Номер провадження: 22-ц/785/7415/15
Головуючий у першій інстанції Шепітко І. Г.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року про забезпечення позовної заяви ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,

встановила:

26 червня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 02 червня 2014 року нею були придбані у відповідача ковбасні та м'ясні вироби та на наступний день усі члени родини відчули недомагання.

Посилаючись на те, що на її вимогу відшкодувати вартість цих виробів відповідач не реагує, просила її вимоги задовольнити.

Разом з позовною заявою позивачка подала до суду клопотання про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири, що знаходиться в приватній частковій власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1, а також заборонити ОСОБА_5 вчиняти будь - які дії, які направлені на відчуження однокімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири, що знаходиться в приватній частковій власності та розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року зазначена заява ОСОБА_4 була задоволена.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування зазначеної ухвали суду із постановленням нової про відмову у забезпеченні позовних вимог, посилаючись на те, що ухвала суду була постановлена із порушенням норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Дана ухвала підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що вона постановлена з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням нор* процесуального права на підставі наступного.

Про те, що ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від ЗО червня 2015 р. по справі № 523/9950/15-ц було накладено арешт на квартиру АДРЕСА_2 та 2/3 частини квартири АДРЕСА_1 мені стало відомо від нотаріуса, до якого я звернувся, приймаючи до уваги те, що ОСОБА_5 не виконала зобов'язання щодо повернення мені грошових коштів, з метою задоволення своїх вимог шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

У інформаційному центрі Суворовського району суду м. Одеси мені повідомили, що дійсно у провадженні судді Суворовського району суду м. Одеси Шепітко І.Г. знаходиться цивільна справі № 523/9950/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення матеріальної та моральної шкоди. Ознайомитися з матеріалами даної справи я не мав можливості у зв'язку із знаходженням головуючого судді по справі у відпустці. З текстом даної ухвали я ознайомився на сайті Єдиного державного реєстру судових рішень.

Варто зазначити, що суд, постановивши дану ухвалу, в порушення вимог законодавства вирішив питання про мої права, хоча я і не приймав участь у розгляді даної справи, так, як майно, на яке накладено арешт, знаходиться у мене в іпотеці.

ОСОБА_5, яка є відповідачем по справі, взяла в борг у мене грошові кошти. На забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення боргу було укладено договори іпотеки, предметом яких є надання Іпотекодавцем (ОСОБА_5.) в іпотеку нерухомого майна в забезпечення виконання власних зобов'язань перед Іпотекодержателем (ОСОБА_3.), в силу чого Іпотекодержатель має право в разі невиконання Іпотекодавцем зобов'язань, забезпечених іпотекою, одержати задоволення за рахунок переданого в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами Іпотекодавця.

На виконання зобов'язань щодо повернення боргу ОСОБА_5 було укладено наступні договори іпотеки:

договір іпотеки від 03 листопада 2011 р., укладений між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 (Іпотеводавець), посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, згідно до п. 1.5 якого в забезпечення виконання власних зобов'язань за кредитним договором Іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно, що є його власністю, а саме: квартиру під АДРЕСА_2 (копія договору іпотеки від 03.11.2011 р. із договорами до договору іпотеки додаються);

договір іпотеки від 21 грудня 2010 р., який укладено між ОСОБА_3 (Іпотекодержатель) та ОСОБА_5 і ОСОБА_8 (Іпотеводавці), згідно до п. б якого в забезпечення виконання Позичальником зобов'язань за договором позики Іпотекодавці надали в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 (копія договору іпотеки від 21.12.2010 р. додається).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в різі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку встановленому цим Законом.

Ст. З Закону України «Про іпотеку» визначено, що взаємні права і обов'язки іпотекодавця та іпотекодержателя за іпотечним договором виникають з моменту його нотаріального посвідчення. Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення повного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ч. б ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

На момент винесення ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від ЗО червня 2015 р. по справі № 523/9950/15-ц щодо арешту спірного нерухомого майна, право іпотеки на це майно на визначених законом підставах та в установленому порядку не припинене, договори позики та іпотечні договори недійсними не визнавались.

Таким чином, я. як іпотекодержатель, маю переважне право (пріоритеті на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

За роз'ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від

року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й

інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом не було досліджено наявність будь-яких обтяжень вищезазначеного нерухомого майно.

З урахуванням вищезазначеного, можна стверджувати, що суд, задовольнивши заяву про забезпечення позову, не дослідив усі обставини справи та не прийняв до уваги мої інтереси, чим порушив вимоги процесуального закону та обмежив забезпечені іпотекою права іпотекодержателя на задоволення своїх вимог.

Окрім того, згідно зі ст. ст. 151,152 ЦПК України, суд за заявою осіб, що беруть участь у справі може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

За роз'ясненнями п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від

року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих

позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення

виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартири, суд першої інстанції лише зазначив в ухвалі, шо неприйняття мір по забезпеченню позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, такий висновок суду не містить в собі жодного обґрунтування, що дає підстави вважати, що позивачка не надала до суду належних доказів, які б свідчили про наявність реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду у випадку задоволення позовних вимог, а також доказів того, що відповідач по справі, має намір вчинити дії, спрямовані на відчуження майна.

Окрім того, позов заявлено про стягнення матеріальної та моральної шкоди, а квартири, на які накладено арешт, не є предметом спору, а, отже, визначений ухвалою вид забезпечення не пов'язаний із заявленими позовними вимогами.

Варто зазначити, що суд повинен визначити в своїй ухвалі, чи вид забезпечення позову є співмірним із заявленими позивачем вимогами. В даному випадку ні ухвала про відкриття провадження по справі, ні ухвала про забезпечення позовних вимог не містить інформації про розмір заявленої матеріальної та моральної шкоди. Приймаючи до уваги те, що загальна вартість обох квартир складає близько 600 000,00 грн. та в ухвалах суду відсутній розмір позовних вимог, є достатні підстави вважати, що заявлені позивачем вимоги не є спів мірними вибраному виду забезпечення позову.

Вважаю, що даний позов та накладання арешту на спірне майно є намаганням відповідача відстрочити та ускладнити повернення мені на законних, підставах грошових коштів т'а!^Ж'1і6дання~позову та накладення арешту на майно, яке знаходиться у мене в іпотеці, фактично було здійснено відразу після мого звернення до відповідача з вимогою повернути грошові кошти.

З урахуванням вищезазначеного можна стверджувати, що ухвала Суворовського районного суду м. Одеси (суддя Шепітко І.Г.) від 30 червня 2015 р. по справі № 523/9950/15-ц про забезпечення позову підлягає скасуванню у зв'язку із тим, що майно, на яке суддею накладено арешт, перебуває в іпотеці, мене як іпотекодержателя суд до участі в справі не залучив, порушивши права іпотеко держателя, не з'ясувавши обставини справи та не дотримавши роз'яснень, які містяться у п. 4 постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову»; висновки суду щодо забезпечення позову ґрунтуються на припущеннях та не відповідають вимогам закону, а застосований судом вид забезпечення позову протиправно обмежує мої права та законні інтереси як іпотекодержателя.

Згідно до ч 2 ст. 294 ЦПК України, апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2015 року про забезпечення позовної заяви скасувати.

Постановити нову ухвалу, якою у забезпеченні позовної заяви ОСОБА_4 відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко