АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Головуючий у суді першої інстанції: Волокітіна Н.Б.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі :

Головуючого - судді Семенюк Т.А.

Суддів - Крижанівської Г.В., Шиманського В.Й.

при секретарі - Аршакян Р.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Служби безпеки України про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ОСОБА_3 - представник ОСОБА_4, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову, вважаючи, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, судом першої інстанції не повно з'ясовані обставини справи, висновки суду не відповідають встановленому у судовому засіданні.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року скасоване, позов задоволено частково.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року рішення Апеляційного суду м. Києва від 1 грудня 2014 року скасоване, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 звернувся з даним позовом до відповідача, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що ІНФОРМАЦІЯ_2 прес-центр СБУ через мережу Інтернет, а саме сторінку офіційного сайту СБУ розмістив новини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», з наступною інформацією: «Провокації, які відбулися 2 травня в м. Одеса, та призвели до зіткнень і масових жертв серед людей, сталися за зовнішнього втручання та профінансовані колишніми високопосадовцями уряду ОСОБА_8, які переховуються у сусідній державі - ОСОБА_4».

Зазначає, що дана інформація була поширена відповідачем необмеженому колу користувачів Інтернет-ресурсів мережі Інтернет, а також цю інформацію було розповсюджено на телебаченні.

Вважав, що поширена інформація стосується саме його, оскільки згадується його прізвище та політичний статус.

Відомості, поширені відповідачем, не відповідають дійсності, принижують честь, гідність та шкодять його діловій репутації, а тому просив визнати інформацію про нього, поширену Прес-центром Служби безпеки України ІНФОРМАЦІЯ_2 через мережу Інтернет, а саме: сторінку офіційного інтернет-сайту Служби безпеки України (ІНФОРМАЦІЯ_3) наступного змісту: «Провокації, які відбулися 2 травня в м. Одесі та призвели до зіткнень і масових жертв серед людей, сталися за зовнішнього втручання та профінансовані колишніми високопосадовцями уряду ОСОБА_8, які переховуються у сусідній державі ОСОБА_4», недостовірною та такою, що порушує особисте немайнове право позивача на недоторканність ділової репутації, принижує честь та гідність; зобов'язати Службу безпеки України спростувати протягом тижня з дня набрання рішенням суду законної сили недостовірну інформацію про ОСОБА_4 аналогічним способом - шляхом поширення через мережу Інтернет, а саме: сторінку офіційного інтернет-сайту Служби безпеки України (http://www.sbu.gov.ua), інформації наступного змісту:

«СПРОСТУВАННЯ. Шановні користувачі!

Прес-центр Служби безпеки України спростовує недостовірну інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_2 на сторінці офіційного інтернет-сайту Служби безпеки України щодо участі ОСОБА_4 в трагічних подіях, що мали місце 02 травня 2014 року в м. Одесі, та щодо переховування в іншій державі ОСОБА_4.

Служба безпеки України приносить публічно свої вибачення за використання неперевіреної та недостовірної інформації.

Служба безпеки України підтверджує, що ОСОБА_4 не здійснював фінансування громадських протестних акцій, що закінчились жертвами громадян України під час трагічних подій у місті Одесі 02 травня 2014 року, а також не здійснював фінансування диверсій, терористичних актів та інших кримінальних порушень»; відшкодувати завдану моральну шкоду у розмірі однієї гривні.

Судом встановлено, що постановою Верховної Ради України «Про звільнення з посад членів Кабінету Міністрів України» № 801-VІІ від 27.02.2014 року та у зв'язку із сформуванням нового персонального складу Кабінету Міністрів України ОСОБА_4 було звільнено з посади Першого віце-прем'єр-міністра України.

Як зазначав позивач у позовній заяві, ІНФОРМАЦІЯ_2 прес-центр СБУ через мережу Інтернет, а саме сторінку офіційного сайту СБУ розмістив новини під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», з наступною інформацією: «Провокації, які відбулися 2 травня в м. Одеса, та призвели до зіткнень і масових жертв серед людей, сталися за зовнішнього втручання та профінансовані колишніми високопосадовцями уряду ОСОБА_8, які переховуються у сусідній державі - ОСОБА_4».

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем в порушення вимог ст. 57-59 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження поширення прес-центром СБУ через мережу Інтернет, а саме сторінку офіційного Інтернет-сайту СБУ, інформації, яку просить спростувати позивач, оскільки у відповідності до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» згідно з положеннями ст. 277 ЦК України, ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Колегією суддів апеляційної інстанції встановлено, що на час розгляду даної справи в апеляційному суді, на офіційному сайті СБУ дана інформація щодо позивача відсутня, а перевірити наявність минулих публікації не виявляється можливим, оскільки згідно відповіді Апарату Голови СБУ, зберігання на матеріальних носіях повідомлень, які оприлюднюються СБУ через веб-сайт не здійснюється.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції неповно з'ясовано обставини справи, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до п. 4 ст. 129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

Згідно з ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Приписами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи, яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві.

Проте, судом встановлено, що позивачем під час розгляду справи в суді першої інстанції докази щодо розповсюдження відповідачем оскаржуваної інформації щодо позивача не надано.

Скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції від 1 грудня 2014 року, колегія суддів судової палати у цивільних справах ВССУ в ухвалі від 8 липня 2015 року зазначила, що визнаючи належним доказом поширення інформації Службою безпеки України, надану позивачем роздруківку скріншоту, апеляційний суд, незважаючи на заперечення відповідача щодо її достовірності, лист Служби безпеки України від 31 жовтня 2014 року № 10/3-5518 про неможливість документально підтвердити зміст того чи іншого повідомлення, оприлюдненого в попередні місяці через відсутність таких документів (а.с.112), та відповідь товариства з обмеженою відповідальністю «Хостмайстер» в якості адміністратора публічного домену gov.ua, про неможливість підтвердити факти існування веб-сторінок за делегованими доменними іменами (а. с. 87), не перевірив та не обговорив питання про притягнення до участі у справі спеціаліста або про призначення експертизи для з'ясування питання, що саме за вказаною позивачем адресою на цій сторінці саме Служба безпеки України поширила оскаржувану інформацію.

Згідно з ч. 1 ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

На виконання вимог чинного законодавства, з урахуванням положень ч. 4 ст. 10 ЦПК України, сторонам роз'яснено право та запропоновано звернутися із заявою про призначення експертизи, проте, сторони відмовились від призначення судової експертизи.

З огляду на викладене, колегія суддів не може прийняти як належний доказ наданий представником апелянта скріншот з адреси ІНФОРМАЦІЯ_3, на сайті http://www.sbu.gov.ua щодо поширення прес-центром СБ України оскаржуваної інформації, шляхом опублікування на офіційній Інтернет сторінці СБУ. ( а.с.69), оскільки суду не надано належних та допустимих доказів, що текст, розміщений на цьому скріншоті, опублікований та розповсюджений саме відповідачем.

Також колегія суддів не може прийняти до уваги і висновок експертного комп'ютерно-технічного дослідження веб-сайту www.sbu.gov.ua від 12 листопада 2014 року, що «розміщення інформації на веб-сайті Служби безпеки України (http://www.sbu.gov.ua) можливе за умови наявності в особи, що розміщує інформацію, відомостей про обліковий запис, а саме імені та паролю, права доступу якого передбачають можливість розміщення інформації на сервері. Зазвичай, така інформація наявна лише у адміністрації веб-сайту» (а.с. 117), оскільки даний висновок не дає категоричної відповіді, що оскаржувана інформація, розміщена на веб-сайті СБУ, поширена саме відповідачем та має припущення, що зазвичай, така інформація наявна лише у адміністрації веб-сайту.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів не може прийняти до уваги і залучені до матеріалів справи судові рішення у справі за позовом ОСОБА_5 до Служби Безпеки України, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про захист честі, гідності та ділової репутації, оскільки ці рішення стосуються на ОСОБА_4, а іншої особи.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, не дають підстав вважати, що судом допущено порушення матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 30 липня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді