АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Абдуллаєвій Е.Б.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

УСТАНОВИЛА:

Позивач ПАТ "Райффайзен Банк Аваль" звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позову зазначав, між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, згідно умов якого відповідачці було надано кредит в сумі 250 000 доларів США 00 центів зі сплатою 13,25% річних за користування кредитними коштами та остаточним поверненням 27.02.2027 р. В подальшому між тими ж сторонами була укладена додаткова угода до кредитного договору, відповідно до умов якої встановлено новий графік погашення заборгованості, а саме: строк користування кредитом до 27.02.2031р. зі сплатою відсотків 12,25% річних в період з 19.05.2009р. по 19.05.2010р., 13,25% річних в період з 20.05.2010р. по 27.02.2031р. В забезпечення своєчасного виконання та повного виконання відповідачкою ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором, між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель та боржник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань несуть солідарну відповідальність. Оскільки відповідачка ОСОБА_4 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, станом на 06.01.2012 р. у останньої утворилась заборгованість за кредитним договором на загальну суму 425 228 доларів США 19 центи, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 397 488,19грн., яку позивач просив стягнути на його користь в солідарному порядку з відповідачів та судові витрати.

Унікальний номер справи: 2-5506/11
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6191/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Цокол Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «РайффайзенБанк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції заборгованість за кредитним договором у сумі 425 228,19 доларів США, що становить в еквіваленті по курсу НБУ 3 397 488,19 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції судові витрати в розмірі 3 339,00 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що рішення суду 1-ї інстанції прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що ухвалюючи рішення, судом не встановлено усі обставини, що мають значення для справи, зокрема те, що п.1.3. кредитного договору № 014/2547/74/52776 укладеним 27.02.2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачкою ОСОБА_3 як фізичною особою для придбання квартири, передбачено погашення кредиту в частині основного боргу у розмірі 1/240 від суми ліміту отриманого кредиту ануїтетними платежами. У рішенні суду, яке оскаржується, не було надано оцінки змісту укладеного кредитного договору та відповідності змісту кредитного договору розрахункам заборгованості наданих Позивачем.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було застосовано закону, що підлягав застосуванню при вирішенні спору, а саме ч. 3 ст. 551, ч. 4 ст. 559 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», а саме частина третя статті 551 ЦК України з урахуванням положень статті З ЦК У країни щодо загальних засад цивільного законодавства та частини четвертої статті 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що він значно перевищує розмір збитків.

Апелянт вказує, що стягнута на підставі рішення суду першої інстанції пеня за прострочення сплати відсотків перевищує на 133 % розмір заборгованості за прострочення сплати відсотків, а розмір пені за прострочення сплати кредиту перевищує на 126 % розмір заборгованості за тілом кредиту, а наданий позивачем розрахунок заборгованості не є первинним обліковим документом, не відповідає вимогам ст.9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2007р. між позивачем ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» правонаступником якого згідно витягу зі Статуту є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Київської регіональної дирекції та відповідачкою ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №014/2547/74/52776, відповідно умов якого відповідачці було надано грошові кошти в розмірі 250 000 доларів США 00 центів зі сплатою за користування кредитними штами 13,25% річних та остаточним поверненням 27.02.2027р.

Згідно п.п.1.3, 5.1 кредитного договору відповідачка ОСОБА_4, яка є позичальником за кредитним договором взяла на себе зобов'язання погашати кредит, планувати позивачеві нараховані проценти за користування кредитом до 15-го числа кожного календарного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту та при остаточному погашенні кредиту, сплату відсотків за фактичне використання кредитних коштів, відповідно до наведеного у додатковій угоді №1 до договору графіку погашення заборгованості.

Також встановлено, що в забезпечення своєчасного виконання та повного виконання відповідачкою ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором, 26.02.2007року між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір поруки, згідно умов якого поручитель га боржник за несвоєчасне або неналежне виконання зобов'язань несуть солідарну відповідальність.

Як достеменно встановлено судом першої інстанції, позивач виконав свої зобов'язання перед відповідачкою ОСОБА_3, надав їй грошові кошти в розмірі 250 000 доларів США 00 центів, що підтверджується меморіальним ордером №POZ/913-16 від 27.02.2007року.

Мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати кредит позичальнику в розмірі й на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит і сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

У відповідності зі ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу ст.526 ЦК України.

Також враховано судом першої інстанції, що статтею 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов'язаний повернути позику (кредит) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно 4.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами(з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048ЦК України.

Частиною 1 статті 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачка ОСОБА_4 не виконує взятих на себе згідно кредитного договору зобов'язань, зокрема: не погашає в добровільному порядку заборгованість за кредитом, відсотками, в зв'язку з чим станом на 06.01.2012року у останньої утворилась заборгованість за кредитним договором, що змусило позивача звернутися до суду з вказаним позовом.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вищезазначеного графіку погашення заборгованості, останній платіж відповідачкою був здійснений 15.12.2009р.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що згідно наданого позивачем розрахунку, заборгованість за вищезазначеним договором станом на 06.01.2012року становить 425 228 доларів США 28 центи, що в гривневому еквіваленті за курсом НБУ складає 3 397 488,19грн. , в тому числі: заборгованість за кредитом - 247 580,07 доларів США або 1 978 115,24грн. за курсом НБУ, заборгованість за відсотками - 65 975,55 доларів США або 527 131,45 грн., пені за прострочення сплати кредиту - 23 851,85 доларів США або 190 571,51грн.пені за прострочення сплати відсотків - 87 820,72 доларів США або 70 669,99грн., прострочена заборгованість за тіло кредиту становить 18 816,08 доларів США або 150 336,72грн.

Відповідно до ст. 553 ЦК України, поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У відповідності зі ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на фактичні обставини справи, вірним є висновок суду першої інстанції, що у зв'язку з невиконанням відповідачкою ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором перед позивачем, позовні вимоги позивача про стягнення заборгованості за кредитним договором згідно наданого розрахунку є обґрунтованими, та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Також вірним є, у відповідності до ст.88 ЦПК України, стягнення з відповідачів в солідарному порядку на користь позивача підлягає стягненню сума сплачених судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 3 219 грн.00коп. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120грн.00коп.

Відносно доводів апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що вони необґрунтовані та не доведені належними доказами, оскільки судом першої інстанції було повно та всебічно з'ясовано обставини справи.

Зокрема доводи апелянта про те, що не оспорюючи факту наявності заборгованості відповідач зазначає про неправильність складеного позивачем розрахунку, при цьому конкретних доводів, які б підтверджували ці заперечення під час апеляційного розгляду справи надано не було.

Інші доводи апеляційної скарги відносно того, що у рішенні суду, яке оскаржується, не було надано оцінки змісту укладеного кредитного договору та відповідності змісту кредитного договору розрахункам заборгованості наданих Позивачем, також спростовуються матеріалами справи.

При цьому з наданих до суду апеляційної інстанції клопотань усіх сторін справи вбачається, що позивач та відповідачі просять суд про закриття провадження в справі, з підстав передбачених ст.ст. 27, 304-306 ЦПК України, оскільки 02.06.2015 р. між ОСОБА_3 та ПАТ«РайффайзенБанк Аваль» укладено та виконано договір про припинення зобов'язань за кредитним договором №014/2547/74/52776 від 27.02.2007 р., рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року солідарними боржниками виконано добровільно.

З огляду на вказане, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки рішення виконано боржниками добровільно, вказаний факт спростовує посилання апелянта стосовно того, що сума стягнення заборгованості за кредитним договором є спірною.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом не надано належних та допустимих доказів на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин підстави для її задоволення відсутні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог.

Справа судом розглянута повно та об'єктивно. Норми матеріального і процесуального права застосовано правильно.

Інші доводи апеляційної скарги недоведені та містяться лише на формальних міркуваннях.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 308, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 05 серпня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: