Справа № 442/1034/15 Головуючий у 1 інстанції: Крамар О.В.
Провадження № 22-ц/783/5623/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В., Федоришина А.В.

при секретарі: Івановій О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 липня 2015 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Трускавецьінвест» про стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Л Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 липня 2015 року в позові відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2 Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про задоволення позову. Посилається на те, що 1 серпня 2008 року була прийнята в ТзОВ «Трускавецьінвест» на роботу на посаду медичного реєстратора. 26 березня 2010 року переведена на посаду медичної сестри приймального відділення. 10 листопада 2014 року вона була звільнена за пунктом 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін. Вважає, що при звільненні їй не виплачено: компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 10000 грн.; заборгованість із невиплаченої заробітної плати в сумі 10000 грн. Просить стягнути з відповідача в її користь спричинену їй моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа, відповідно до ст. 3 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, не визнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 2 КЗпП України працівники мають право на звернення до суду для вирішення трудових спорів.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Встановлено, що позивач з 1 серпня 2008 року по 10 листопада 2014 року, перебувала у трудових відносинах з відповідачем.

Згідно п.1.14 Наказу № 131-к від 10 листопада 2014 року виданого ТзОВ «Трускавецьінвест»: позивача звільнено за п.1 ст. 36 КЗпП України (за угодою сторін). Бухгалтерію підприємства зобов»язано виплатити грошову компенсацію за невикористану щорічну основну відпустку в кількості 40 календарних днів за період роботи з 1 серпня 2012 року по 10 листопада 2014 року. Позивач ознайомлена із вказаним наказом, про що свідчить її підпис під наказом.

Позивачем не доведено, що вона не отримала розрахункові кошти (компенсацію за невикористану відпустку та заборгованість із невиплаченої заробітної плати, оскільки такі твердження нічим не підтверджуються, не надано суду належних та допустимих доказів. Водночас представником відповідача надано відомості із підписом позивача про повний розрахунок.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст.237-1 КЗпП України.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.

Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.

За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст.237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст.3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Суд прийшов до вірного висновку, що позивачем не доведено заподіяння їй моральної шкоди, не надано жодних доказів про це та підставно відмовив у задоволенні позовної вимоги.

З висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення ухвалене судом першої інстанції з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 2 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: