1Справа № 335/4127/15-ц 2/335/1296/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Калюжної В.В., при секретарі Корягіній Ю.С., за участю позивача: ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, представників відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: ОСОБА_5 про визнання права на житлову площу та спонукання відповідача надати згоду на укладення окремого договору найму житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду в інтересах неповнолітнього сина ОСОБА_1 з позовом про зобовязання укласти договір найму житлового приміщення.

Після досягнення у червні 2015 року повноліття, ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в обґрунтування якого зазначив наступне. 01.02.1982 року виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради народних депутатів було видано ордер серії А-VІІ № 834 на вселення у квартиру за адресою: м.Запоріжжя, вул.Вороніна (Автострадна), б. 29-а, кв.68 на сімю у складі: ОСОБА_7, дідуся позивача, ОСОБА_8, бабусю позивача, ОСОБА_9, батька позивача та ОСОБА_10, дядька позивача. Зазначена квартира знаходиться у комунальній власності. 27.07.2005 року помер дідусь позивача ОСОБА_7 та розпорядженням Шевченківської районної адміністрації м.Запоріжжя від 23.10.2006 року № 2328 на імя ОСОБА_8 було відкрито окремий особовий рахунок. 08.12.2006 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті в спірній квартирі залишились проживати позивач та його батьки. Після смерті ОСОБА_8 особовий рахунок переоформлений не був на іншого члена родини та батьки позивача оплачували комунальні послуги. 08.06.2014 року батько позивача помер, а 01.09.2014 року мати позивача звернулась з письмовою заявою до відповідача з проханням укласти договір найму житлового приміщення на його імя, однак їй було відмовлено та рекомендовано звернутись до суду. У звязку з цим позивач звернувся до суду та просить визнати за ним право користування житловою площею за адресою: м.Запоріжжя, вул.Вороніна (Автострадна)АДРЕСА_1 та зобовязати відповідача укласти окремий договір найму житлового приміщення замість померлої ОСОБА_8

У судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позов у повному обсязі, на підставах, викладених у позові, просили суд позов задовольнити. Позивач зазначив, що зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з народження постійно мешкає за спірною адресою, куди був вселений за згодою батька та дідуся з бабусею. Письмової згоди дідусь та бабуся не надавали, однак батько за життя мав намір зареєструвати позивача у спірній квартири, однак через наявність заборгованості по комунальним послугам йому було відмовлено. У звязку з передчасною смертю батька позивача, він не встиг за життя укласти договір найму та переоформити особовий рахунок на своє імя, а також зареєструвати у спірній квартирі позивача, який на той час був неповнолітнім. Посилаючись на ті обставини, що до приміщення зазначеної квартири позивач вселився на законних підставах - зі згоди наймача, таким чином набув прав та обов'язків члена сімї наймача житлового приміщення, у тому числі і право користування житловим приміщенням квартири і подальше право на укладання договору найму, просив суд посилаючись на ст.64,65 ЖК України визнати за ним право користування житловим приміщенням квартирою №68 в будинку № 29-А по вул.Вороніна (Автострадна) у м.Запоріжжя та спонукати відповідача до укладення договору найму.

Представник відповідача ОСОБА_6 міської ради у судовому засіданні заперечувала проти позову, посилаючись на те, що позивачем не доведено факту постійного спільного проживання з наймачем, та враховуючи відсутність письмових заяв наймача на вселення та реєстрацію позивача, просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача МКП «Основаніє» у судовому засіданні проти позову заперечує, оскільки позивачем не доведено, що позивач є членом сімї наймача, крім того, зазначила, що за життя ні наймач, ні члени сімї наймача квартири не звертались з заявою щодо реєстрації за спірною адресою позивача.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що з січня 1998 року вона зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та сином, позивачем по справі, почали постійно проживати разом з ОСОБА_7 та ОСОБА_8 за спірною адресою, вели спільне господарство та вважались членами сімї наймача. Після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8, третя особа зі своєю сімєю залишилась проживати у даній квартирі, однак чоловік до дня своєї смерті не оформив у встановленому законом порядку договір найму та особовий рахунок та не зареєстрував сина за вказаною адресою. Після смерті чоловіка третя особа виселилась зі спірної квартири та почала проживати у належній їй на праві власності квартирі по вул. Рекордній у м.Запоріжжя, а син, який на той час був неповнолітнім, залишився мешкати у зазначеній квартирі. Вважає, що позивач був членом сімї наймача квартири, тому має право на житлову площу вказаної квартири та укладення договору найму.

Заслухавши пояснення позивача та його представника, представників відповідачів та третьої особи, показання свідка, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що житловий будинок № 29-а по вул. Автострадна (Вороніна) у м.Запоріжжя перебуває в комунальній власності та перебуває на балансі МКП «Основаніє»

Квартира АДРЕСА_2 не приватизована та перебуває у комунальній власності територіальної громади м.Запоріжжя.

Встановлено, що 01.02.1982 року Виконавчим комітетом ОСОБА_6 міської ради народних депутатів ОСОБА_7 було видано ордер для постійного користування та на право заселення вказаної квартири на склад сімї з 4 чоловік: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10

З матеріалів справи вбачається, що наймач квартири ОСОБА_7 помер 27.07.2005 року, знятий з реєстрації; ОСОБА_8, померла 08.12.2006 року, знята з реєстрації; ОСОБА_9, помер 08.06.2014 року, знятий з реєстрації; ОСОБА_10, знятий з реєстрації 14.08.1997 року за вироком Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 23.10.1996 року.

Станом на час розгляду справи особовий рахунок відкрито на імя ОСОБА_8 на підставі розпорядження Шевченківської районної адміністрації від 03.10.2006 року № 2328р про зміну умов договору найму.

Відповідно до ст. 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому законом порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Відповідно до ст.98 ЖК України наймач жилого приміщення та члени його сім'ї, які проживають разом з ним, можуть за взаємною згодою дозволити тимчасове проживання в жилому приміщенні, що є в їх користуванні, інших осіб без стягнення плати за користування приміщенням (тимчасових мешканців), в тому числі опікуна чи піклувальника, який не є членом сім'ї наймача. Тимчасові мешканці на вимогу наймача або членів сім'ї, які проживають разом з ним, зобов'язані негайно звільнити приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Необхідними умовами для вселення в жиле приміщення інших осіб є дотримання порядку вселення та правил реєстрації, разом з тим, відсутність доказів про їх дотримання та письмової згоди хоча б одного з користувачів не узгоджуються із вимогами ст. ст. 64, 65 ЖК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Як вбачається із правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 11 липня 2012 року ( справа № 6-60цс12) у осіб, які вселились до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сімї наймача. Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сімї наймача, набувають рівного з іншими членами сімї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сімї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. У разі вселення особи до житлового приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування жилим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилась як член сімї наймача. При цьому під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселились до наймача, суд повинен зясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сімї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сімї, що проживають з ним, певного порядку користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_9 та третьої особи по справі ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 336852, виданим 16.10.1997 року.

Як вбачається із паспорту позивача та його пояснень у судовому засіданні, він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, б. 11 кв.7

За вказаною адресою також зареєстрована його мати, третя особа по справі ОСОБА_5

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на положення статей 64,65 ЖК України.

Як встановлено судом і не заперечується сторонами ОСОБА_1 перебував у родинних стосунках з наймачем квартири, він є онуком наймача. У квартирі АДРЕСА_3 (Автострадна) у м.Запоріжжя ніколи зареєстрований не був.

Доводи позивача щодо звернення його батька до уповноважених органів з питання реєстрації позивача у вказаній квартирі у судовому засіданні свого підтвердження не знайшли, оскільки не підтверджені належними і допустимими доказами. Копію заяви, надану позивачем, суд не бере до уваги, оскільки вона не містить даних щодо подання даної заяви до уповноважених органів. Також не підтверджуються доводи позивача, що після народження позивача ОСОБА_1 вся їх сімя мешкала за спірною адресою, оскільки з матеріалів справи вбачається, що батько позивача ОСОБА_9 зареєструвався у спірній квартирі лише у 2006 році.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

За змістом ст. ст. 58,59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з абз.2 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст.33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Таким чином, суд приходить до висновку, що зареєструвавши місце проживання позивача за адресою: м.Запоріжжя, вул. Рекордна, 11/7 батьки позивача, за згодою позивача визначили його місце проживання за місцем проживання матері.

Відповідно до ст. ст. 6,10 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11.12.2003 року місце проживання - адміністративно - територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад 6 місяців на рік. Громадянин України зобов'язаний протягом 10 днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

З матеріалів справи та копії паспорта позивача вбачається, що він зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 з 29.12.1997 року та по теперішній час, з реєстрації не знятий, що свідчить про те, що зв'язок з жилим приміщенням за вказаною адресою позивачем не втрачено.

Судом за клопотанням представника позивача у судовому засіданні допитано свідка ОСОБА_11 У позові, поданому первісно ОСОБА_5 в інтересах неповнолітнього сина, зазначено, що вказані в позові обставини можуть підтвердити свідки ОСОБА_12, ОСОБА_13 Однак під час розгляду клопотань сторін до початку розгляду справи по суті, клопотань про виклик та допит вказаних свідків позивачем та його представником заявлено не було. Крім того, при розгляді клопотання про виклик свідка ОСОБА_11 позивачем також не було заявлено про виклик та допит зазначених вище свідків. Свідок ОСОБА_11 пояснив, що його брат, позивач по справі, постійно мешкав у квартирі по вул. Вороніна у м.Запоріжжя разом з батьком та матірю. Батько позивача бажав зареєструвати позивача за вказаною адресою, однак не встиг через передчасну раптову смерть.

Суд вважає, що пояснення допитаного у судовому засіданні свідка не являються належними доказами на підтвердження обставин вселення в квартиру та набуття статусу члена сімї наймача, оскільки сам свідок не є мешканцем спірної квартири та обставини щодо вселення позивача у спірну квартиру йому достовірно не відомі.

Посилання позивача на те, що ним здійснюється оплата за комунальні послуги, не можуть бути підставою для встановлення законності вселення у квартиру.

Матеріали справи не містять відомостей про те, що наймач квартири звертався в житлові органи з заявою про вселення позивача до спірної квартири. Належних доказів про дотримання порядку при вселенні Позивача до квартири не надано, докази про те, що Позивач чи його батько за життя зверталися в житлові органи з заявою про вселення Позивача та йому в цьому було необґрунтовано відмовлено відсутні.

На підставі викладеного, суд прийшов до висновку, що позивач ОСОБА_1 мав можливість мешкати у квартирі № 68, але порядок при вселенні до спірної квартири дотримано не було, Позивач не отримував письмової згоди наймача на вселення в якості члена сім'ї, крім того, зареєстрований за іншою адресою та зберігає за собою право користування іншим житловим приміщенням.

З огляду на наведене та враховуючи, що позивач не надав суду доказів на підтвердження своїх позовних вимог, як цього вимагає ст.60 ЦПК України, не надав належних й допустимих доказів обґрунтованості позову, суд доходить висновку про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для визнання за позивачем права користування квартирою та для укладення договору найму житлового приміщення, у зв'язку із чим позовні вимоги слід залишити без задоволення у повному обсязі.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214, 215, ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 міської ради, Міського комунального підприємства «Основаніє», третя особа: ОСОБА_5 про визнання права на житлову площу та спонукання відповідача надати згоду на укладення окремого договору найму житлового приміщення залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В.Калюжна