пр. № 2/759/7790/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Борденюк В.В., розглянувши позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою, у якій просить розірвати шлюб із відповідачем.

Суд вважає за необхідне позовну заяву про стягнення заборгованості залишити без руху, оскільки вона не відповідає вимогам цивільно-процесуального законодавства України.

Пунктом 26 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2013 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» передбачено, що перерахування сум судового збору здійснюється за загальними правилами згідно з вимогами Закону України від 05 квітня 2001 року № 2346-III "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" і відповідних нормативно-правових актів Національного банку України.

Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, за яку саме позовну заяву (заяву, скаргу, дію) сплачується судовий збір. При цьому, наприклад, платіжне доручення повинно бути підписано уповноваженою посадовою особою банку і скріплено печаткою установи банку з відміткою про дату виконання платіжного доручення та відміткою про зарахування суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.

Відповідні документи подаються до суду тільки в оригіналі; копії, у тому числі виготовлені з використанням технічних засобів (фотокопії тощо) цих документів, а також платіжне доручення, яке за формою не відповідає наведеним вимогам, не можуть бути належним доказом сплати судового збору.

Позивачу необхідно надати суду належні докази сплати судового збору за розгляд немайнових вимог.

Відповідно до частини 1 статті 109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її знаходження або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування.

Згідно частини 2 статті 110 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Водночас, позивач не обґрунтував і не додав до позовної заяви належних і допустимих доказів того, що даний спір має розглядатись у Святошинського району міста Києва.

Крім того, позивачем не надано свідоцтва про шлюб, зареєстрованого між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Згідно зі ст. 121 ЦПК України позовна заява, подана без додержання вимог, викладених у ст.ст. 119-121 ЦПК України підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків.

На підставі вищевикладеного та керуючись 98, 109, 110, 121 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - залишити без руху.

Повідомити заявника про необхідність виправити зазначені недоліки протягом п'яти днів з дня отримання копії даної ухвали, також роз'яснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута йому.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: