Провадження № 2/331/51/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2015 року м. Запоріжжя

Жовтневий районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого судді Мінасова В.В., при секретарі Федорович Ю.Г., розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Запорізької міської ради, Управління у справах дітей Запорізької міської ради по Жовтневому району, треті особи Жовтневий РВ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Міське комунальне підприємство «Основаніє», районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування про поновлення реєстрації та визнання права користування жилим приміщенням, за зустрічним позовом Запорізької міської ради до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, 3-ті особи Міське комунальне підприємство «Основаніє», районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів, в якому зазначає, що від народження 06.12.1975 року вона постійно була зареєстрована з батьками в АДРЕСА_1. В 1991 році гостюючи у бабці в Кировоградській області, отримала паспорт. З 1992 по 1994 роки вона навчалася в м.Умань. Після повернення до м.Запоріжжя продовжувала проживати у вказаній квартирі та з реєстраційного обліку ніколи не знімалася. В 1977 році померла її мати ОСОБА_8, а ІНФОРМАЦІЯ_7 року помер її батько ОСОБА_9 У вказаній квартирі вона проживає постійно з сином ОСОБА_5 і іншого житла не має. В січні 2014 року працівники МКП «Основаніє» склали акт про її проживання у вказаній квартирі та повідомили, що квартира належить ОСОБА_2 Вона постійно сплачувала за квартиру до грудня 2013 року, коли дізналася, що особовий рахунок змінено на ОСОБА_2 Тому просить визнати за нею та сином право користування вказаною квартирою, поновити свою реєстрацію в цієї квартирі, визнати реєстрацію ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 в квартирі недійсною, визнати ордер № 17 виданий Запорізькою міською радою на вселення родини Власюк до спірної квартири недійсним.

Відповідач Запорізька міська рада подала зустрічний позов, в якому зазначає, що особовий рахунок на АДРЕСА_1 був відкритий на ОСОБА_9, який помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року. ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі з 01.04.1975 по 23.12.1991 років.ЗВ 2005 року вона постійно зареєстрована АДРЕСА_2. Оскільки квартира належить Запорізькій міської раді і після смерті ОСОБА_9 звільнилася, виконкомом Запорізької міської ради вона була включена до числа службового житла ГУМВС України в Запорізької області і на підставі рішення виконкому Запорізької міської ради № 569 від 27.12.2013 року надана в якості службового житла працівнику ГУМВС ОСОБА_2 на родину з чотирьох осіб. В січні 2014 року з'ясувалося, що в квартиру незаконно вселилася ОСОБА_1 з сином Тому просить виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_5 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та її представник вимогах позову наполягають на підставах, викладених у ньому. Зустрічний позов не визнали. Позивач пояснила, що в спірній квартирі жила постійно і вела з батьком спільне господарство. З квартири виписана незаконно. По АДРЕСА_2 постійно не жила. Цей будинок належить ОСОБА_11, батьку її сина. Дитина відвідувала дитячий садок в Комунарському районі, в якому ж розташований й будинок. З ОСОБА_11 ніколи разом не жили, спільне життя тривало не більше 1-2 тижнів підряд. За цей час 3-4 роки не підтримувала з ним відносини.

Представник Запорізької міської ради в судовому засіданні пояснила, що позивач в квартиру АДРЕСА_1 вселилася самовільно. Ордер родині Власюк виданий законно, так як квартира була вільна. Тому просить свій позов задовольнити, у задоволені первісного - відмовити.

Представник ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що він з ордер на квартиру АДРЕСА_1 отримав законно. На час видачі ордеру квартира була вільна, що ОСОБА_2 бачив особисто, так як квартиру оглядав. При спробі вселитися в квартиру виявилося, що її займає ОСОБА_1 Позивач не підтверджує належними доказами своє право користування спірною квартирою. Оскільки позивач вселилася в квартиру самовільно, у задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні проти обох позовів заперечує, оскільки в будь якому випадку будуть порушені права дітей.

В судове засіданні не з'явилися представники Управління у справах дітей Запорізької міської ради по Жовтневому району, Жовтневого РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області, МКП «Основаніє», ГУМВС України в Запорізькій області.

Представник МКП «Основаніє» подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. У задоволенні первісного позову просить відмовити, а зустрічний позов задовольнити.

Представник Жовтневого РВ у місті Запоріжжі УДМС України в Запорізькій області подав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 пояснили, що є подругами ОСОБА_1 Її батько ОСОБА_9 помер в ІНФОРМАЦІЯ_7 року. Чи вели вони спільне господарство, не знають. ОСОБА_1 постійно проживала в АДРЕСА_1. Батька її сина ОСОБА_11 за цією адресою вони бачили всього декілька разів. Свідок ОСОБА_13 також додала, що ОСОБА_11 проживав по АДРЕСА_2. Вона разом з ОСОБА_1 в 2010-2011 роках декілька раз приїздила на вказану адресу для святкування якихось подій.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив, що в 2004 році вони познайомилися з ОСОБА_1, а з 2005 року почали разом жити. Проживали у АДРЕСА_2, який належить йому. Жили разом з ОСОБА_1 з 2005 по 2011 роки приблизно по року, півроку і менше. Сходилися-розходилися. В 2005 році він зареєстрував ОСОБА_1 за вказаною адресою. Після народження сина він й його зареєстрував за цією адресою. ОСОБА_13 бачила, що вони з ОСОБА_1 проживали разом по АДРЕСА_2, так як приїздила до них.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що вона є головою квартального комітету № 10. ОСОБА_1 з сином зареєстровані у АДРЕСА_2 і проживали в ньому приблизно до 2014 року.

Вислухавши пояснення сторін, їхніх представників, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що первісний позов не підлягає задоволенню, а зустрічний позов - підлягає, з наступних підстав:

Судом встановлено, що згідно з копією паспорту, виданого ОСОБА_1 06.10.1992 року Голованівським РВУ МВС України у Кировоградській області, з 10.11.1999 по 02.09.2005 року вона була зареєстрована в АДРЕСА_3, а з 15.11.2005 року вона зареєстрована у АДРЕСА_2 (арк..с.6, 82-83).

Відповідно до свідоцтва про народження батьком ОСОБА_1 є ОСОБА_9

Згідно зі свідоцтвом ОСОБА_9 помер ІНФОРМАЦІЯ_7 року.

Згідно з квитанціям ТОВ «Фобос Плюс» ОСОБА_1 здійснила оплату ритуальних послуг.

Відповідно до свідоцтва ОСОБА_5 народився 24.06.208 року.

Згідно з квитанціями за квартиру АДРЕСА_1 від імені ОСОБА_9 оплачено в вересні 2012 року та січні 2014 року.

Рішенням виконкому Запорізької міської ради № 569 від 27.12.2013 року «Про службову житлову площу ГУМВС України в Запорізькій області» АДРЕСА_1 надана в якості службового житла начальнику відділу ДАЇ ЗМУ ГУМВС ОСОБА_2

27.12.2013 року ОСОБА_2 на родину з чотирьох осіб був виданий службовий ордер.

Згідно з довідками МКП Основаніє від 14.01.2014 року № 2215, 2216 в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_9 був зареєстрований до смерті ІНФОРМАЦІЯ_7 року. ОСОБА_1 була зареєстрована в квартирі з 01.04.1975 по 23.12.1991 років. З 31.12.2013 року в квартирі зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Особовий рахунок в квартирі АДРЕСА_1 на ОСОБА_9 МКП Основаніє 14.01.2014 року направлено попередження мешканцям квартири АДРЕСА_1 про незаконне зайняття квартири.

З довідки ЦОА № 2 МКП «Основаніє» вбачається, що станом на 01.11.2014 року заборгованість за квартирою АДРЕСА_1 складає 9378,15 грн.

З пояснень ОСОБА_16, ОСОБА_15 від 06.09.2014 року, які проживають в АДРЕСА_2, вбачається, що в цьому будинку зареєстровані ОСОБА_1, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 В будинку вони не проживають близько 1 року, але інколи приходять до нього.

З актів ЦОА № 2 МКП «Основаніє» вбачається, що 16,22 та 29 грудня 2014 комісією зафіксовано, що двері до квартири АДРЕСА_1 не відчинили. В квартирі ніхто не проживає.

Відповідно до ст.. 58 ЖК України н а підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення.

Згідно з ч.1 ст. 59 ЖК України ордер на жиле приміщення може бути визнано недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян або організацій на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Частинами 1,2 ст. 64 ЖК України встановлено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ст.. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно зі ст.. 116 ЖК України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Частиною 1 ст. 122 ЖК України передбачено, що на підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане жиле приміщення.

Відповідно до ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України 11 липня 2012 р. у справі № 6-60цс12 за змістом ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК України у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача.

Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ч. 2 ст. 65 ЖК України).

У разі вселення особи до жилого приміщення за договором піднайму, вона не набуває самостійного права користування цим приміщенням, якщо не буде встановлено, що ця особа вселилася як член сім`ї наймача.

Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з`ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім`ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім`ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Статтею 10 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст..11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Оцінивши докази в їхній сукупності суд доходить до наступного:

Позивач в АДРЕСА_1 не зареєстрована.

Нею не доведено, що з реєстрації у спірній квартирі вона була знята незаконно, про це знала та не оскаржувала і погодилася зі зняттям з реєстрації, зареєструвавшись в 2005 році за іншою адресою.

Позивачем також не доведено, що у цю квартиру вона вселилася з дотриманням встановленого порядку, за наявністю згоди наймача, це приміщення було її постійним місцем проживання, вони з наймачем вели спільне господарство.

Пояснення свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 про постійне проживання позивача у спірній квартирі суд не приймає, оскільки, як вони самі пояснили, є подругами з дитинства з ОСОБА_1 та ці свідчення спростовуються поясненнями ОСОБА_11 про те, що він з позивачем та дитиною тривалі періоди часу проживали в АДРЕСА_2 та поясненнями ОСОБА_16, ОСОБА_15 про те, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 , ОСОБА_11 проживали в АДРЕСА_2 до 2013 року.

Більш того, пояснення ОСОБА_1 про постійне проживання в спірній квартирі та оплату комунальних послуг спростовуються наданими нею квитанціями, з яких вбачається, що в 2012 році позивач сплачувала тільки один раз - 13.09.2012 року, тобто вже після смерті батька. Іншій раз вона заплатила за цю квартиру 20.01.2014 року, тобто після приходу до неї працівників МКП «Основаніє».

Тому суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 з сином ОСОБА_5 на час звільнення квартири АДРЕСА_1 в неї не проживали, а ордер ОСОБА_2 видано відповідно до законодавства.

Через що вимоги позивача про визнання недійсним ордеру на жиле приміщення, визнання реєстрації міста проживання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 недійсною, визнання права користування квартирою за позивачем та поновлення реєстрації задоволенню не підлягають.

Вимоги зустрічного позову підлягають задоволенню, оскільки позивач самовільно зайняла спірну квартиру.

Відповідно до ч.3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає..."

Тому ОСОБА_5 підлягає виселенню разом з матерю.

Керуючись ст..58,59,64,65,116 ЖК України, ст. 10, 11, 60, 208, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Запорізької міської ради, Управління у справах дітей Запорізької міської ради по Жовтневому району, треті особи Жовтневий РВ у місті Запоріжжі Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, Міське комунальне підприємство «Основаніє», районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування про поновлення реєстрації та визнання права користування жилим приміщенням відмовити.

Зустрічний позов Запорізької міської ради до ОСОБА_1, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_5, 3-ті особи Міське комунальне підприємство «Основаніє», районна адміністрація по Жовтневому району Запорізької міської ради як орган опіки та піклування, ГУМВС України в Запорізькій області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, які діють самостійно та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_6, ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житла задовольнити.

Висілити ОСОБА_1, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Запорізької області на протязі десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В.В.Мінасов