Справа № 363/3821/13ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л.Ф.
Провадження № 22-ц/780/3524/15 Доповідач у 2 інстанції Поліщук М. А.
Категорія 1 24.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 вересня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А..

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.

при секретарі: Петленко І.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про захист права власності на нерухоме майно шляхом виселення осіб та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Вишгородської районної державної адміністрації в особі відділу архітектури та містобудування, ОСОБА_3, третя особа: садівницьке товариство «Підлісне» масиву «Світанок» про припинення права власності на нерухоме майно - будинок у зв'язку з його знищенням, про визнання права власності на 1/2 частину будівельних матеріалів,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року ОСОБА_5 і ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом в якому просили виселити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 з садового будинку та садиби АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вони є власниками вказаного садового будинку на підставі договору купівлі-продажу від 28 серпня 2007 року.

ОСОБА_2 у 2012 році попросив тимчасово вселити його у їх будинок на термін до одного року і вони дозволили йому вселитись за умови, що він буде дотримуватись правил співжиття, правил користування жилим приміщенням та звільнить будинок за першою вимогою. Проте, починаючи з вересня 2012 року відповідач почав порушувати їх умови, а саме без згоди власників привів до будинку ОСОБА_4 з метою її проживання у вказаному будинку та вів аморальний спосіб життя.

З квітня 2013 року ОСОБА_2 почав вимагати щоб позивачі покинули спірний будинок та переписали будинок на нього. Зазначали, що відповідач не є членом їх сім'ї та не має права на проживання у їх будинку.

ОСОБА_2 звернувся в суд із зустрічним позовом, уточнивши який, просив визнати право спільної часткової власності в рівних частках за ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а саме по 1/2 частині будівельних матеріалів та конструктивних елементів, з яких побудовано садовий будинок АДРЕСА_1 та припинити право власності ОСОБА_3 на знищений будинокАДРЕСА_1, що розташований за вищевказаною адресою.

Позов обґрунтовував тим, що у 2008 році він разом з матір'ю та сестрою отримали у спадок після смерті батька по 1/3 частині вищевказаного домогосподарства та в подальшому подарували його ОСОБА_3 - дочці ОСОБА_2, оскільки остання потребувала приміщення для проживання з її чоловіком.

В подальшому між ними виникла домовленість, що ОСОБА_2 побудує новий будинок на дві сім'ї, в якому вони будуть проживати разом.

Для того, щоб мати кошти на будівництво ОСОБА_2 продав дві належні йому на праві власності квартири у місті Києві, а отримані від продажу квартир кошти витратив на будівництво спірного будинку. На даний час будинок закінчений будівництвом та готовий до введення в експлуатацію. Також зазначав, що земельна ділянка на якій побудовано спірний будинок не приватизована та право власності на неї ніким не зареєстровано. Вказував, що його дочка - ОСОБА_3 разом з чоловіком, всупереч домовленостям, чинять йому перешкоди у користуванні його частиною спірного будинку.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на незаконність і необґрунтованість рішення суду, неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що надані ОСОБА_2 накладні на будівельні матеріали не містять доказів про те, що придбані ОСОБА_2 будівельні матеріали були використані під час будівництва садового будинкуАДРЕСА_1.

Колегія суддів погоджується із висновками суду про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ч. 3 ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст..60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 серпня 2007 року ОСОБА_5 та ОСОБА_3 за договором купівлі-продажу придбали у ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2 садовий будинок з надвірними будівлями, розташований на території АДРЕСА_1, який побудовано у 1983 році, загальною площею 32,9 кв.м. ( том 1 а.с.4).

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 18 квітня 2013 року, на садовий будинок, що розташований на території АДРЕСА_1, садовий будинок 1983 року забудови не значиться, а значиться садовий будинок 2012 року забудови.

Також, в технічному паспорті вказані самочинні прибудови, внаслідок будівництва яких основна площа збільшена на 78,0 кв.метрів, площа загальна на 127,2 кв.метрів. (а.с.31-37).

Згідно технічного паспорту, виготовленого станом на 08 серпня 2013 року, на цей-же садовий будинок, в цьому значиться садовий будинок під літерою А 1983 року забудови.

Також, в технічному паспорті зазначені самочинні прибудови А1. (а.с.159-165).

Крім того, сторони в судовому засіданні не заперечували, що спірний садовий будинок був перебудований, збудовані самочинні споруди, проте будинок не прийнятий в експлуатацію.

Як вбачається із висновку судової будівельно-технічної експертизи №3251/14-42/3252/14-42 від 30 жовтня 2014 року за результатами проведеного дослідження встановлено, що будинок складається з основної частини літ. «А», яка була побудована в період до 20 листопада 2003 року та прибудови до неї літ. «А1» та «а2», які були побудовані в період з 16 червня 2007 року по 18 квітня 2013 року.

Визначити фактичний рік будівництва садового будинку не вбачається можливим. Ступінь будівельної готовності об'єкта дослідження - садового будинку по АДРЕСА_1 становить 94 %.

Встановити фактичні обсяги будівельних робіт і використаних при цьому матеріалів та обладнання під час будівництва садового будинку також не вбачається можливим.

Садовий будинок, що позначений літерою «А» в технічних паспортах БТІ, існує, однак проведено реконструкцію будинку, а саме: - демонтовано зовнішні огороджуючи конструкції приміщення і (веранда); збудовано прибудови «А-1» та «а2».

(том 1 а.с. 214-225).

В порушення вимог п.3 ст.215 ЦПК України суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні не надав оцінки зазначеному висновку експертизи, проте вказане порушення процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Встановивши обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав зустрічного позову, доказів сторін на підтвердження - заперечення позову, суд першої інстанції прийшов до законного і обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову ОСОБА_2

На час проведення реконструкції і перебудови спірного садового будинку власниками садового будинку з надвірними будівлями, розташованого по АДРЕСА_1 загальною площею 32,9 кв. метрів з 28 серпня 2007 року є ОСОБА_5 і ОСОБА_3.

ОСОБА_2 не надано доказів того, що між ним і власниками садового будинку була укладена письмова угода про створення спільної власності та його участь у перебудові та реконструкції будинку.

Надані ОСОБА_2 накладні та товарні чеки на будівельні матеріали вірно оцінені судом першої інстанції і обґрунтовано відхилені, оскільки з них неможливо встановити чи були ці матеріали використані саме при будівництві спірного садового будинку.

ОСОБА_2 не довів свого позову, що відповідно до ст..ст.10,60 ЦПК України є його обов'язком.

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд у рішенні не надав оцінки висновку судової будівельно-технічної експертизи є обґрунтованими, проте вказане порушення норм процесуального права не призвело до неправильного вирішення справи.

Інші доводи про те, що суд дав невірну юридичну оцінку накладним на придбання будівельних матеріалів, підлягають відхиленню, так як суд у рішенні правильно вказав, що ці накладні не підтверджують, що зазначені в них будівельні матеріали були використані саме при будівництві садового будинку.

Доводи апелянта на те, що суд не дав оцінки договору на виконання ремонтно-будівельних робіт між ОСОБА_2 і ОСОБА_11 не заслуговують на увагу і не впливають на законність і обґрунтованість рішення суду.

Вказаний договір ( том 1 а.с.127-130) не є належним і допустимим доказом на підтвердження позову ОСОБА_2

Інші доводи апеляційної скарги на невірну оцінку доказів у справі, порушення судом норм матеріального і процесуального права колегія суддів вважає необґрунтованими і такими, що не впливають на відповідність вимогам закону ухваленого рішення суду.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, колегія судів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: