01.10.2015 Справа № 363/4693/13-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Сакаді О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПрАТ «СК «Лафорт» та МТСБ України, третя особа ОСОБА_2 та за позовом третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 до ПрАТ «СК «Лафорт» про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,

встановив:

позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що транспортним засобом, володільцем якого є ОСОБА_2 унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, його автомобілю завдано шкоди, а тому на її відшкодування відповідно до вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» просить стягнути з ПрАТ «СК «Лафорт», як страховика страхове відшкодування та витрати на проведення оцінки збитку завданого автомобілю в загальному розмірі 12 969 грн. 60 коп. та судові витрати.

Третя особа ОСОБА_3 заявила самостійні вимоги щодо предмету спору та, остаточно уточнивши їх, просила стягнути з ПрАТ «СК «Лафорт» страхове відшкодування та витрати на проведення оцінки збитку завданого автомобілю, судові витрати, вартість експертизи, а також пеню, інфляційні витрати та три відсотки річних в загальному розмірі 33 470 грн. 03 коп.

Позивач в судовому засіданні підтримав позовну заяву третьої особи, яка заявила самостійні вимоги.

Третя особа ОСОБА_3 підтримала свою позовну заяву з викладених у ній підстав, просила про задоволення позову.

Інші учасники процесу, будучи повідомленими про розгляд справи, до суду не прибули.

Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Як убачається з матеріалів справи, 31 серпня 2013 року з вини ОСОБА_2 сталася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої пошкоджено автомобіль НОМЕР_1, яким керував позивач.

ОСОБА_2 на той час керував належним йому автомобілем НОМЕР_2.

Про ці обставини йдеться в постанові Вишгородського районного суду Київської області від 27 вересня 2013 року, якою ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Дана постанова суду набрала законної сили.

Згідно звіту з визначення вартості матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу №2625/4 від 30 вересня 2013 року вартість матеріальної шкоди завданої автомобілю НОМЕР_1 становить 11 769 грн. 60 коп.

Даний висновок відповідає іншим матеріалам справи і сумнівів у суду не викликає.

З матеріалів справи вбачається, що 05 грудня 2012 року між ОСОБА_2 та ПрАТ «СК «Лафорт» укладено договір обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, про що видано Поліс №АН/0669567.

За вказаним договором забезпеченим транспортним засобом є автомобіль НОМЕР_2.

Як вбачається з позовної заяви, після дорожньо-транспортної пригоди позивач з метою отримання страхового відшкодування неодноразово звертався до ПрАТ «СК «Лафорт».

Відповідно до листа Моторного (транспортного) страхового бюро України №25337 від 16 вересня 2013 року МТСБУ не володіє інформацією щодо ліквідації ПрАТ «СК «Лафорт» чи визнання її банкрутом.

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 15 листопада 2013 року саме ОСОБА_3 (третя особа по справі) має право користуватися та розпоряджатися вказаним автомобілем.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайнових правам фізичної або юридичної особа, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди. Звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоду завдано не з її вини.

Згідно вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, повязана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування у повному обсязі, до яких відносяться витрати, які особа мусить зробити для відновлення пошкодженого майна.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Отже за змістом Закону право на відшкодування шкоди завданої майну особи має власник цього майна або його законний володілець.

Оскільки позивач ОСОБА_1 прав власника чи володільця щодо вказаного автомобіля не має, судом не встановлено його порушених прав, які б підлягали захистові, у звязку із заподіянням шкоди цьому майну.

З огляду на виниклі правовідносини позивач не довів свого права вимагати відшкодування завданої матеріальної шкоди автомобілю належного третій особі, а тому його позовзадоволенню не підлягає.

Згідно вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон) при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті ДТП майну потерпілої особи.

Відповідно до ст. 395 ЦК України одним із речових прав на чуже майно є право володіння.

Згідно ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 397 ЦК України володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

Судом встановлено, що первісний позивач є тільки водієм цього автомобіля й прав володіння на нього не оформлював.

Фактично єдиним володільцем автомобіля є третя особа ОСОБА_3

За таких обставин саме ОСОБА_3 є належним позивачем по справі і як володілець майна має право на відшкодування шкоди заподіяної її майну.

Як вбачається з листа Господарського суду м. Києва №910/20063/13 від 25 травня 2015 року постановою Господарського суду м. Києва від 10 вересня 2014 року ПрАТ «СК «Лафорт» визнано банкрутом. По справі триває ліквідаційна процедура.

Згідно пп. «ґ» п. 41.1 ст. 41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов'язань за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Відповідно до ст. 46 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» після завершення всіх розрахунків з кредиторами ліквідатор подає до господарського суду звіт та ліквідаційний баланс.

Господарський суд після заслуховування звіту ліквідатора та думки членів комітету кредиторів або окремих кредиторів виносить ухвалу про затвердження звіту ліквідатора та ліквідаційного балансу.

Якщо за результатами ліквідаційної процедури після задоволення вимог кредиторів не залишилося майна, господарський суд виносить ухвалу про ліквідацію юридичної особи - банкрута.

Якщо ж майна банкрута вистачило для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі, він вважається таким, що не має боргів і може продовжувати свою підприємницьку діяльність (ч. 5 цієї статті).

Відповідно до ч. ч. 6, 7, 8 ст. 87 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» у разі визнання господарським судом страховика банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури всі договори страхування, укладені таким страховиком, за якими страховий випадок не настав до дати прийняття зазначеного рішення, припиняються, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті.

Страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.

Оскільки на час розгляду справи ПрАТ «СК «Лафорт» не ліквідовано, звіт та ліквідаційний баланс не складено, підстав для покладання цивільної відповідальності по відшкодуванню шкоди на МТСБУ судом не встановлено.

З огляду на викладене, цивільну відповідальність по відшкодуванню шкоди у виді страхового відшкодування заподіяну майну позивачки ОСОБА_3 слід покласти саме на ПрАТ «СК «Лафорт».

Що стосується вимог позову про відшкодування пені, інфляційних витрат та трьох відсотків річних, то підстав для їх стягнення судом не встановлено.

Відповідно до п. 35.1 ст. 35 Закону для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону страхове відшкодування здійснюється страховиком не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховка особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Разом з тим, судом встановлено, що ОСОБА_3 із заявою про виплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК «Лафорт» згідно ст. 35 Закону не зверталася, а тому у страховика, не виникло обовязку щодо своєчасної виплати страхового відшкодування ОСОБА_3

За таких обставин суд не вправі покласти на відповідача відповідальність по сплаті штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування згідно вимог ст 36 Закону.

Підставою для виплати страхового відшкодування в строки передбачені ст. 36 Закону є виключно заява особи, подана нею в порядку ст. 35 Закону.

Таким чином з ПрАТ «СК «Лафорт» на користь ОСОБА_3 слід стягнути суму страхового відшкодування в розмірі 11 769 грн. 60 коп. (вартість відновлювального ремонту транспортного засобу) та витрати на оплату витрат сплачених за проведення оцінки з визначення вартості збитків у розмірі 1 200 грн., як такі які особа мусила зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки) відповідно до вимог ст. 22 ЦК України.

Беручи до уваги викладене, судом виявлено порушене право позивача, яке підлягає захисту, а позов про це частковому задоволенню.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ПрАТ «СК «Лафорт» () на користь ОСОБА_3 на відшкодування завданої шкоди суму страхового відшкодування в розмірі 11 769 грн. 60 коп. та суму витрат сплачених за проведення оцінки з визначення вартості збитків у розмірі 1 200 грн., а також судовий збір в розмірі 467 грн. 60 коп., а всього 13 437 (тринадцять тисяч чотириста тридцять сім) грн. 20 (двадцять) коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя