провадження 2/331/1884/15
справа 331/6807/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 р. Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі

головуючого судді Смолки І.О.,

при секретарі Качан К.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест» про зміну формулювання підстав звільнення, стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки виплати розрахункових, вихідної допомоги у потрійному розмірі та компенсації за невикористані дні відпустки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що із 04.06.2015 до 04.08.2015 року він працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест» на посаді начальника виробництва

За липень 2015 року позивачу було нараховано і належало до виплати 1 301 грн. 32 коп. заробітної плати.

ТОВ «Авангард - Інвест» не виплатило позивачу заробітну плату за цей період, чим порушило строки виплати, що істотно порушує умови трудового договору.

Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

Відповідач не визнає свою заборгованість перед позивачем, що підтверджується листом від 05 серпня 2015 року, тому відповідач повідомив позивача про звільнення на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за прогули без поважних причин відповідно, що не відповідає дійсності.

В порушення вимог ст.ст.47, 116 КЗпП України, власник не провів розрахунок в день фактичного звільнення, а саме 04.08.2015 року, не виплативши належну позивачу заробітну плату в розмірі 1301,32 грн. Заборгованість за заробітною платою є непогашеною досі.

За час затримки з дня звільнення до дня подання позовної заяви пройшло 47 робочих днів. Сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню за вже наявний час затримки розрахунку, становить 2665,49 грн.

Відповідно до ст.44 КЗпП, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку.

Розмір вихідної допомоги, становить 3743,01 грн., що дорівнює трьохмісячному середньому заробітку.

Відповідно до ст.83 КЗпП України позивачу також належить до сплати грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної відпустки, при цьому тривалість відпустки мала бути не менше 24 днів.

Грошова компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 1361,28 грн.

Таким чином, стягненню з відповідача на користь позивача підлягають:

сума нарахованої, але не виплаченої заборгованості за заробітною платою в розмірі 1301,32 грн.;

сума середнього заробітку, яка підлягає стягненню за час затримки розрахунку в розмірі 2665,49 грн.;

сума заборгованості за вихідною допомогою в розмірі 3743,01 грн.;

сума грошової компенсації за невикористану відпустку в розмірі 1361,28 грн.

Також, згідно з ч. 4 ст. 235 КЗпП України, у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону.

З огляду на те, що позивачем цінним листом з описом вкладення надсилалася відповідачеві заява про звільнення за власним бажанням у зв'язку з невиконанням власником законодавства про працю (абз. 3 ст. 38 КЗпП), і подання такої заяви не вимагає відпрацювання після цього двох тижнів, звільнення за прогул є безпідставним, і формулювання підстав звільнення підлягає зміні з п. 4 абз. 1 ст. 40 КЗпП на абз. 3 ст. 38 КЗпП.

Позивач просить суд:

- змінити формулювання підстави звільнення ОСОБА_1 з посади начальника виробництва Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест», із відповідним внесенням змін до трудової книжки, з п. 4 абз. 1 ст.40 КЗпП України на абз. 3 ст.38 КЗпП України;

- стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Авангард-Інвест» на користь ОСОБА_1 1301 грн. 32 коп. заборгованості з виплати заробітної плати, 2665 грн. 49 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку, 3743 грн. 01 коп. заборгованості за вихідною допомогою; грошову компенсацію за невикористану відпустку 1361 грн. 28 коп.

У судовому засіданні позивач і його представник позов підтримали.

Представник відповідача проти позову заперечує, надала письмові заперечення і пояснила, що заробітна плата позивачу виплачувалась своєчасно, йому було відмовлено письмово у задоволенні заяви про звільнення, з 04.08.2015 р. позивач без поважних причин був відсутнім на робочому місці, тому в подальшому був звільнений з роботи за прогули.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав:

судом встановлено, що наказом директора ТОВ «Авангард-інвест» від 03.06.2015р. № 22-К ОСОБА_1 було прийнято з 04.06.2015р. на посаду начальника виробництва.

Починаючи з 04.08.2015р., ОСОБА_1 не з»являвся на роботі, в зв»язку з чим йому було направлено листа (вих. № 194 від 06.08.2015р., отриманий особисто ОСОБА_1 08.08.2015р.), з проханням повідомити причини відсутності на роботі на протязі трьох днів з моменту отримання листа та надати документи, що підтверджують поважні причини відсутності на роботі. Вказаним листом позивача також було попереджено, що у разі ненадання документів, відсутність на роботі буде кваліфіковано як прогул.

Позивач на роботу не з»явився, навіть після особистого отримання листа. Факт відсутності на роботі позивача на протязі всього робочого дня підтверджується Актами про відсутність на роботі від 04.08.2015р., 05.08.2015р., 06.08.2015р., 07.08.2015р., 10.08.2015р., 11.08.2015р., 12.08.2015р., 13.08.2015р., 14.08.2015р., 17.08.2015р., 18.08.2015р., 19.08.2015р., 20.08.2015р., 21.08.2018р.,що складені комісією з 3-х осіб.

Факт відсутності на роботі також підтверджується табелем обліку робочого часу ТОВ «Авангард-інвест» за серпень 2015р.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник зобов»язаний зажадати від працівника письмові пояснення, в зв»язку з чим 21.08.2015р. директором ТОВ «Авангард-інвест» в присутності ще 2-х осіб в телефонній розмові з позивачем (оскільки ОСОБА_1 був відсутній на роботі) було повідомлено про необхідність надати письмові пояснення про причини невиходу на роботу, на що позивач відмовився надавати будь-які пояснення, що зафіксовано Актом відмови від дачі пояснень про причини відсутності на роботі від 21.08.2015р., складеним за підписом 3-х осіб.

Таким чином, позивачем було грубо порушено трудову дисципліну.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення:

догана;

звільнення.

Відповідно до ч. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Враховуючи відсутність працівника на роботі, начальником відділу кадрів ТОВ «Авангард Інвест» ОСОБА_2 була складена службова записка на ім»я директора Товариства з зазначенням всіх вказаних фактів, яким було прийняте рішення звільнити позивача за прогул, про що було підготовлено наказ від 21.08.2015р. № 38 к, яким ОСОБА_1 було звільнено з посади начальника виробництва, згідно ч. 4 ст. 40 КЗпП України, про який було повідомлено працівника та копія якого була направлена позивачу 21.08.2015р. рекомендованим листом з описом вих. № 219 від 21.08.2015р.

Стосовно заяви позивача про його звільнення за власним бажанням, згідно ч.3 ст.38 КЗпП України, судом встановлено, що ТОВ «Авангард - Інвест» було отримано 05.08.2015р. поштою заяви ОСОБА_1О датовані 04.08.2015р. про звільнення на російській та українській мові аналогічного змісту, на які ТОВ «Авангард-інвест» була надана відповідь листом вих. № 190 від 05.08.2015р. та повідомлено, що для звільнення його з займаної посади з 04.08.2015р. за ч.3 ст. 38 КЗпП України, як було зазначено позивачем в заявах, відсутні підстави, оскільки заробітна плата йому виплачується вчасно, в терміни встановлені діючим законодавством, отже позивачу було повідомлено що його заяви, датовані 04.08.2015р., не можуть бути розглянуті позитивно. Вказаний лист ОСОБА_1 отримав 07.08.2015р. особисто, про що свідчить відмітка на поштовому повідомленні. В той же час навіть після отримання вказаного листа, позивач на роботі не з»явився.

П. 3.4, 3.8 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого Постановою правління Національного банку України 15.12.2004р. № 637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 13.01.2005р. за № 40/10320 передбачено, що виплати, пов»язані з оплатою праці, проводяться або за видатковими ордерами на кожного одержувача чи за видатковими відомостями.

Своєчасна виплата заробітної плати, а й, відповідно, відсутність підстав для звільнення позивача за ч.3 ст. 38 КЗпП України, згідно його заяви від 04.08.2015р., підтверджується первинними бухгалтерськими документами - відомість на виплату грошей № 31 за червень 2015р. від 17 червня 2015р.(виплати за першу половину червня); відомість на виплату грошей № 34 за червень 2015р. від 7 липня 2015р. (виплати за другу половину червня); видатковий касовий ордер № 278 від 22 липня 2015р. (виплати за першу половину липня). Вказані первинні документи підписані особисто ОСОБА_1 та спростовують зауваження позивача щодо невиплати йому заробітної плати. У судовому засіданні ОСОБА_1 пояснив, що не отримував грошові кошти за видатковим касовим ордером №278 від 22.07.2015 р., в ордері стоїть не його підпис. Але, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України доказів цьому суду не надав, з клопотанням про проведення почеркознавчої експертизи до суду не звернувся. Судом було роз»яснено позивачу про його право звернутись до суду з таким клопотанням, позивач відповів відказом.

Зауваження позивача щодо невиплати йому заробітної плати за липень 2015р. не відповідають дійсності, оскільки заробітна плата за липень 2015р. виплачена ОСОБА_1 вчасно та в повному обсязі. На час подачі позивачем заяви від 04.08.2015р. про звільнення настав термін виплати заробітної плати тільки за першу половину липня 2015р., яка була виплачена позивачу вчасно - 22 липня 2015р., термін виплати заробітної плати за другу половину липня 2015р., на час подання заяви позивачем, не настав.

Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Ці ж самі норми передбачені ст. 115 КЗпП України.

Колективним договором ТОВ «Авангард-Інвест» на 2015-2017рр., затвердженим 08 грудня 2014р. (розділ IV), зареєстрованим Управлінням праці та соціального захисту населення Запорізької міської ради по Жовтневому району (реєстраційний номер 08-15/14/40 від 26.12.2014р.), з яким позивач ознайомлений, як свідчить його заява про прийом на роботу від 03.06.2015р., встановлені терміни виплати заробітної плати: за І половину поточного місяця - в термін 22 числа поточного місяця, за II половину місяця - в термін 07 числа місяця, наступного за оплачуваним.

Таким чином, оскільки відсутнє порушення відповідачем законодавства про працю по відношенню до позивача, заява позивача про розірвання трудового договору з його ініціативи у визначений ним строк є необґрунтованою та не є підставою для розірвання трудового договору на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України.

Стосовно зауваження позивача щодо порушення відповідачем ст.ст. 47,116 КЗпП України в частині не проведення розрахунку в день звільнення, суд приходить до наступного: Статтею 116. КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників,

затвердженої Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.1993р. № 58, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17.08.1993р. за № 110, якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою допускається тільки за письмовою згодою працівника. Таке письмове повідомлення було направлене позивачу поштою вих. № 219 від 21.08.2015р.

Враховуючи норми ст. 116 КЗпП України та п. 4.2 Інструкції, після отримання 01.09.2015р. поштою листа від позивача, відповідачем 02.09.2015р. було проведено остаточний розрахунок та виплачено ОСОБА_1 належні кошти поштовим переказом (квитанція № 0024, /отримано позивачем 03.09.2015р.), та за його проханням надіслано поштою цінними листом з описом вкладення трудову книжку .

Таким чином, з наведеного слідує, що грошові кошти були виплачені позивачу вчасно без порушень законодавчих термінів.

Для отримання другої половини заробітної плати за липень 2015р. позивач також не з»явився на підприємство, хоча йому листом вих. № 196 від 06.08.2015р., направленим поштою з повідомленням та описом вкладення, що отримав останній 08.08.2015р., було повідомлено про необхідність з»явитися на підприємство, в зв»язку з чим грошові кошти 19.08.2015р. були направленні йому поштовим переказом (квитанція № 0048, отримано позивачем 20.08.2015р.).

Що стосується грошової компенсації за невикористану щорічну відпустку:

відповідно до ст. 6 Закону України «Про відпустки», Порядку обчисленні середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1998р. № 100, щорічні основна відпустка тривалістю не менш як 24 календарних дні надається працівникам за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору. Кількість днів щорічної відпустки, за які необхідно виплатити компенсацію працівникові, має розраховуватися, виходячи з фактичної належної йому тривалості щорічної відпустки, яка визначається пропорційно відпрацьованому ним часу.

Позивач відпрацював на підприємстві не повний календарний рік, отже кількість днів за які повинна бути виплачена компенсація складає: за червень 2015р.- 2 календарних дні, липень 2015р. - 2 календарних дні, серпень 2015р. -1,8 календарних днів (розшифровка нарахувань відповідачем надана). Така компенсація була виплачена позивачу в повному обсязі. Суд не приймає до уваги зауважень позивача щодо кількості відпрацьованих днів, яка подана не вірно - не враховані відпрацьовані вихідні дні 20.06.2015р., 29.06.2015р., 02.08.2015р.

Відповідно до п. 3.7, п. 3.8 Колективного договору ТОВ «Авангард-Інвест» загальними вихідними днями для адміністративного персоналу є субота та неділя. У випадку виробничої необхідності персонал підприємства працює відповідно до виданого по підприємству наказу з оплатою праці за роботу в такий день, згідно зі ст. 107 КЗпП України. Як свідчить Колективний договір та табель обліку робочого часу за спірні періоди, вказані дні є вихідними, будь-який наказ по підприємству щодо роботи у вихідні дні не видавався.

Виходячи з наведеного, суд приходить до висновку, що позивача було звільнено правомірно, належні йому грошові кошти були сплачені відповідачем в повному обсязі та вчасно, отже позовні вимоги є необґрунтованими, не доказаними, не законними, тому задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10,11,212-215 ЦПК України, ст.232 КЗпП України,суд

в и р і ш и в :

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Смолка І.О.