Справа № 577/4254/15-ц
Провадження № 2/577/1372/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 жовтня 2015 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головую чого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Конотопа цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договорами позики,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 4 300 грн. Свої вимоги обґрунтовує тим, що в липні 2014 року він продав відповідачу свій автомобіль на запчастини. За домовленістю між ними 31.07.2014 року ОСОБА_3 складено розписку про те, що він зобов'язується повернути йому борг в сумі 6 000 грн. протягом двох місяців, тобто до 31.09.2014 року. Зі сплином часу він почав вимагати від відповідача повернення грошових коштів. ОСОБА_3 спочатку борг визнавав та обіцяв повернути кошти, як тільки у нього буде можливість. Однак згодом, почав ухилятися від зустрічей з ним. Вказані обставини вимусили його звернутися до правоохоронних органів. Під час однієї з перевірок відповідач повернув йому 1 700 грн. та обіцяв в найкоротший термін повернути 4 300 грн. Але на даний час, взятих зобов'язань відповідач не виконує, грошей не повернув, від зустрічей ухиляється. Також просить стягнути судові витрати по справі.

Позивач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просять їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 проти позовних вимог заперечує та пояснив, що дійсно він написав боргову розписку на 6 000 грн., але він віддав ОСОБА_2 4 700 грн. і зараз має намір віддати 1 300 грн. Тому він нічого позивачу не винен.

Суд, вислухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ст. 1047 цього Кодексу договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За нормами ст.ст. 526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

За приписом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Із оригіналу розписки вбачається, що 31.07.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був укладений договір позики, за умовами якого останній повинен віддати позивачу 6 000 грн. протягом двох місцяів, взявши на себе зобов'язання по поверненню коштів (а.с.26).

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 віддав ОСОБА_2 1 300 грн. в рахунок повернення суми боргу.

Аналізуючи зібрані по справі докази та даючи їм оцінку, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість за договором позики в сумі 3 000 грн. (6 000 грн. - 1 700 грн. - 1 300 грн.). Суд не приймає до уваги пояснення відповідача про те, що він віддав позивачу 4 700 грн., оскільки ОСОБА_3 в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано іншого розрахунку його заборгованості (відсутності такої заборгованості) перед позивачем, а також не надано належних, допустимих та достовірних письмових доказів того, що ним було сплачено ОСОБА_2 за договором позики суму більшу, ніж 1 700 грн.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача до державного бюджету 243 грн. 60 коп. судового збору, та відповідно до ст. 84 ЦПК України на користь позивача 800 грн. витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги.

Керуючись ст.ст. 526, 527, 1046-1049 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 84, 88, 212-214 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 31 липня 2014 в сумі 3 000 грн. та витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 800 грн., а всього 3 800 (три тисячі вісімсот) грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в прибуток держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Буток Т. А.