Справа № 639/9509/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі : головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати, суд

ВСТАНОВИВ:

02 листопада 2015 року до Жовтневого районного суду м. Харкова звернувся ОСОБА_1 з позовом до ТОВ «ІФАС» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати

07 грудня 2015 року представник позивача уточнив позовні вимоги, та просив суд зобовязати відповідача змінити дату його звільнення з роботи в ТОВ «ІФАС» з 30.06.2015 року на 29.09.2015 року, стягнути з відповідача на свою користь середній заробіток за період з 30.06.2015 року по 29.09.2015 року в сумі 2 461,92 грн., та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в розмірі 5 512 грн.

В обґрунтування уточнених позовних вимог представник позивача посилається на те, що 01.09.2008 року позивача було прийнято на роботу на посаду заступника директора по науковим питанням ТОВ «ІФАС».

03.10.2015 року позивач отримав листа від роботодавця з повідомленням про звільнення за прогул на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. Також, у цей же день, позивачем було отримано копію наказу про припинення трудового договору (контракту) від 29.09.2015 року відповідно до якого його було звільнено з 30.06.2015 року.

Представник позивача вказує, що дії відповідача є незаконними, оскільки останнім днем перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ІФАС» має бути день складання наказу про його звільнення, тобто 29.09.2015 року.

Крім того, представник позивача зазначає, що з відповідача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за три місяці, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати у сумі 2 461,92 грн., на підставі ст. 116 КЗпП України.

У зв'язку з викладеним, позивач і був змушений звернутися до суду з даним позовом.

19 листопада 2015 року представником відповідача було подано письмові заперечення, в яких представник просила суд відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування заперечень вказано, що з 01.09.2008 року позивач працює на ТОВ «ІФАС».

Починаючи з 01.07.2015 року позивач був відсутні на роботі, у зв'язку з чим неодноразово повідомлявся про необхідність надання пояснень з цього приводу.

Проте, як вказує представник відповідача, ОСОБА_1 від надання пояснень відмовився, у зв'язку з чим позивача було притягнуто до дисциплінарної відповідальності та застосовано стягнення у вигляді звільнення за прогули, про що видано відповідний наказ від 29.09.2015 року про звільнення на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України з 30.06.2015 року.

Представник відповідача також вказує, що звільнення ОСОБА_1 з ТОВ «ІФАС» було проведено з дотримання вимог чинного законодавства, у зв'язку з чим, на її думку, підстави для задоволення позову відсутні.

Представник позивача ОСОБА_2,який діє на підставі довіреності від 04.12.2015 року, в судовому засіданні уточнений позов підтримав, просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності від 16.11.2015 року, в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, посилаючись на письмові заперечення.

Вислухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 з 01.09.2008 року працював у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» на посаді заступника директора (з наукових питань). (а.с. 23,24)

З 01.07.2015 року по 21.08.2015 року позивач ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважних причин, про що були складені відповідні ОСОБА_2. (а.с. 34-71)

У зв'язку з цим, 05.08.2015 року на адресу ОСОБА_1 роботодавцем було направлено вимогу про надання пояснень щодо відсутності на робочому місці. (а.с. 25)

На вказану вимогу позивачем було надано відповідь, в якій він вказав, що пояснення зможе надати лише тій особі, яка підтвердить свої повноваження, та за умови фіксації факту дисциплінарного проступку. (а.с. 27)

21 серпня 2015 року на адресу ОСОБА_1 було направлено повторну Вимогу про надання письмових пояснень щодо відсутності на роботі. (а.с. 28-30)

Зазначена вимога була отримана позивачем 01.09.2015 року, але залишена без відповіді, про що складено відповідний ОСОБА_2 від 07.09.2015 року. (а.с. 33, 72)

З метою отримання пояснень щодо причин неявки на роботу комісією ТОВ «ІФАС» у складі директора та двох заступників було здійснено відвідування працівника вдома, але отримати пояснення не вдалося, оскільки позивач розмовляти не захотів та сказав писати листи, про що також було складено ОСОБА_2 від 10.09.2015 року. (а.с. 73)

11 вересня 2015 року ОСОБА_1 було повідомлено, що 21.09.2015 року о 17.00 годині буде розглядатися питання про притягнення його до дисциплінарної відповідальності та накладення стягнення у вигляді звільнення. Також було запропоновано зявитися для надання відповідних пояснень. (а.с. 74-75)

Зазначений лист був отриманий позивачем 19.09.2015 року. (а.с. 78)

21 вересня 2015 року на загальних зборах трудового колективу ТОВ «ІФАС» було вирішено надати згоду на звільнення ОСОБА_1 з роботи за п. 4 ст. 40 КЗпП України у зв'язку з прогулами без поважних причин, про що свідчить Протокол загальних зборів. (а.с. 82-84)

29 вересня 2015 року ТОВ «ІФАС» було видано Наказ №10-К про припинення трудового договору (контракту) відповідно до якого ОСОБА_1 звільнено з 30.06.2015 року за прогул без поважних причин за п. 4 ст. 40 КЗпП України. (а.с. 85)

Копія зазначеного наказу була направлена відповідачем на адресу ОСОБА_1, та отримана останнім 08.10.2015 року. (а.с 86-88)

Крім того, 08.10.2015 року позивачем було отримано лист ТОВ «ІФАС» про необхідність зявитися до відділу кадрів для отримання трудової книжки. (а.с. 89-92)

З матеріалів справи також вбачається, що 29.09.2015 року з ОСОБА_1 було проведено остаточний розрахунок при звільненні, а саме виплачено компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 900,90 грн. (а.с. 95-101)

Представник позивача в судовому засіданні пояснив, що дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 саме з 30.06.2015 року, є незаконними, оскільки останнім днем перебування позивача у трудових відносинах з ТОВ «ІФАС» має бути день складання наказу про його звільнення, тобто 29.09.2015 року, у зв'язку з чим з відповідача підлягає стягненню невиплачена заробітна плата за три місяці, виходячи з розміру середньомісячної заробітної плати у сумі 2 461,92 грн., на підставі ст. 116 КЗпП України.

Представник відповідача в судовому засіданні посилалась на те, що ТОВ «ІФАС» повністю дотриманий порядок звільнення ОСОБА_1 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, передбачений ст. 47, 48, 116, 147-149 КЗпП України.

Проте, суд вважає, що дії відповідача щодо звільнення ОСОБА_1 з роботи на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України саме з 30.06.2015 року були незаконними, у зв'язку з чим зазначає наступне.

Відповідно до п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» №9 від 06.11.1992 року, прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв'язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов'язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Звільнення за прогул без поважної причини є дисциплінарним стягненням і має здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень.

Відповідно до ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

При обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку.

Так, в рішенні вище було встановлено, що відповідачем було дотримано порядок накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення ОСОБА_1 за прогул без поважної причини.

Проте, судом встановлено, що дисциплінарне стягнення було накладено з порушенням строків, передбачених ст. 148 КЗпП України.

Так, відповідно до вимог вказаної статті, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Отже, законодавством чітко передбачено, що дисциплінарне стягнення може бути накладено не пізніше одного місяця з дня його виявлення, а тому і наказ про звільнення може бути видано не пізніше одного місяця з дня виявлення прогулу.

Таким чином, відповідачем ТОВ «ІФАС» було порушено строки накладення дисциплінарного стягнення, у зв'язку з чим дату звільнення «30.06.2015 року» суд не може вважати законною.

Звільнення працівника з порушенням установленого законом порядку свідчить про незаконність такого звільнення та тягне за собою поновлення порушених прав працівника.

З Табелю обліку робочого часу ТОВ «ІФАС» вбачається, що ОСОБА_1 був відсутній на роботі з 01.07.2015 року по 10.09.2015 року з невідомих причин, а з 14.09.2015 по 29.09.2015 року прогул.

Таким чином, останній виявлений випадок прогулу стався 29.09.2015 року, а тому суд вважає, що саме цей день має бути останнім робочим днем ОСОБА_1 на ТОВ «ІФАС», та саме цей день має бути датою звільнення позивача, у зв'язку з чим позовні вимоги в частині зміни дати звільнення підлягають задоволенню.

Оскільки судом змінено дату звільнення ОСОБА_1, то з ТОВ «ІФАС» підлягає стягненню середній заробіток за весь час затримки остаточного розрахунку.

Відповідно до частини 1 статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною 1 статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною 1 статті 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Здійснення відповідних розрахунків визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

З матеріалів справи вбачається, що за останні два календарні місяці роботи позивачу було нараховано заробітну плату у сумі 1 641,28 грн., з яких: за червень 2015 року 698,67 грн., за травень 2015 року 942,61 грн.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 становить 1 641,28 грн./2=820,64 грн., час затримки розрахунку при звільненні становить три місяці (липень, серпень, вересень 2015 року), а тому середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні має становити 820,64*3= 2 461,92 грн., який підлягає стягненню з відповідача.

Стосовно стягнення витрат на правову дорогу суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, зокрема, витрати на правову допомогу.

23 жовтня 2015 року між ТОВ «Харківський центр правової допомоги» та ОСОБА_1 було укладено Договір №01-23/10-15 про надання правової допомоги, відповідно до умов якого виконавець зобовязується надавати замовнику правову допомогу під час звернення до суду та розгляду у суді цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «ІФАС» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати. (а.с. 113-115)

Відповідно до Калькуляції-рахунку до Договору про надання правової допомоги, загальна вартість наданих послуг становить 5 512,00 грн., та була сплачена ОСОБА_1 на користь ТОВ «Харківський центр правової допомоги» на підставі Квитанції до прибуткового касового ордеру №01-23/10-15 від 23.10.2015 року. (а.с. 116, 117)

При цьому, всі розрахунки вартості наданих послуг проведені з дотриманням та в межах, визначених ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

За таких обставин, у зв'язку із задоволенням позовних вимог ОСОБА_1, з ТОВ «ІФАС» на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу у розмірі 5 512,00 грн.

Отже, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, у зв'язку зі звільнення позивача від сплати судового збору при подачі позову, на підставі ч.3 ст. 88 ЦПК України з ТОВ «ІФАС» на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1 218 грн. за задоволенні позовні вимоги про зміну дати звільнення, та у розмір 1 218 грн. за задоволенні позовні вимоги про стягнення заробітної плати, що у сумі становить 2 436 грн.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 79, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 40, 116, 117, 148, 149 КЗпП України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» про зміну дати звільнення та стягнення заробітної плати задовольнити.

Зобовязати Товариство з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» змінити дату звільнення ОСОБА_1 з роботи в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» з 30 червня 2015 року на 29 вересня 2015 року та внести відповідні зміни у трудову книжку позивача.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період з 30.06.2015 року по 29.09.2015 року в сумі 2 4161,92 грн. (дві тисячі чотириста шістдесят одну гривню девяносто дві копійки).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу у сумі 5 512,00 грн. (пять тисяч пятсот дванадцять гривень).

Рішення в частині стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Інститут фізіологічно активних сполук» на користь держави судовий збір у сумі 2 436 грн. (дві тисячі чотириста тридцять шість гривень).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович