АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1977/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Романенко В. А.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоМіщенка С. В.
суддівСіренка Ю. В. , Трюхана Г. М.
при секретаріАнкудінові О. І. , Колесник Я.В.,

з участю представників : ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу представників ОСОБА_10 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості і пені по аліментам та позбавлення батьківських прав, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_11 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості і пені по аліментам та позбавлення батьківських прав.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що сторони з 27 вересня 2003 року по 26 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Дані відносини припинено, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 про розірвання шлюбу від 26 травня 2009 року.

У період шлюбу народилась донька - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка на даний час перебуває на повному утриманні матері. Відповідач не надає матеріальної допомоги та не приймає участі у фізичному та духовному вихованні дитини. Відноситься безвідповідально та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, не проявляє ініціативи батьківського піклування.

Позивач зверталась із заявою до Служби у справах захисту прав дітей про позбавлення ОСОБА_10 батьківських прав, про що отримала позитивний висновок щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача відносно малолітньої ОСОБА_12.

Крім того, ОСОБА_11 07 червня 2014 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_13, про що зроблено відповідний актовий запис № 604 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_2

ОСОБА_11 зазначає, що одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача вирішити питання про стягнення аліментів на дитину.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2010 року з ОСОБА_10 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_12 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів. З моменту ухвалення рішення у відповідача утворилась заборгованість по аліментам, яка згідно довідки-розрахунку ВДВС Шполянського районного управління юстиції станом на 23 жовтня 2014 року складає 26684 гривні.

Керуючись ч. 1 ст. 196 СК України та правовим висновком Верховного Суду України при розгляді справи 11 вересня 2013 року № 6-81 цс 13, ОСОБА_11 самостійно здійснила розрахунок заборгованості по сплаті пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення платежу, яка в період з липня 2010 року по жовтень 2014 року складає 218 866 грн. 06 коп.

Тому позивач, посилаючись на норми цивільно-процесуального та сімейного законодавства України, просила суд позбавити ОСОБА_10 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з відповідача на її користь заборгованість по аліментам на утримання доньки в розмірі 26 684 грн. 13 коп. та пеню в розмірі 218 866 грн. 06 коп. за період з липня 2010 року по жовтень 2014 року.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 14 січня 2015 року позовну заяву ОСОБА_11 про позбавлення батьківських прав повернуто позивачу та роз'яснено право звернення з даною вимогою з окремим позовом.

Під час розгляду даної справи, ОСОБА_11 подала через свого представника ОСОБА_9 заяву про зменшення та уточнення позовних вимог від 27 лютого 2015 року, в якій просила стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 пеню в розмірі 218 866 грн. 06 коп. за період з липня 2010 року по жовтень 2014 року.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року позов ОСОБА_11 про стягнення заборгованості і пені по аліментам та позбавлення батьківських прав задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 пеню в розмірі 218 866 грн. 06 коп.

Не погоджуючись з рішення районного суду, ОСОБА_10 через своїх представників ОСОБА_7 та ОСОБА_8 подав апеляційну скаргу, обґрунтовуючи яку зазначав, що судом в не повній мірі з'ясовано обставини, які мають значення для справи.

Зокрема посилався на те, що головуючий суддя районного суду під час розгляду даної справи, радячись на місці, відмовив представнику позивача - ОСОБА_9 в прийнятті заяви від 27 лютого 2015 року про зменшення та уточнення позовних вимог, зокрема й в частині встановлення особи відповідача. Але з невідомих обставин така заява існує в матеріалах справи, а з повторним клопотанням представник не зверталась та через канцелярію суду її не подавала.

Також між сторонами існувала усна угода про спосіб утримання доньки ОСОБА_12, шляхом організації батьком дівчинки її відпочинку, придбання техніки, засобів мобільного зв'язку, одягу, а також перерахування грошових коштів на платіжні банківські картки колишній дружині та її матері - ОСОБА_14, тощо. Оскільки свої обов'язки ОСОБА_10 виконував належним чином, тому не зберігав фінансові документи про утримання дочки.

Про існування виконавчого провадження № 26324960 з виконання виконавчого листа № 2-7851, виданого 03 вересня 2010 року Октябрським районним судом м. Полтави, йому стало відомо лише під час розгляду даної справи за позовом ОСОБА_11 про стягнення заборгованості і пені по аліментам та позбавлення батьківських прав. Оскільки на адресу ОСОБА_10 жодного разу не надходили листи від ДВС Шолянського РУЮ. А під час ознайомлення з матеріалами вищезазначеного виконавчого провадження виявилось, що постанова державного виконавця відділу ДВС Шолянського РУЮ - Плахотник Т.М. про відкриття виконавчого провадження від 10 травня 2011 року не містить інформації про те, на який розрахунковий рахунок необхідно перераховувати кошти по утриманню малолітньої доньки. Також не була подана стороною позивача заява з банківськими реквізитами з найменуванням відповідного банку, до якого необхідно здійснювати відрахування з усіх видів доходів ОСОБА_10

Апелянти, посилаючись на вказані порушення та неповноту розгляду , на те, що під час ухвалення рішення районним судом не були враховані показання свідків - ОСОБА_16, ОСОБА_17, письмові докази - виписки транзакцій з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ КБ «ПриватБанк», відсутні обчислення судом розміру заборгованості по аліментам та пені, - просили скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити повністю в задоволенні позовних вимог.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, розглядаючи даний спір в частині позовних вимог ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_10 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, рішення по яким є предметом розгляду даної апеляційної скарги, - суд дотримався, визначених ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства та здійснив розгляд спору на засадах змагальності сторін, взявши до уваги та проаналізувавши як докази позивача, так і заперечення відповідача.

ОСОБА_10 належним чином повідомлявся про розгляд справи судом, він, та його представники брали участь у розгляді спору.

Тому посилання представників ОСОБА_10 на грубі порушення норм процесуального права є безпідставні, а та обставина, що при зверненні з позовом позивач не повністю вірно вказав анкетні дані відповідача ( в частині року та місця народження), не можуть бути підставою для скасування даного рішення та відмови в позові.

Оскільки позов був пред'явлений саме до ОСОБА_10 як до батька неповнолітньої ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_2, що ним не заперечувалося. І саме проти даного позову подавав докази ОСОБА_10 на заперечення вимог ОСОБА_11

Як не може бути причиною для скасування та обставина, що суд не прийняв заяву про залишення без розгляду решти позовних вимог та не постановив з цього питання письмову ухвалу, оскільки предметом розгляду даної апеляційної скарги є рішення щодо вимог ОСОБА_11 про стягнення з ОСОБА_10 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів.

З приводу ж інших вимог суд рішення не ухвалював, тому цей недолік може бути вирішений у визначеному ст.220 ЦПК України порядку й не є підставою для скасування рішення в частині вимог, що були вирішені судом.

Судом було вірно встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_10 з 27 вересня 2003 року по 26 травня 2009 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Дані відносини припинено, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_1 про розірвання шлюбу від 26 травня 2009 року /а.с.9/.

У період їх шлюбу народилась донька - ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 від 14 лютого 2006 року, в якому в графі «Батько» зазначено ОСОБА_10, що не оспорюється останнім /а.с.8/.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 серпня 2010 року з ОСОБА_10 на користь позивача стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_12 в розмірі 1/4 частини всіх видів доходів.

Згідно довідки-розрахунку Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управління юстиції від 23.10.2014 року, яка була видана до звернення позивача з даним позовом, - заборгованість ОСОБА_10 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_11 за період із 24 червня 2010 року по 23 листопада 2014 року становить 26 684,13 грн.

А відповідно до довідки-розрахунку від 23.03.2015 року (а.с. 93), що була видана під час розгляду даної справи судом першої інстанції, - заборгованість ОСОБА_10 зі сплати аліментів на користь ОСОБА_11 за період із 24 червня 2010 року по 1 березня 2015 року становила 28 973,13 грн.

Що свідчить про зростання розміру заборгованості та небажання ОСОБА_10 виконувати обов'язок по сплаті аліментів, встановлених судовим рішенням.

Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Таким чином, під час розгляду справи суд повинен встановити обставини, з якими закон пов'язує звільнення від відповідальності платника аліментів за їх прострочення або зменшення розміру неустойки.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне чи часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплаті аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання. Ухилення від сплати аліментів завжди припускає винні навмисні дії (бездіяльність).

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку, що ОСОБА_11 доведено належними та допустимими доказами, як наявність заборгованості по аліментам у ОСОБА_10 так і факт умисного неналежного виконання відповідачем покладеного на нього обов'язку матеріального утримання неповнолітньої дитини.

Ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ст.181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

Статтею 189 СК України передбачено право батьків на укладення договору про сплату аліментів на дитину, у якому має бути за домовленістю визначений розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Цей договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

У п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно.

Тому, встановивши, що відповідачем та його представниками не було надано суду договір про сплату аліментів на дитину, укладений між позивачем та відповідачем, не надано належних доказів про домовленість між ОСОБА_11 та ОСОБА_10 про сплату аліментів на дитину, та навпаки, враховуючи ухвалене судом рішення про примусове стягнення аліментів з ОСОБА_10, - суд обгрунтовано відхилив заперечення сторони відповідача про те, що він сплачував аліменти за домовленістю з позивачем, передаючи кошти в різний спосіб.

Представниками ОСОБА_10 докази позивача та дані висновки суду першої інстанції під час розгляду справи апеляційним судом спростовані не були, а всі їх посилання і заперечення були предметом розгляду суду першої інстанції, який дав їм правильну оцінку.

Інших доказів на підтвердження заперечень проти вимог позовної заяви сторона відповідача не надала.

Також не може служити доказом сплати аліментів і факти придбання ОСОБА_10 комп'ютерної техніки для дитини та витрачання коштів на її оздоровлення. Оскільки відповідно до 185 СК України ці витрати відносяться до додаткових витрат на дитину, які зобов'язаний нести той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину і в рахунок сплати аліментів не включаються.

Також стороною відповідача не було доведено, що аліменти ОСОБА_10 не сплачував з поважної та незалежної від нього причини, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, тощо.

Посилання представників ОСОБА_10, що несплата сталася через необізнаність їх довірителя про необхідність сплати аліментів, була спростована позивачем, якою було надано рішення суду про стягнення аліментів /а.с.17/, з якого вбачається, що ОСОБА_10 брав участь в розгляді справи та визнав позовні вимоги до нього про стягнення аліментів.

Факт умисного ухилення від сплати аліментів підтверджується й тим, що ОСОБА_10, навіть після звернення ОСОБА_11 до суду з даним позовом продовжує ухилятися від обов'язку по сплаті аліментів в розмірі, що визначив суд рішенням від 26 серпня 2010 року, та не здійснив жодної сплати як по поточним платежам, так і на погашення вже існуючої заборгованості, яка була визначена державним виконавцем, і розмір якої визнав сам ОСОБА_10, не оскарживши його у встановленому законом порядку.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Тому, встановивши вказані вище обставини, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 неустойки (пені).

Але, визначаючи розмір даної неустойки (пені), який належить до стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11, виходячи з розрахунків, що були надані позивачем, - суд припустився помилки.

Оскільки цей розрахунок /а.с.4-5/ є неправильним та не відповідає змісту ст.196 СК України. По тій причині, що позивач, нараховуючи пеню на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, додавав суму заборгованості за аліментами за попередні місяці до заборгованості за наступні місяці.

Хоча, виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.

З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць) (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року).

Тому, прийнятий судом порядок розрахунку суми неустойки за прострочення сплати аліментів ОСОБА_10 із наведеними вимогами не узгоджується.

Відповідно, правильним є розрахунок пені ОСОБА_10 наприклад за серпень 2010 року: 387 грн. ( розмір аліментів згідно довідки) х 0,01 х 31 = 119, 97 грн.

Таким чином, враховуючи, що з часу ухвалення судом рішення про стягнення аліментів ОСОБА_10 не здійснив жодного платежу, виходячи із визначеного державним виконавцем помісячного розміру аліментів за період, вказаний позивачем, з липня 2010 року по грудень 2014 року,підлягає до стягнення 8 445 грн. 58 коп., а не 218 866 грн., як визначив суд першої інстанції, виходячи з наступних розрахунків:

Місяць Розмір аліментів, грн. Сума заборгованості, грн. Кількість днів прострочення Розмір пені, грн.

2010-й рік

липень 9,97

серпень 9,97

вересень 6,10

жовтень 9,97

листопад 6,10

грудень 9,97

Всього за 2010-й рік 712,08

2011-й рік

січень 478,75 478,75 31 148,41

лютий 478,75 478,75 28 134,05

березень 478,75 478,75 31 148,41

квітень 478,75 478,75 30 143,62

травень 478,75 478,75 31 148,41

червень 478,75 478,75 30 143,62

липень 478,75 478,75 31 148,41

серпень 478,75 478,75 31 148,41

вересень 478,75 478,75 30 143,62

жовтень 478,75 478,75 31 148,41

листопад 478,75 478,75 30 143,62

грудень 478,75 478,75 31 148,41

Всього за 2011-й рік 1747,40

2012-й рік

січень 517,00 517,00 31 160,27

лютий 517,00 517,00 29 149,93

березень 517,00 517,00 31 160,27

квітень 517,00 517,00 30 155,10

травень 517,00 517,00 31 160,27

червень 517,00 517,00 30 155,10

липень 517,00 517,00 31 160,27

серпень 517,00 517,00 31 160,27

вересень 517,00 517,00 30 155,10

жовтень 517,00 517,00 31 160,27

листопад 517,00 517,00 30 155,10

грудень 517,00 517,00 31 160,27

Всього за 2012-й рік 1892,22

2013-й рік

січень 517,00 517,00 31 160,27

лютий 517,00 517,00 28 144,76

березень 517,00 517,00 31 160,27

квітень 517,00 517,00 30 155,10

травень 517,00 517,00 31 160,27

червень 572,25 572,25 30 171,67

липень 572,25 572,25 31 177,39

серпень 572,25 572,25 31 177,39

вересень 572,25 572,25 30 171,67

жовтень 572,25 572,25 31 177,39

листопад 572,25 572,25 30 171,67

грудень 572,25 572,25 31 177,39

Всього за 2013-й рік 2005,24

2014-й рік

січень 572,25 572,25 31 177,39

лютий 572,25 572,25 28 160,23

березень 572,25 572,25 31 177,39

квітень 572,25 572,25 30 171,67

травень 572,25 572,25 31 177,39

червень 572,25 572,25 30 171,67

липень 572,25 572,25 31 177,39

серпень 572,25 572,25 31 177,39

вересень 572,25 572,25 30 171,67

жовтень 572,25 572,25 31 177,39

листопад 572,25 572,25 30 171,67

грудень 572,25 572,25 31 177,39

Всього за 2014-й рік 2088,64

Всього за період з липня 2010 року по грудень 2014 року 8 445,58грн.

Відповідно до вимог ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Тому враховуючи, що суд першої інстанції неправильно визначив суму пені, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року належить змінити, зменшивши визначений судом першої інстанції розмір пені по аліментам, який підлягає до стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 з 218 866 грн. до 8 445 грн. 58 коп.

У решті рішення суду є таким, що відповідає нормам матеріального та процесуального права і підстав для його скасування чи зміни колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представників ОСОБА_10 - ОСОБА_7, ОСОБА_8 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року - задовольнити частково .

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_11 до ОСОБА_10 про стягнення заборгованості і пені по аліментам та позбавлення батьківських прав - змінити.

Зменшити визначений судом першої інстанції розмір пені по аліментам, який підлягає до стягнення з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_11 з 218 866 грн. до 8 445 грн. 58 коп.

У решті рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 25 червня 2015 року - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів.

Головуючий :

Судді :