Справа № 159/138/15-ц
Провадження № 2/159/252/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Ковель 02 березня 2015 року

Ковельський міськрайонний суд Волинської області

під головуванням судді Окостень І.В.,

при секретарі Конашук М.А.,

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача та третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6, про виселення,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися у суд із указаним позовом та просили виселити з квартири АДРЕСА_1, ОСОБА_4 Вимоги обґрунтували тим, що їм належить на праві приватної власності по 3/8 частини указаної квартири, решта - 2/8 частини, квартири успадковано ОСОБА_6, проте спадкові права ним не оформлено. Відповідач ОСОБА_4 самовільно вселився в квартиру, витрати з утримання якої не несе.

Судом залучено до участі у справі ОСОБА_6 як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, представник позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, підтримали заявлений позов у повному обсязі та пояснили, що квартира АДРЕСА_1 успадкована позивачами і третьою особою ОСОБА_6 після ОСОБА_7 і ОСОБА_7 Після смерті останніх відповідач ОСОБА_4, який є сином третьої особи, самовільно вселився в квартиру. Позивачі доступу до квартири не мають і своє право власності на нерухоме майно реалізувати не можуть.

Відповідач ОСОБА_4 позов не визнав, пояснив, що у вказаній квартирі не проживає близько восьми місяців, хоча приходить у квартиру, частково оплачує комунальні послуги. Доступ до квартири мають тільки він і його батько ОСОБА_6

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 у судове засідання не з'явився, направив представника.

Представник відповідача і третьої особи ОСОБА_5 позов не визнав. Пояснив, що відповідач ОСОБА_4 і третя особа ОСОБА_6 проживали у вказаній квартирі ще за життя подружжя ОСОБА_7. Після смерті останніх відповідач постійно в квартирі не проживає, але користується нею зі згоди свого батька ОСОБА_6

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд відмовив у задоволенні позову з таких підстав.

Встановлено, що квартира АДРЕСА_1 Волинської області належить позивачам ОСОБА_1, ОСОБА_2 і третій особі ОСОБА_6 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_8 та ОСОБА_7 Позивачі оформили право власності на належні їм по 3/8 частини квартири кожній, провели державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. Третя особа належні йому 2/8 частини квартири не оформив.

Вказані обставини стверджуються рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 15 квітня 2014 року (яким встановлено частку ОСОБА_6 у вказаній квартирі (2/8) та визнано за ОСОБА_1, ОСОБА_2 по 3/8 частини цієї ж квартири), інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що наявні у матеріалах справи.

Третя особа ОСОБА_6, незважаючи на те, що на час розгляду справи судом не оформив спадкових прав на квартиру, з урахуванням положень ч. 5 ст. 1268 ЦК України, які визначають належність спадкоємцеві спадщини з часу її відкриття, має право на належні йому 2/8 частини квартири у тій же мірі, що й позивачі на 6/8 частини цього майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про виселення.

Позивачами заявлено вимогу про виселення із квартири АДРЕСА_1 відповідача ОСОБА_4 У вказаній квартирі ні відповідач, ні позивачі не зареєстровані, останні в ній не проживають.

Вирішення питання про наявність правових підстав для виселення особи із житлового будинку залежить, зокрема, від вирішення питання про правомірність набуття права користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, від ставлення до своїх обов'язків по утриманню житла, а також відношення до прав та свобод інших співмешканців.

Сторонами визнано та вбачається з копії свідоцтва про народження, що відповідач ОСОБА_4 є рідним сином третьої особи ОСОБА_6

Представник останнього у судовому засіданні пояснив, що той надав згоду відповідачу ОСОБА_4 на проживання у квартирі АДРЕСА_1. Позивач ОСОБА_1 та представник позивача ОСОБА_2 не виключали можливості надання третьою особою такої згоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням у обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 ЖК УРСР, а саме: дружина наймача (власника), їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача (власника) може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем (власником) і ведуть з ним спільне господарство.

Тобто, ураховуючи вищезазначені норми матеріального права, право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло.

Таким чином, зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_4 користується і проживає у квартирі зі згоди одного із її співвласників, вимоги позивачів про його виселення з підстав незаконності вселення у житло безпідставні.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР членів сім'ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу. Такими випадками є: систематичне руйнування чи псування жилого приміщення цими особами, використання його не за призначенням, систематичне порушення правил співжиття, що унеможливлює проживання із ними в одній квартирі інших осіб.

Стороною позивача не наведено передбачених цією нормою закону обставин, які слугують підставою виселення ОСОБА_4 як члена сім'ї співвласника квартири ОСОБА_6, і у ході розгляду справи таких не встановлено.

З таких підстав позовні вимоги про виселення задоволенню не підлягають.

На доводи представника відповідача і третьої особи про те, що відповідач не проживає у квартирі, а лише користується нею, тому й не може бути виселеним тільки з цих підстав, слід зазначити наступне.

Квартира є ізольованим помешканням в житловому будинку, основне призначення якої - тимчасове або постійне проживання фізичної особи. Позбавлення права проживання у житлі виключає й можливість користування ним. Власник квартири має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права розпоряджання своїм майном, в тому числі, шляхом виселення осіб, які, на його думку, неправомірно користуються цим майном.

На підставі ст. ст. 319, 383, 391, 405, 1268 ЦК України, ст. ст. 64, 156 ЖК УРСР, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 212, 213, 215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову відмовити повністю.

Рішення суду може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до апеляційного суду Волинської області через Ковельський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий:І. В. Окостень