АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9183/15 Справа № 199/2129/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Лисична Н.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі: головуючого Лисичної Н.М.

суддів Баранніка О.П., Колодяжної Н.Є.

при секретарі Самокиші О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ "УкрСиббанк", третя особа ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та зобов"язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

У березні місяці 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_3 про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії. В обґрунтування посилався на те, що при укладенні кредитного договору відповідач порушив Закони України «Про захист прав споживачів», «Про банки та банківську діяльність», «Про платіжні системи і переказ коштів в Україні», інші нормативно-правові акти, а саме не попередив позивача про валютні ризики під час виконання ним зобовязань за кредитним договором; не надав застережень щодо можливих та /або очікуваних змін курсу національної валюти по відношенню до валюти основного договору, що призвело до зростання вартості споживчого кредиту у 6 разів. Також у відповідача на момент укладення кредитного договору була відсутня ліцензія на використання іноземної валюти як засобу платежу та використання відповідачем доларів США як засобу платежу за кредитним договором, що суперечить Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Закону України «Про Національний банк України».

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 р. в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог на тій підставі, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог колегія суддів вважає необхідним скаргу відхилити, рішення суду залишити без змін.

При розгляді справи судом встановлено, що 08 жовтня 2007 р. між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») був укладений договір споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк зобовязувався надати позичальнику грошові кошти в іноземній валюті 85.000 дол.США з процентною ставкою 11, 90 % річних строком до 07 жовтня 2032 р.

В забезпечення виконання зобовязання за даним кредитним договором, 08.10.2007 р. позивач та відповідач уклали договір іпотеки нерухомого майна, а саме: домоволодіння та земельної ділянки по вул. Ростовська, 199 в м. Дніпропетровську .

08.10.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, відповідно до якого поручитель зобовязувався відповідати перед банком за виконання взятих позичальником зобовязань.

Як вбачається з матеріалів справи позивач належним чином виконував умови кредитного договору у період з 08.10.2007 р. по 25.02.2015 р., однак з лютого місяця 2015 р. перестав сплачувати у звязку з різким збільшенням курсу долара.

Згідно з ч. 1 ст. 638 та ч. 1 ст. 640 ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

На підставі ч. 2 ст. 640 ЦК України у разі, якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання майна або вчинення певної дії.

Із матеріалів справи видно, що позивач та відповідач під час укладення кредитного договору досягли згоди з усіх істотних його умов. Позивач отримав від відповідача суму грошових коштів на споживчі цілі у розмірі 85.000 дол. США, що не оспорювалося в судовому засіданні.

Що стосується посилання позивача на те, що при наданні кредитів у доларах США та отриманні платежів по кредитах в іноземній валюті в період з жовтня 2007 р. банк порушив норми ст. 99 Конституції України, ст. 524 ЦК України, ст. 3 Закону України № 2346-ІІІ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», ст. ст. 6,7 Постанови Національного банку України від 30 травня 2007 року № 200 «Про затвердження Правил використання готівкової іноземної валюти на території України» та ст.. 3 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року «Про системи валютного регулювання і валютного контролю», то суд правильно виходив з того, що воно не відповідає дійсним обставинам справи.

З матеріалів справи вбачається, що АКІБ «УкрСиббанк» отримав банківську ліцензію № 75 на право здійснювати банківські операції, у тому числі щодо розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик та письмовий дозвіл № 75-2 від 19 листопада 2002 р. на право здійснювати операції з валютними цінностями, що є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій згідно з Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», а отже надав позивачу кредит в іноземній валюті - у доларах США з дотриманням вимог вказаних вище Законів.

Посилання позивача на те, що він не був обізнаний про валютні ризики, також не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки відповідно до умов п.9 додаткової угоди № 2 до договору банківського рахунку фізичної особи № 1484164 від 08 жовтня 2007 р., клієнт підтверджує, що він усвідомлює ризик невиконання його заяви на купівлю іноземної валюти через причини, що не залежать від банку ( незадоволення або неповне задоволення заяви банку на участь в цільовому аукціоні НБУ з продажу валюти, тощо) та відмовляється від будь-яких претензій, повязаних з цим. Таким чином, позивач, підписавши кредитний договір та додаткову угоду до кредитного договору усвідомлюючи можливість збільшення розміру плати за обслуговування кредиту у випадку можливого зростання курсу долара США по відношенню до гривні, погодився з усіма його умовами.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згіднодно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Враховуючи зазначене, а також те, що сторонами кредитного договору були дотримані вимоги ЦК України, суд прийшов до обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими й правильність висновків суду не спростовують.

Ухвалене по справі рішення суду є законним і обґрунтованим, тому колегія суддів вважає, що підстави для задоволення скарги відсутні.

Керуючись ст..ст.303, 307, 308 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 вересня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Н.М.Лисична

Судді О.П.Бараннік

ОСОБА_4