АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Шиманського В.Й.

Суддів - Семенюк Т.А., Кравець В.А.

при секретарі - Ошедшій А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

В С Т А Н О В И Л А:

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року відкрито провадження у даній справі.

В апеляційній скарзі, з посиланням на порушення судом норм процесуального права, ставиться питання про скасування даної ухвали та направлення справи за підсудністю до Обухівського районного суду Київської області.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст.114 ЦПК України позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми, правила виключної підсудності застосовуються до позовів з приводу нерухомого майна та стосуються будь-яких вимог, пов'язаних з правом особи на нерухоме майно.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, відповідно до якого просила визнати за нею право власності на Ѕ квартири АДРЕСА_1 та Ѕ житлового будинку АДРЕСА_2.

Згідно п.п. 42, 43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» № 3 від 01.03.2013, виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (ч.1 ст. 114 ЦПК України). Згідно з положеннями ст. 181 ЦК України до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення, зокрема, це позови про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (ст. 370, 372 ЦК України).

Якщо пред'явлено позов про право власності на кілька жилих приміщень (квартир), розташованих у різних районах міста чи в різних містах, або позов про поділ спадкового майна, яке складається з кількох квартир (об'єктів нерухомості) у різних місцевостях, тобто вимоги, для кожної з яких ч. 1 ст. 114 ЦПК України встановлено виключну підсудність, то позов пред'являється до одного із судів за вибором позивача, але за місцезнаходженням основної частини нерухомого майна, яка за своєю вартістю перевищує ті, що знаходяться в інших районах чи місцевостях.

Так в позовній заяві позивач зазначає вартість квартири АДРЕСА_1 в розмірі 900 000,00 грн., а житлового будинку АДРЕСА_2 в розмірі 810 199,00 грн.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою апелянт посилається на те, що вказаний будинок знаходиться на земельній ділянці в смт. Козин, Обухівського району Київської області, яка також перебуває в приватній власності відповідача, а тому земельна ділянка та будинок є основною частиною нерухомого майно, у зв'язку з чим справа підсудна саме Обухівському районному суду Київської області.

Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Натомість всупереч вимогам вищезазначених статей апелянтом не було надано до суду належних та допустимих доказів на підтвердження того, що майно, що перебуває в Обухівському районі Київської області за своє вартість перевищує вартість квартири, яка знаходиться в Шевченківському районі м. Києва.

Таким чином, суд першої інстанції постановляючи оскаржувану ухвалу, відповідно до положень ч.1 ст. 114 ЦПК України, виходив саме з вартості основної частки майна, враховуючи що вартість квартири перевищує вартість житлового-будинку.

З огляду на викладене, оскаржена у справі ухвала відповідає нормам процесуального права, а тому ця ухвала не може бути скасованою з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 307, 312 ЦПК України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду міста Києва від 24 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий:

Судді