УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Гвоздика П.О., Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_5, ОСОБА_6, Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська компанія ОСОБА_5 і ОСОБА_6» в особі ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції, треті особи: ОСОБА_5, Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна адвокатська компанія ОСОБА_5 і ОСОБА_6», про визнання правовідношення за договором поруки припиненим, за касаційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

Представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2015 року, яким первісний позов задоволено. Стягнуто із ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ТОВ «Міжнародна адвокатська компанія ОСОБА_5 і ОСОБА_6» 1 306 818, 69 доларів США (гривневий еквівалент становить 17 550 575 грн) заборгованості за кредитним договором та 3 219 грн понесених судових витрат. У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_5 - ОСОБА_7 просить судові рішення скасувати та ухвалити нове, яким у частині задоволених позовних відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів дійшла висновку, що підстави для перегляду судових рішень відсутні, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844146/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. ст. 525 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843594/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 526 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843595/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 530 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843599/ed_2013_01_19/pravo1/T030435.html?pravo=1> зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений законом строк.

Частиною 1 ст. 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

За змістом ст. ст. 553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Задовольняючи первісний позов, місцевий суд, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_5 свої зобов'язання за забезпеченим порукою кредитним договором не виконує, в результаті чого існує заборгованість перед позивачем, тому кредитор вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням, шляхом стягнення заборгованості із боржника та поручителів у розмірі, визначеному згідно із наданим представником банку розрахунком та який відповідачами не спростовано; оскільки розмір неустойки не перевищує розмір збитків, а також відсутні підтвердження про інші обставини, які мають істотне значення, тому правових підстав для її зменшення за рішенням суду згідно із ч. 3 ст. 551 ЦК України немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалені з додержанням судами норм матеріального та процесуального права, а також відсутні передбачені ч. 2 ст. 338 ЦПК України підстави для скасування судових рішень.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду міста Києва від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

П.О. Гвоздик
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко