Справа № 760/8353/15-ц
Провадження № 2-4089/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 вересня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Орган опіки та піклування Солом"янської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення заборгованості по виплаті аліментів, -

В С Т А Н О В И В :

24.04.2015 позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом в якому просила позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно їхньої неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування вимог посилається на те, що з жовтня 2007 року перебувала в шлюбі з відповідачем, від якого мають неповнолітню доньку ОСОБА_3. В 2009 році шлюб між нею та відповідачем розірвано. Відповідач не працював, почав зловживати алкоголем та наркотиками. З моменту розлучення відповідач самоусунувся від участі у вихованні дитини, покладених законом на батьків обов'язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної та будь-якої іншої участі у вихованні доньки. За цей час бачив доньку лише декілька разів. ОСОБА_3 проживає з нею, всі питання щодо виховання дитини вона вирішує самостійно. Відповідач не піклується про здоров'я дочки, її фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, не створює належних умов для розвитку її природних здібностей, не готує її до самостійного життя та праці. На даний час дитині виповнилося сім років, вона не пам'ятає батька та не має до нього ніяких почуттів. У зв'язку з цим вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки сприятиме найбільш повному та всебічному забезпеченню прав та законних інтересів дитини.

Крім того, зазначає, що у березні 2009 року нею пред'явлено позов до суду про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3. 09.10.2009 Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку, але не менше 1 неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 24.03.2009 року і до повноліття дитини. На даний час виконавчий лист пред'явлений до виконання до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві. Згідно довідок наданих державним виконавцем розмір заборгованості складає 76541,30 грн. Таким чином, оскільки відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, позивачка просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі ? частини від усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також просить стягнути заборгованість по виплаті аліментів з 2009 року у розмірі 76541,30 грн.

Ухвалою від 28.09.2015 позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишені без розгляду.

Позивачка та її представник ОСОБА_4 у судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 проти задоволення позову заперечували. Факт невиконання відповідачем обов'язків по вихованню дитини фактично визнали. Разом з цим, зазначали, що відповідач не виконує дані обов'язки у зв'язку з тим, що з боку позивачки йому чиняться перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини. Доводи позивачки про те, що невиконання батьківських обов'язків, пов'язане з тим, що він від цього ухиляється вважали безпідставними.

Третя особа - орган опіки та піклування Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання свого представника не направила, подала суду письмовий висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3 та заяву, у якій просить розглядати справу у відсутності свого представника, позовні вимоги ОСОБА_1 підтримує в повному обсязі.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у шлюбі, від якого мають спільну дитину - доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1., що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями свідоцтв про розірвання шлюбу НОМЕР_1, про народження НОМЕР_2.

25.05.2013 позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_7

На даний час малолітня ОСОБА_3 проживає разом з матір'ю ОСОБА_1 ОСОБА_3 знаходиться на повному утриманні позивачки, яка повністю взяла на себе утримання дитини, її виховання, духовний та фізичний розвиток, медичне обслуговування та інше. Позивачка та її сім`я забезпечує ОСОБА_3 належні умови для навчання, виховання, несе матеріальні витрати на оздоровлення дитини, приділяє багато уваги дитині, бере активну участь в учбовому процесі.

Відповідач самоухилився від виконання своїх батьківських обов'язків щодо своєї доньки ОСОБА_3. За останні роки, відповідач не цікавиться навчанням та успіхами доньки, не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. При цьому факт невиконання батьківських обов'язків відносно доньки відповідачем та його представником в ході розгляду справи не заперечувався.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 показали суду, що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не створює умов для отримання нею освіти, не надає матеріальну допомогу на утримання доньки та не цікавиться умовами її життя. В той же час позивачка самостійно виховує доньку, створює їй належні умови виховання, утримує її купує одяг, взуття та інші речі, необхідні для нормального розвитку дитини, забезпечує її навчанням.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали суду, що відповідач з 2009-2010 року не приймає участь у вихованні дитини, проте проявляв ініціативу, хотів бачитись з донькою, телефонував їй, вітав з днем народження. В той же час позивачка чинила йому перешкоди у вихованні дитини та у спілкуванні з нею, зокрема, не відчиняла двері, коли він приходив до дитини, не відповідала на телефонні дзвінки.

Як вбачається з характеристики на ученицю 1-Б класу спеціалізованої школи №52, ОСОБА_3, навчається в даній школі з лютого 2015. Має задовільний загальний фізичний розвиток. У стосунках з однокласниками доброзичлива, весела. Мати приймає активну участь у вихованні дитини. Відвідує школу кожного дня, приводить дитину до школи та забирає її зі школи. Батько дитини, ОСОБА_2 до школи не з'являється, в школі його ніколи не бачили. Навчанням доньки не цікавиться та не приймає участі у її вихованні.

Відповідно до рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25.09.2009 задоволено позов позивачки до відповідача про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Вказаним рішенням встановлено, зокрема, що відповідач не виконує покладеного на нього законом обов'язку щодо утримання неповнолітньої дитини, у добровільному порядку матеріальної допомоги не надає.

Згідно наявних в матеріалах справи довідок, складених державним виконавцем слідує, що на час розгляду справи відповідач має заборгованість по сплаті аліментів.

З висновку органу опіки та піклування Солом`янської районної в м. Києві державної адміністрації від 18.06.2015 року за № 108-8978/01, вбачається, що органом опіки та піклування була розглянута заява ОСОБА_1, і матеріали справи щодо надання висновку до суду по справі про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3, 2008 р. н.

За результатами розгляду вказаних матеріалів органом опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації встановлено, що відповідно до психологічної характеристики від 12.06.2015 р., наданої психологом школи №310 м. Києва «Творчість», атмосфера в сім'ї дитини позитивна, емоційно тепла. Дівчинка вважає вітчима рідним батьком, не виявляє бажання зустрітись з біологічним батьком, переконана у відсутності з його боку любові до неї та прагнення спілкуватись з нею.

Під час обстеження житлово-побутових умов проживання малолітньої за адресою: АДРЕСА_1, працівниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 11.06.2015 року було встановлено, що дівчинка разом з матір'ю, вітчимом, малолітнім братом, бабою та дідом проживають в трикімнатній квартирі, де створені належні умови для навчання, відпочинку та фізичного розвитку дітей.

Під час бесіди зі співробітниками служби у справах дітей Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації 11.06.2015 року ОСОБА_3 повідомила, що батька не пам'ятає, він не телефонує, не вітає зі святами, не цікавиться її успіхами.

ОСОБА_1 перебуває у декретній відпустці по догляду за молодшою дитиною, житлом забезпечена, позитивно характеризується за останнім місцем роботи та місцем проживання.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Солом'янській районній в м. Києві державній адміністрації 16.06.2015 ОСОБА_2 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої ОСОБА_3, але жодного документу, що підтверджує його участь у вихованні доньки не надав, посилався на чинення перешкод у спілкуванні з дитиною, надав копії 4-х квитанцій про сплату аліментів за період з серпня 2011 по лютий 2012 на загальну суму 1200,00 грн.

Керуючись статтями 19, 164, 171 Сімейного кодексу України, виходячи з наявних матеріалів справи та інтересів дитини, враховуючи думку дитини та рішення комісії з питань захисту прав дитини (засідання від 16.06.2015), орган опіки та піклування Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 стосовно малолітньої ОСОБА_3, 2008 р.н.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані, виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Згідно п.2 ч.1 ст. 164 СК України батько може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо буде встановлено, що він ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Верховний Суд України в частині 2 пункту 16 Постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 03.03.2007 року наголосив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Виходячи з наведеного вище, фактичних обставин справи встановлених в ході судового розгляду справи, суд дійшов висновку про те, що відповідач ОСОБА_2 повністю ухилився від виконання своїх батьківських обов`язків відносно малолітньої ОСОБА_3, участі у вихованні та навчанні дитини не приймає, її фізичним та психічним розвитком не цікавиться, а тому вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави для задоволення позову в цій частині.

Щодо заперечень відповідача про те, що позивачка перешкоджала йому в спілкуванні з дитиною, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Частина 4 статті 59 ЦПК України передбачає, що доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Крім того, п. 6 постанови № 14 Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" передбачено, що враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Між тим, відповідач ОСОБА_2 не надав суду жодного доказу на підтвердження того, що йому з боку позивачки чинилися перешкоди щодо спілкування з дочкою ОСОБА_3.

Показання свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9, щодо того, що позивачка чинила відповідачу перешкоди у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд оцінює критично, оскільки ці твердження не підтверджені будь-якими іншими доказами. Крім того, як зазначено свідками у судовому засіданні дані обставини відомі їм зі слів відповідача.

За таких обставин, суд не приймає заперечення відповідача до уваги при ухваленні рішення суду.

Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача заборгованості по виплаті аліментів суд виходить з наступного.

За положеннями ст. 194 СК України аліменти можуть бути стягнути за виконавчим листом за минулий час, але не більш як за три роки, що передували пред'явленню виконавчого листа до виконання.

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише в разі спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

З матеріалів справи вбачається, що сума заборгованості по виплаті аліментів не була оскаржена відповідачем і спір щодо вказаного розміру заборгованості відсутній.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по аліментам, тому вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Виходячи з цього, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки витрати понесені нею на оплату судового збору в сумі 243,60 гривень.

Керуючись ст. ст. 10-11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст.164-166 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Позбавити ОСОБА_2, уродженця м. Києва, батьківських прав відносно малолітньої дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, актовий запис № 1030 зроблений 22 квітня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на оплату судового збору в сумі 243,60 грн.

В задоволенні інших вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: