Номер провадження: 22-ц/785/7819/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Гончаренко В. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі головуючого Гончаренко В.М.

суддів Комаровської Н.В.., ОСОБА_2

з участю секретаря Абалдової О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, визнання договору фінансового лізингу недійсним та стягнення коштів за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м.Одеси від 6 серпня 2015 року, -

встановила:

03.07.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «Євролізинг Україна» про захист прав споживача, посилаючись на те, що 17 червня 2015 року між ним та ТОВ «Євролізинг Україна» укладено договори Фінансового лізингу № 00866, № 00867, № 00869 з додатками, за умовами яких є отримання трьох автомобілів Ssang Yong Когаndо.

При цьому представник відповідача в усній формі роз'яснила, що він повинен спочатку сплатити передплату за три транспортних засоби в розмірі 34 000 гривень за кожен, шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок відповідача, після чого з ним буде укладено договори лізингу і протягом декількох днів відповідач передасть йому в користування предмети лізингу.

Однак, представником відповідача не роз'яснено призначення платежів, які виявилися адміністративним платежем, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, пов'язані з підготовкою та укладанням договору.

Просив ухвалити рішення, яким визнати договори фінансового лізингу № 00866, № 00867, № 00869 від 17 червня 2015 недійсними та стягнути з відповідача кошти, сплачені за вказаними договорами, а також моральну шкоду та судові витрати.

Справа розглянута у відсутність представника відповідача.

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 6 серпня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Представник позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4, вважаючи рішення суду таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, 25.08.2015 року надав до суду апеляційну скаргу про скасування рішення з підстав неповного з'ясування обставин справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, постановити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність i обґрунтованість рішення суду першої iнстанцiї та доводiв апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 17 червня 2015 року між ТОВ «Євролізинг Україна» в особі представника ОСОБА_5 та ОСОБА_3 укладено три договори фінансового лізингу за №№ 00866, № 00867, № 00869, предметами яких є три транспортні засоби марки Ssang Yong Korando, вартість яких на момент укладання договорів становить 14 782, 61 доларів США, з урахуванням ПДВ, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, на фактичну дату укладання даних договорів. На дату укладання цих договорів, згідно обмінного курсу долара США до української гривні, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 340 000 гривень, за кожний.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про фінансовий лізинг», лізинг це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначенні не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з частинами 1, 2 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України статті 203 ЦК України. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак - умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. З ст. 509 ІІК України), умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін, умови договору завдають шкоди споживачеві.

Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЦК України, сторони у договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд.

Нормами статей 203, 627 ЦК України закріплено, що правочин є чинним, якщо його зміст не суперечить цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасників є вільним і відповідає їхній волі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначення умов договору

Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 ЗУ «Про фінансовий лізинг», істотними умовами договору лізингу є - предмет лізингу - строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу) - розмір лізингових платежів - інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вірно звернув увагу суд першої інстанції, кожен аркуш спірного договору підписано сторонами, що свідчить про досягнення між сторонами усіх істотних умов, що в ньому викладені.

Вказані обставини також свідчать про те, що позивач погодився з усіма умовами, підписавши спірний договір, а тому його посилання, що він не був ознайомлений з умовами спірного договору, був введений в оману працівниками щодо істотних умов договору чи за браком часу не до кінця усвідомив його зміст, суд вважає безпідставним.

За таких обставин, суд не знаходить підстав вважати, що права ОСОБА_3, як споживача є порушеними чи укладання спірного договору порушують умови чинного законодавства.

На думку колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ТОВ «Євролізинг Україна» при укладенні договорів фінансового лізингу діяло відповідно до норм чинного законодавства та в межах своїх повноважень, а тому відсутні підстави для визнання недійсними договорів фінансового лізингу, у зв»язку з чим позов в цій частині задоволенню не підлягає.

Оскільки вимоги про стягнення коштів є похідними від вимог про визнання договорів недійсними, позов в цій частині також задоволенню не підлягає.

З цих підстав задоволенню не підлягають і вимоги ОСОБА_3 в частині відшкодування моральної шкоди.

Виходячи з викладеного, висновок суду відповідає обставинам справи та узгоджується з нормами матеріального і процесуального права, які ним правильно застосовані.

При цьому, доводи скарги та матеріали справи не дають підстав вважати, що судом при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309 ЦПК України, як підстави для скасування рішення.

Скаржник не надав жодних доказів, які б обґрунтовували та підтверджували ті обставини, на які він посилається в апеляційній скарзі.

Таким чином, приведені в апеляційній скарзі доводи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення скаржниками норм права.

Відповідно ж до ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Як видно з матеріалів справи, суд об'єктивно оцінив зібрані по справі докази, дав їм належну правову оцінку і ухвалив обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, колегія суддів, відповідно до ст. 308 ЦПК України, не вбачає.

Керуючись п.1 ч.І ст. 307, ст.308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4. відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 6 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала сулу набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.М.Гончаренко

Судді Н.В.Комаровська

ОСОБА_2