АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2067/15 Справа № 208/9897/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Гібалюк Т. Я. Доповідач - Рудь В.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого судді: Рудь В.В.

суддів: Ткаченко І.Ю., Повєткіна В.В.

при секретарі: Левцунову І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про визнання припиненими трудові відносини, -

В с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до Державного підприємства «Орджонікідзевугілля» про визнання припиненими трудові відносини(а.с.1-2).

Позивачка зазначала, що вона мешкала в м.Єнакієве. З 21 березня 2005 року працює на посаді провідного юрисконсульта у структурному підрозділі «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», розташованого за адресою: м.Єнакієве, вул.Трестовська,10. Трудова книжка знаходиться у неї на руках.

У зв'язку із загрозою життю вона змушена була 11.08.2014 року терміново виїхати з міста Єнакієве до м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, де і проживає на сьогоднійшій день.

Посилаючись на вимушене, термінове переселення з тимчасово окупованої території та неможливістю підтвердити факт припинення трудових відносин зі структурним підрозділом «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», ОСОБА_2 просила на підставі ст.7 Закону України №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року визнати припиненими трудові відносини між нею, ОСОБА_2, та структурним підрозділом «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» відповідно до ст.38 КЗпП України за власним бажанням у зв'язку з переїздом на нове місце проживання.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено(а.с.18-20).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, неналежну оцінку доказів(а.с.23-26). Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушних, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Способи захисту цивільних прав та інтересів передбачені ст.16 ЦК України, за змістом якої особа, у разі порушення її права, може скористатися не любим, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Статтею 60 ЦПК України передбачено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 проживала та була зареєстрована у АДРЕСА_1, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті(а.с.3).

11.08.2014 року у зв'язку із загрозою життю вона змушена була терміново виїхати з міста Єнакієве до м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області, де проживає за адресою: АДРЕСА_2, що підтверджується довідкою від 23.10.2014 року №368 про взяття на облік особи, яка переміщується з тимчасово окупованої території України або району проведення антитерористичної операції(а.с.10).

Із копії трудової книжки НОМЕР_1 від 29.08.1990 року, запис №25, вбачається, що 21 березня 2005 року ОСОБА_2 прийнята на посаду провідного юрисконсульта структурного підрозділу «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля», даних щодо звільнення з зазначеного підприємства трудова книжка не містить(а.с.5-9).

Як видно із змісту позовної заяви, ОСОБА_2 просила задовольнити позов про визнання припиненими трудові відносини із структурним підрозділом «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» на підставі ст.7 Закону України №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року. При розгляді справи, як зазначив суд, ОСОБА_2 посилалась на факт відмови їй в оформленні документів для набуття статусу безробітного та отримання забезпечення та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття з тих мотивів, що вона не підтвердила факт припинення трудових відносин у структурному підрозділі «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля».

Разом з тим, положення ст.7 Закону України №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом України №1706-VII від 20.10.2014 року, в редакції станом на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, регулює правовідносини щодо забезпечення реалізації прав громадян, які проживають на тимчасово окупованій території, на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов'язкове державне соціальне страхування, соціальні послуги, освіту і не регулює правовідносини стосовно осіб, які виїхали за межі окупованої території.

Положеннями ст.18 Закону України №1207-VІІ «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року, із змінами, внесеними згідно із Законом України №1706-VII від 20.10.2014 року, в редакції станом на час звернення ОСОБА_2 до суду з даним позовом, яка передбачає гарантії прав і свобод громадян України, які виїхали за межі тимчасово окупованої території, визначено, що громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.

Гарантії прав, свобод та законних інтересів осіб, які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, визначаються Законом України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб".

Згідно ч.4 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року зареєстрована (взята на облік) внутрішньо переміщена особа, яка не звільнилася з роботи (не припинила інший вид зайнятості), у разі неможливості продовження роботи (іншого виду зайнятості) за попереднім місцем проживання, для набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття може припинити трудові відносини, надавши нотаріально посвідчену письмову заяву про припинення працівником трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява таким громадянином надіслана роботодавцю рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).

Отже, питання набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття та питання припинення трудових відносин особами, які не звільнилася з роботи у разі неможливості продовження роботи за попереднім місцем проживання та які переселилися з тимчасово окупованої території України та перебувають на території України на законних підставах, урегульовані ч.4 ст.7 Закону України "Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб" від 20 жовтня 2014 року.

Як видно із справи, ОСОБА_2 не надала доказів про направлення нею роботодавцю - структурному підрозділу «Шахта імені Карла Маркса» державного підприємства «Орджонікідзевугілля» нотаріально посвідченої письмової заяви про припинення трудових відносин з підтвердженням того, що ця заява надіслана останньому рекомендованим листом (з описом вкладеної до нього такої заяви).

Крім того, матеріали справи не містять доказів щодо звернення ОСОБА_2 у передбаченому порядку до відповідних державних органів з питання набуття статусу безробітного та отримання допомоги по безробіттю та соціальних послуг за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням на випадок безробіття за наведених нею обставин, та доказів про факт відмови їй у задоволенні такої заяви.

Таким чином, перевіривши доводи ОСОБА_2 з приводу заявлених вимог, суд прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права не можуть бути взяті до уваги, оскільки останні не спростовують висновок суду про відсутність підстав для захисту права останньої у обраний нею спосіб.

Рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи та діючому законодавсту, що регулює зазначені правовідносини, доказам у справі суд дав оцінку відповідно до положень ст.212 ЦПК України, підстав для скасування судового рішення не встановлено.

Керуючись ст.ст.303,307,308,315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апелляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 24 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-