Справа № 357/181/15 Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/4180/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 29 07.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Приходька К.П., Голуб С.А.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Фермерського господарства «Берегиня», приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Провідна» про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши матеріали справи та доводи учасників судового процесу, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, заподіяної джерелом підвищеної небезпеки.

В обгрунтування позовних вимог зазначила, що 28.04.2014 року близько 21-30год., на автодорозі між селами Фастівка - Щербаки Білоцерківського району Київської області ОСОБА_3, керуючи автомобілем НОМЕР_1, здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_4, в результаті чого останній отримав сукупні травми тулуба та правої гомілки з численними ушкодженнями кісток скелету з крововтратою та розвитком шоку, від яких ОСОБА_4 помер.

По даному факту СВ Білоцерківського МВ ГУМВС України в Київській області відомості були внесені до Єдиного державного реєстру досудових розслідувань за № 0002161 від 29.04.2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ст. 286 ч.2 КК України. Дане кримінальне провадження було закрите відповідно до постанови від 27.09.2014 року за відсутності в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення.

Померлий ОСОБА_4 є сином позивачки, поховання та всі витрати на його організацію, оплату ритуальних послуг, встановлення пам'ятника підтверджені здійснені нею на суму 18 560,00 грн., що підтверджується документально.

Також, нею було додатково витрачено грошові кошти, пов'язані з похованням сина, які вона не може підтвердити документально, але загальна сума витрат на поховання становить 30 000,00 грн., які просила стягнути на її користь з відповідача.

Крім того, у зв'язку зі смертю сина, який загинув в результаті наїзду на нього автомобіля, що перебував під керуванням відповідача, їй було спричинено моральної шкоди, яка пов'язана з душевними стражданнями, нервовим потрясінням, викликаним смертю сина, який був єдиною дитиною для неї, допомагав по господарству, а тому заподіяну моральну шкоду оцінила в сумі 150 000грн., які просила стягнути з відповідача на її користь.

В подальшому, позивачка ОСОБА_2 подала уточнену позовну заяву, вказавши в якості співвідповідачів також Фермерське господарство «Берегиня» та ПРаТ СК «Провідна». Просила стягнути з ПРаТ СК «Провідна» на свою користь матеріальну шкоду 18 560,00 грн., моральну шкоду 81 440,00 грн. Також просила стягнути солідарно з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Берегиня» матеріальну шкоду 11 440,00 грн. та 88560,00 грн. моральної шкоди.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з Фермерського господарства «Берегиня» на користь ОСОБА_2 витрати на поховання в сумі 18 559,13 грн. та 1000 грн. моральної шкоди. В задоволенні решти позовних вимог - вімовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в частині стягнення моральної шкоди, позивачка у своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати, з підстав невідповідності висновків суду обставнам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_3 та Фермерського господарства «Берегиня» солідарно моральної шкоди в сумі 88 560 грн.

Обгрунтовуючи апеляційну скаргу, ОСОБА_2 зазначає, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди судом не наведено обгрунтованого розрахунку, а також не надано належної оцінки доводам позивача, викладеним у позовній заяві щодо глибини душевних страждань та душевного болю, пов'язаного з загибеллю єдиного сина, який весь час проживав разом з нею, допомагав по господарству.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 28.04.2014 року близько 21-30 год. водій автомобіля ВАЗ - 217030 д.н. НОМЕР_1, що належить Фермерському господарству «Берегиня» - ОСОБА_3, рухаючись по автодорозі між селами Фастівка - Щербаки, що знаходяться на території Білоцерківського району Київської області та перебуваючи на відстані 1100м. від дорожнього знаку с. Фастівка, після роз'їзду із зустрічним автомобілем та виявивши на своїй смузі руху пішохода ОСОБА_4, який в порушення вимог п. 4.1; 4.4; 4,14 Правил дорожнього руху України лежав на проїзній частині, в темну пору доби на неосвітленій ділянці дороги, не виділив себе для своєчасного виявлення іншими учасниками дорожнього руху, не був обережний і заважав іншим учасникам дорожнього руху, затримався на проїзній частині, на що водій ОСОБА_3, виявивши пішохода та виконавши вимоги п.12.3 Правил дорожнього руху України, при виникненні небезпеки для руху (пішохода ОСОБА_4Д.), негайно вжив заходів для зменшення швидкості, шляхом своєчасного застосування екстреного гальмування, але так, як відстань до пішохода була не значною, тому водій ОСОБА_3 не мав технічної можливості зупинитись і скоїв наїзд на пішохода ОСОБА_4, що лежав на проїзній частині, в результаті чого останній, згідно висновку судово - медичної експертизи №184 від 23.05.2014 року, отримав: садна, крововиливи на голові; садна та синець на тулубі, перелом ребер справа і зліва, численні переломи кісток таза, крововиливи в м'яких тканинах навколо переломів з просоченням м'яких тканин в області тазу кров'ю, розриви сечового міхура, крововиливи в діафрагму; синці, садна, рана на кінцівках, відкритий перелом діалізу правої великої гомілкової кістки, перелом правої малої гомілкової кістки, крововиливи в м'яких тканинах ніг. Смерть ОСОБА_4 настала від сукупної травми тулуба та правої гомілки із численними ушкодженнями кісток скелета з крововтратою та розвитком шоку. Локалізація та характер ушкоджень, не виключають можливості їх виникнення при обставинах указаних у постанові. Ушкодження, що спричинили смерть ОСОБА_4 мають ознаки тяжких тілесних ушкоджень, по критерію - як небезпечні для життя. При судово - токсикологічній експертизі в крові трупа знайдено 3,29% етилового спирту. Указана концентрація етилового спирту в крові, як правило, за життя, може відповідати сильному алкогольному сп'янінню. Порушення пішоходом ОСОБА_4 п.п.4,1;4.4; 4.14 (Г) Правил дорожнього руху України знаходиться в прямому причинному зв'язку із настанням наслідків.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, зокрема постановою про закриття кримінального провадження від 27.09.2014року. (а.с. 9-11) та матеріалами кримінального провадження № 0002161 від 29.04.2014р. (додані до справи).

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Фермерського господарства «Берегиня» про відшкодування витрат на поховання та моральної шкоди, суд першої інстанції, вірно пославшись на ч. 2 ст. 1167 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, виходив із того, що шкода, заподіяна позивачці, як матері потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді ОСОБА_4 підлягає відшкодуванню власником джерела підвищеної небезпеки не залежно від вини особи, яка керувала транспортним засобом. При цьому, задовольняючи вимоги в частині відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції обгрунтовано вважав доведеними витрати, пов'язані з похованням ОСОБА_4 на суму 18 559,13 грн., які підтверджені документально.

За загальними правилом ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

В той же час, колегія суддів апеляційного суду вважає частково обгрунтованими доводи апеляційної скарги щодо невідповідності висновків суду в частині визначення розміру завданої моральної шкоди тим обставинам, на які посилалась позивач у позовній заяві.

Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування також враховуються вимоги розумності і справедливості.

У п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" (зі змінами та доповненнями) роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Задовольняючи частково вимоги по відшкодуванню моральної шкоди, суд першої інстанції вважав, що позивачу ОСОБА_2 заподіяна моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку із смертю сина. Однак, враховуючи обсяг, глибину та тривалість душевних страждань позивача, суд визначив розмір грошового відшкодування моральної шкоди 1000,00 грн. і вважає, що зазначений розмір відповідатиме ступеню страждань позивача, враховуючи при цьому ступінь вини самого потерпілого ОСОБА_4, який на момент ДТП перебував у стані сильного алкогольного сп'яніння у горизонтальному положенні на проїздній частині автодороги. Судом враховано також і ті обставини, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, за життя ніде не працював, інколи підробляв, зловживав алкоголем, перебував на утриманні своєї матері.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із такими висновками та вважає, що визначений судом першої інстанції розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 1000 гривень є низьким та не може відповідати ступеню душевних страждань матері, яка втратила єдиного сина. Тому, колегія суддів приходить до висновку про зміну рішення суду в частині визначення розміру моральної шкоди, збільшивши його до 5 000 гривень.

При цьому, колегія суддів враховує тяжкість вимушених змін у життєвих обставинах позивачки, яка є жінкою похилого віку (64 роки), пов'язаних із втратою єдиного сина, відсутності інших родичів, необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, оскільки син проживав разом із нею і був єдиним, хто допомагав їй по господарству.

В той же час, колегія вважає безпідставними вимоги позивача в частині солідарного стягнення моральної шкоди з відповідачв ОСОБА_3 та ФГ «Берегиня».

Відповідно до положень ст. 540 ЦК України солідарний обов'язок може виникати лише у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Враховуючи зазначені норми закону, відсутні підстави для солідарного стягнення моральної шкоди.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Змінити рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 03 червня 2015 року в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, збільшивши його до 5000 гривень.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: