Справа №487/1090/15-ц 14.07.2015 14.07.2015 14.07.2015
Провадження №22ц/784/1631/15 Головуючий в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 44 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Коломієць В.В.,

при секретарі судового засідання Богуславській О.М.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу ОСОБА_3

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

ОСОБА_5,

треті особи, яка не заявляють самостійних вимог служба у справах дітей адміністрації Заводського району м. Миколаєва,

ОСОБА_4,

про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИЛА:

09 лютого 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Позивачка зазначала, що з 03 листопада 2001 року по 29 квітня 2014 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають трьох дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3. Згідно свідоцтва про право власності на житло № 1010-р від 17 січня 2012 року, їй, відповідачу, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири № 30А по вул. Будьонного, 54 у м. Миколаєві. В подальшому, їх сумісне проживання з відповідачем стало неможливим через те, що відповідач зловживає алкогольними напоями, постійно влаштовує сварки та бійки, принижує її та виганяє з дітьми з квартири.

Посилаючись на викладене та порушення відповідачем вимог ч. 1 ст. 116 та ст. 157 Житлового Кодексу України, позивачка просила виселити ОСОБА_5 з вказаної квартири без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову в повному обсязі. На думку апелянта, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та третю особу, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 суд першої інстанцій дійшов правильного висновку, що до спірних правовідносин не можуть бути застосовані норми ст. ст. 116, 157 ЖК України, оскільки відповідач є співвласником спірної квартири з визначеної часткою у цьому нерухомому майні.

Колегія суддів погоджується з даним висновком.

Як вбачається з матеріалів справи з 03 листопада 2001 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2014 року було розірвано.

Від даного шлюбу вони мають трьох дітей: сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньок ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 9 - 11).

Згідно свідоцтва про право власності на житло № 1010-р від 17 січня 2012 року, позивачці, відповідачу та їх дітям ОСОБА_7 і ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності належить по 1/4 частині квартири № 30А по вул. Будьонного, 54 у м. Миколаєві (а.с. 5, 6).

Підстави виселення членів сім'ї (колишніх членів сім'ї) передбачені ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу України - ЖК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявилися безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення.

Положення ст. 157 ЖК України передбачає, що членів сім'ї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для виселення наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним, без надання іншого жилого приміщення відповідно до вимог ч. 1 ст. 116 ЖК України необхідна одна із вимог, зазначена в цій нормі житлового законодавства.

Крім того, положення ст. 116 ЖК України щодо систематичного порушення правил співжиття поширюється лише на наймача, членів його сім'ї або інших осіб, які проживають разом з ним.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст. 41 Конституції України, статей 316, 317, 319, 321, 325, 358, 369, 383, 391 ЦК України, статей 150, 155-156 ЖК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Усі суб'єкти права власності є рівними перед законом. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України).

Враховуючи вищезазначені положення закону, систематичне порушення правил співжиття не є підставою для виселення співвласника з квартири.

Правовідносини, що виникають з приводу прав спільної часткової власності, прав власності на житло та захисту таких прав регулюються нормами, що визначені Главами 26, 28, 29 Цивільного Кодексу України, з урахуванням яких, позивачка на підставі ст. 16 ЦК України має право визначитися зі способом захисту її порушеного особистого немайнового або майнового права та інтересу щодо спільного нерухомого майна.

За такого, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з урахуванням вимог ст. 11 ЦПК України розглянув спір в межах заявлених позовних вимог, повно та всебічно дослідив обставини справи, належно оцінив надані сторонами докази й дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що ухвалене рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 29 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча

Судді