Справа №490/7988/13-ц 20.02.2015 20.02.2015 20.02.2015
Провадження №22-ц/784/404/15 Головуючий у першій інстанції Батченко О.В.
Категорія 53 Доповідач в апеляційній інстанції Кутова Т.З.
Рішення

Іменем України

20 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої - Кутової Т.З.,

суддів: Крамаренко Т.В., Буренкової К.О.,

із секретарем судового засідання -Горенко Ю.В.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та представника відповідача Сорочана В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційними скаргами

ОСОБА_3

та Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал - Юг»

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року за позовом

ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою

відповідальністю «Універсал-Юг» про захист трудових прав,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал-Юг» про захист трудових прав.

Позивач зазначав, що з 20 грудня 2012 року по 18 квітня 2013 року працював охоронцем у зазначеному товаристві з оплатою праці 150 грн. за зміну. До товариства позивач подав заяву про прийняття на роботу та передав трудову книжку. Але, згодом після систематичної затримки заробітної плати позивачем було подано заяву про звільнення та отримання трудової книжки. Після звільнення було проведено частковий розрахунок.

Посилаючись на викладені обставини та, уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просив визнати факт трудових відносин з відповідачем, зобов'язати останнього внести відповідні записи до його трудової книжки та стягнути невиплачені на день звільнення заробітну плату у розмірі 1100 грн., компенсацію за невикористану відпустку 404 грн. 40 коп., 5223 грн. 64 коп. компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, 12000 грн. відшкодування моральної шкоди та зобов'язати товариство здійснити відповідні відрахування обов'язкових податків та внесків за час своєї роботи.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року позов задоволено частково. Встановлено факт перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «Універсал-Юг», в якому він працював з 20 грудня 2012 року по 18 квітня 2013 року. Зобов'язано товариство внести до трудової книжки ОСОБА_3 записи про прийняття та звільнення з роботи, а також здійснити відповідні відрахування обов'язкових податків та внесків за час його роботи. Стягнуто з відповідача на користь позивача 1100 грн. заборгованості по заробітній платі, 404 грн. 38 коп. компенсації за невикористану відпустку, 5233 грн. 64 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та 300 грн. моральної шкоди. Розподілено судові витрати.

По справі також 5 січня 2015 року ухвалено додаткове рішення, яким допущено його негайне виконання в частині стягнення простроченого платежу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, просив в частині стягнення з відповідача 5233 грн. 64 коп. скасувати та ухвалити нове рішення стягнувши з товариства 27020 грн. 75 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку.

В своїй апеляційній скарзі ТОВ «Універсал -Юг» посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове про відмову в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення_позивача та представника відповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, ОСОБА_3 3 грудня 2012 року, звертався до кадрового агентства «Майстер персонал», де йому була надана інформація щодо наявності вакансій на посаді охоронця та можливого працевлаштування у відповідача ТОВ «Універсал Юг» (а.с. 282).

Факт надання інформації, про наявність вакансій до кадрових агентств представник відповідача не заперечує. Також визнає, що ОСОБА_3 звертався за направленням одного з кадрових агентств з питання працевлаштування на посаду охоронця. До офісу приходив на протязі декількох місяців.

Свідок ОСОБА_5 показав суду, що працював в ТОВ «Універсал Юг» з липня 2012 року охоронцем з графіком роботи одна доба через дві з оплатою 1000 грн. на місяць. Звільняючись з роботи в 20 числах грудня 2012 року він передав журнал чергувань (зошит) ОСОБА_3 та роз'яснив обов'язки охоронця, оскільки того прийняли на роботу охоронцем саме замість нього. У січні 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 підписали акт прийому передачі матеріальних цінностей.

Свідок ОСОБА_6 підтвердив, що ОСОБА_3 неодноразово знаходився в офісі товариства в зв'язку з працевлаштуванням. ОСОБА_6, який працював на той час охоронцем ознайомлював позивача з умовами роботи , посадовими обов'язками та вимогами до охоронця.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 також підтвердили, що ОСОБА_3 неодноразово перебував на підприємстві в зв'язку з працевлаштуванням на посаду охоронця та подачею відповідної заяви.

Наведені докази кореспондуються з показами ОСОБА_3 допитаного в якості свідка, який показав, що прийняття його на роботу було погоджено, він передав заяву про прийняття на роботу та трудову книжку менеджеру по персоналу, з наказом про прийняття не був ознайомлений, однак пройшов стажування, та приступив до роботи охоронця 20 грудня 2012 року. Від нього зміну приймав ОСОБА_9, та до звільнення ОСОБА_10, а в зв'язку із звільненим ОСОБА_5 він підписав акт прийому-передачі від нього матеріальних цінностей. Охоронці вели журнал де розписувались при передачі зміни. В даному підприємстві ОСОБА_3 працював до 18 квітня 2013 року. Також ОСОБА_3 надано фотокопію сторінки вказаного журналу, з якої вбачається наявність запису в тому числі і ОСОБА_9 Із змісту записів даного журналу вбачається що вони відображають події, які відбулися під час зміни (а.с. 41,42). ОСОБА_11 в своїх показах не спростовував дану обставину, що охоронці вели журнал та в ньому ставили свій підпис, посилаючись лише на те, що точно не пам'ятає вигляд цього журналу.

Відповідно до положень ст. 24 КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило у письмовій формі, однак він вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Оцінюючи вказані докази в їх сукупності, районний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що ОСОБА_3 з відома роботодавця було фактично допущено до роботи та виконання службових обов'язків охоронця в ТОВ «Універсал Юг» де він працював з 20 грудня 2012 року по 18 квітня 2013 року.

За такого є вірними висновки суду щодо встановлення факту перебування ОСОБА_3 у трудових відносинах з ТОВ «Універсал Юг» на протязі вказаного періоду та покладення на відповідача зобов'язання щодо внесення в трудову книжку позивача відомостей про роботу та здійснення обов'язкових платежів за час роботи.

Такі висновки є законними та справедливими, оскільки ґрунтуються як на наведених нормах закону так і відповідають загальним засадам цивільного законодавства (ст. 3 ЦК України).

Доводи апеляційної скарги відповідача про невірність вказаного висновку та посилання на покази свідків - працівників ТОВ «Універсал Юг» не можна прийняти до уваги. Так, покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6 в частині того, що ОСОБА_3 не було допущено до роботи протирічать сукупності наведених доказів та не є логічними. Стверджуючи, що ОСОБА_3 було відмовлено у працевлаштуванні, вказані свідки показують, що ОСОБА_3 неодноразово перебував в офісі, ОСОБА_6 проводив з ним інструктаж. Такі покази не є достатніми для переконання, що мала місце однозначна та категорична відмова в працевлаштуванні позивача, що виключило би дані його претензії. Тому в цій частині наведеним доказам, суд надав вірну оцінку, в тому числі зазначаючи про залежність вказаних свідків, від роботодавця.

Вірну оцінку судом надано і тим обставинам, що в ході перевірки порушень трудового законодавства державними органами в ТОВ «Універсал ЮГ» не встановлено таких порушень, оскільки допуск працівника до виконання своїх обов'язків без його оформлення, як раз і вказує на відсутність таких документів, на що і посилаються перевіряючі органи у документах, складених за результатами перевірок. А пояснення працівників, які надані під час перевірок стосовно роботи ОСОБА_3, не можна вважати дієвим способом виявлення порушень трудового законодавства, в силу тієї ж залежності опитаних працівників від роботодавця.

Вирішуючи питання щодо стягнення з підприємства заборгованості по заробітній платі, районний суд виходив з того, що її розмір становить 150 грн. за добу чергування. Проте, належні та допустимі докази щодо грошових зобов'язань відповідача в такому розмірі, відповідно до положень ст. 59 ЦПК України, якими можуть бути лише письмові докази, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, розрахунок заборгованості по заробітній платі має бути здійснений відповідно до законодавчо встановленого державою мінімуму заробітної плати. Тому вимоги позивача, щодо стягнення на його користь 200 грн. за березень 2013 року, не підлягає задоволенню, оскільки за його твердженнями за вказаний місяць ним отримано 1300 грн., що перевищує законодавчо встановлений мінімум заробітної плати на той час, який становив 1147 грн.. А за відпрацьованих 18 днів квітня 2013 року стягненню підлягає 729 грн. 82 коп., виходячи із мінімального розміру заробітної плати за цей період. Також компенсація за невикористану відпустку за відпрацьований період (119 днів), з урахуванням законодавчо встановленого мінімуму заробітної плати за цей час, становитиме 303 грн. 28 коп. (4512 грн. : 119 відпрацьованих днів х 8 днів відпустки).

Таким чином вказана частина позовних вимог підлягає частковому задоволенню.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, тобто в день звільнення, є підставою для відповідальності, передбаченої частиною першою ст.. 117 КЗпП України. Так, положеннями вказаної норми передбачено , що при відсутності спору про їх розмір підприємство, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Якщо спір вирішено на користь працівника частково , то розмір відшкодування за час затримки визначає орган , який виносить рішення по суті спору.

Враховуючи, що вимоги про стягнення належних при звільненні позивачу сум заборгованості підлягають частковому задоволенню, то і розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку підлягає визначенню виходячи із засад співмірності із стягнутою заборгованістю, а не в повному розмірі, як вимагає позивач.

В зв'язку з цим колегія вважає, що розмір відшкодування середнього заробітку за час затримки розрахунку, підлягає зменшенню до 1500 грн., що відповідає вимогам співмірності із сумою заборгованості.

Доводи викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3 про наявність підстав для стягнення середнього заробітку в повному розмірі за час затримки розрахунку, не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на законі, так, як заборгованість відповідача по заробітній платі є спірною і вимога про її стягнення задоволена частково.

Враховуючи наведене, оскаржуване рішення суду підлягає зміні в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за відпустку, а також середнього заробітку за час затримки розрахунку, на підставі положень п. 2 ст. 309 ЦПК України, до наведених вище розмірів.

Відповідно до вказаних висновків суду та положень вимог ст. 237-1 КЗпП України, районний суд, дійшов обґрунтованого висновку про заподіяння позивачу моральної шкоди в зв'язку з порушенням його трудових прав та визначив її розмір в сумі 300 грн. За такого, рішення районного суду в цій частині також підлягає залишенню без змін.

Районним судом також 5 січня 2015 року ухвалено додаткове рішення, яким допущено негайне виконання судового рішення про стягнення простроченого платежу. Враховуючи, що розміри належних позивачу сум змінені, то зміні підлягає і додаткове рішення. Так до негайного виконання слід допустити рішення в частині стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 729 грн. 82 коп. заборгованості по заробітній платі та 303 грн. 28 коп. компенсації за невикористану відпустку.

Оскаржуване рішення також підлягає зміні в частині розподілу судового збору, так з відповідача на користь держави підлягає стягненню 731 грн. (243, 60 х 3).

В іншій частині вказане рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити, а апеляційну скаргу ТОВ «Універсал Юг» - задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 26 грудня 2014 року в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку, судового збору та додаткове рішення від 5 січня 2015 року - змінити .

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Юг» на користь ОСОБА_3 729 грн. 82 коп. заборгованості по заробітній платі, 303 грн. 28 коп. компенсації за невикористану відпустку, 1500 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку без урахування обов'язкових платежів, а також в дохід держави - 731 грн. судового збору.

Допустити негайне виконання рішення в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Універсал Юг» на користь ОСОБА_3 729 грн. 82 коп. заборгованості по заробітній платі, 303 грн. 28 коп. компенсації за невикористану відпустку.

В іншій частині вказане рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено протягом двадцяти днів в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді :