Справа № 369/3486/15-ц Головуючий у І інстанції Волчко А. Я.
Провадження № 22-ц/780/5646/15 Доповідач у 2 інстанції Суханова Є. М.
Категорія 26 07.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Суханової Є. М.,

суддів: Данілова О.М., Сержанюка А.С.,

при секретарі: Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором, посилаючись на те, що 30 січня 2014 року між сторонами у справі був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 375800 грн., з яких покупець сплатив продавцю до 25.12.2013 року згідно умов попереднього договору купівлі-продажу квартири № 22/02 від 10 червня 2013 року, укладеного в простій письмовій формі, 337706 грн. Решту суми, що становить 38094 грн., покупець зобов'язаний сплатити продавцю до 15 березня 2014 року.

Станом на 05 березня 2015 року відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, чим порушила умови договору.

На даний час відповідач не просто отримала у власність квартиру , а й зробила у ній ремонт та проживає за вказаною адресою.

Посилаючись на вищевикладені обставини та положення закону, позивач просила суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 38094 грн. основного боргу за договором, інфляційну складову - 8079 грн., три відсотки річних - 1186,65 грн.; судові витрати у справі - 473,60 грн.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 38094 грн. основного боргу за договором; інфляційну складову - 8079 грн., три відсотки річних - 1186.65 грн.; судові витрати у справі - 473.60 грн.

Не погоджуючись із висновками, наведеними у рішенні, апелянт звернувся із апеляційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити по справі нове, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції було встановлено наступне.

За правилами ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, у яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За приписами ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи зі змісту ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

З огляду на ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Колегія суддів встановила, що 30 січня 2014 року між сторонами по справі був укладений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, відповідно до умов якого, продавець ОСОБА_3 передає, а покупець ОСОБА_2 приймає у власність вказану вище квартиру.

Пунктом 4 вказаного договору передбачено, що продаж зазначеної квартири за домовленістю сторін вчиняється за 375800 грн., з яких продавець сплатив продавцю до 25.12.2013 року згідно умов попереднього договору купівлі-продажу квартири № 22/02 від 10 червня 2013 року, укладеного в простій письмовій формі, 337706 грн. Решту суми, що становить 38094 грн., покупець зобов'язаний сплатити продавцю до 15 березня 2014 року.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що станом на 05 березня 2015 року відповідач свої зобов'язання за договором не виконала, грошову суму у розмірі 38094 грн. позивачу не повернула, чим порушила умови договору.

Намагаючись спростувати висновки суду, апелянт посилається на те, що згідно з усною домовленістю між відповідачкою та ТОВ «Вишнева оселя», відповідачка сплатила всю суму вартості квартири саме ТОВ «Вишнева оселя», а таким чином, вважає, що жодних правових підстав для стягнення з неї на користь позивачки зазначених кошті, не має.

В якості доказів, наявності усної домовленості, апелянт, безпосередньо, в якості нового доказу подали розписки від ОСОБА_4 та відповідачки про сплату певної суми коштів в частині залишкової частини орієнтованої вартості квартири (а.с. 65-71).

Колегія суддів вивчивши зазначені документи прийшла до висновку, що вони жодним чином не можуть бути доказом повної сплати коштів на корить позивачки.

Так, не може бути доказом по справі те, що відповідачка, нібито сплачували будь-які кошти невідомій особі (ОСОБА_4.) без наявності відповідного договору, також не є відомим, що саме ці кошти були передані позивачці по справі та на який підставі, окрім того, ОСОБА_4 не є стороною по справі та до нього будь-яких позовних вимог заявлено не було.

Обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелянт просив колегію суддів допитати в якості свідка ОСОБА_4, в чому йому було обґрунтовано відмовлено, у зв'язку з відсутністю будь-яких договірних правовідносин між позивачем та ОСОБА_4, щодо отримання за неї коштів від відповідачки.

Натомість, колегія суддів бере до уваги, що згідно з умовами договору, який був підписаний обома сторонами та є в матеріалах справи, чітко зазначено, що відповідачка винна позивачці певну суму грошей, яку вона не сплатила під час укладання договору, у зв'язку з чим, суд обґрунтовано задовольнив позов.

Колегія суддів приходить до висновку про правомірність задоволення судом першої інстанції позову у повному обсязі.

Крім того, враховуючи, що зобов'язання відповідача є грошовим, з неї на користь позивача підлягає стягненню відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційна складова - 8079.81 грн., та три проценти річних від простроченої суми - 1186.65 грн., згідно розрахунку наведеного позивачем, який суд вважає обґрунтованим.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 щодо не прочитання договору купівлі-продажу, а саме п. 4 щодо виплати заборгованості продавцю в сумі 38094 грн. у приміщенні нотаріуса не ґрунтуються на належних доказах, оскільки нотаріус при посвідчені будь-якого правочину перевіряє дієздатність сторони та роз'яснює положення правочину, який посвідчує.

Згідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 12 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: