АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1980/15 Головуючий 1 інстанції
Справа № 638/5160/14 Штих Т.В.
Категорія: спадкові Доповідач -Гальянова І.Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого-судді : Гальянової І.Г.

суддів: Колтунової А.І.

Костенко Т.М.

при секретарі: Сватенко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Харківської міської ради, третя особа : Десята Харківська державна нотаріальна контора про встановлення факту прийняття спадщини, встановлення факту проживання однією сім»єю та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

03 квітня 2014 року представник позивача звернувсь до суду з позовом, в якому просить встановити факт прийняття позивачем спадщини після смерті ОСОБА_5. Встановити факт проживання з ним однією сім»єю та визнати за позивачем право власності в цілому на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м. в порядку спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 13.10.1962 року позивач одружилась з ОСОБА_6 та 26.01.1982 року шлюб було формально розірвано та після його розірвання позивач та ОСОБА_6 продовжували проживати однією сім»єю, в зазначеній вище квартирі та яка 02.12.1998 року була приватизована як позивачем так і ОСОБА_5

Представник позивача зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 помер. В шестимісячний термін позивач звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та з метою отримання свідоцтва про спадщину, проте їй було відмовлено в зв'язку з недоведеністю родинних зв'язків між нею та ОСОБА_5

20 травня 2014 року представником ХМР подано заперечення на позов, в яких він просить відмовити позивачу в задоволенні зазначених позовних вимог. Свої заперечення, посилаючись на вимоги ст. 1264 ЦК України, ч.2 ст. 3 СК України, роз»яснення, які містяться в постанові Пленуму Вкерховного Суду України від 30.08.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» , обгрунтовує тим, що позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту проживання зі спадкоємцем однією сім»єю та зазначає, що факт проживання та реєстрації за одним місцем, не є доказом факту проживання однією сім»єю. Представник відповідача також зазначає на ненадання позивачем доказів не перебування в іншому шлюбі, доказів щодо обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а саме: видачі свідоцтва про право на спадщину ( а.с.31-33).

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали вказані позовні вимоги з зазначених підстав та просили їх задовольнити, а також зазначили, що інших спадкоємців не має, заповіти ОСОБА_6 не складав.

Справу розглянуто судом першої інстанції за відсутності представника відповідача та третьої особи.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити в повному обсязі вказані позовні вимоги позивача.

Доводи апеляційної скарги обгрунтовує невідповідністю висновків суду обставинам справи та наданим доказам , зазначає на доведеності позивачем своїх позовних вимог та наводить ті ж доводи, що і в суді першої інстанції.

Представник відповідача - Харківської міської ради в судове засідання суду апеляційної інстанції повторно не з»явився, про причини неявки в судове засідання не повідомив.

При цьому, Харківська міська рада належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи, про що свідчать поштові повідомлення про вручення судових повісток ( а.с.118, 126) .

За таких обставин на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу за відсутності відповідача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача , її представника, покази свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8,перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку,що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи позивачу в задоволенні позовних вимог в частині встановлення факту її проживання однією сім»єю з ОСОБА_5 та права власності на зазначену квартиру в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції ,виходив з недоведеності позивачем вказаних позовних вимог, а саме ненадання доказів щодо смерті спадкодавця, щодо не перебування її та спадкодавця в інших шлюбних стосунках, при цьому не взяв до уваги покази допитаних в судовому засіданні суду першої інстанції свідків.

Однак погодитись з таким висновком суду не можна.

Так, згідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності і тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин .

В ст. 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрнутовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів,зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до вимог частини 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»ясніє особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

В порушення вказаних норм ЦПК України суд неповно з»ясував усі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не встановив обставин, якими позивач обґрунтовувала позовні вимоги та необґрунтовано не взяв до уваги покази вказаних вище свідків .

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню як таке, що ухвалено судом з порушенням вказаних норм ЦПК України ( п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України), з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача в цій частині, виходячи з наступного.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджено наявними у справі доказами, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 02 грудня 1998 року позивачу та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.40).

Як свідчить довідка МСЕ № 311973 позивач, 1944 року народження, є інвалідом другої групи у зв»язку з загальним захворюванням (а.с.8).

Відповідно до свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1, від 29.11.2011 року, копія якого залучена до матеріалів справи , ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року ( а.с.122).

Згідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_2, виданого позивачу Дзержинським ВЗАГС 28.01.1982 року , шлюб між нею та ОСОБА_5 було розірвано 26.01.1982 року, актовий запис № 57 ( а.с.5).

Як свідчить надана позивачем копія її паспорту , оригінал якого було оглянуто судом апеляційної інстанції , в паспорті відсутні дані перебування позивача в іншому шлюбі ( а.с.6).

Відповідно до наданої позивачем суду апеляційної інстанції копії паспорту ОСОБА_5, виданого 16 березня 1998 року, в розділі щодо його сімейного стану зазначена реєстрація шлюбу з позивачем 13.10.1962 року ( а.с.129).

Згідно до довідки з місця проживання позивач зареєстрована в зазначеній квартирі з 19.11.1971 року по теперішній час, а ОСОБА_5 з 19.11.1071 року до день смерті ( а.с.9).

Відповідно до інформації Десятої Харківської державної нотаріальної контори № 3206/0214 від 17.10.2014 року, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_5 , заведена спадкова справа. 23 грудня 2011 року з заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_3, 14 жовтня 2014 року до нотаріальної контори надійшла заява ОСОБА_11, який мешкає у Державі Ізраїль, про те, що після померлого спадщину не прийняв. Заяв від інших спадкоємців не надходило та у зв»язку з відсутністю у заявниці документа, який підтверджує родинний зв»язок з померлим, свідоцтво про спадщину не видавалось ( а.с.69).

Відповідно ж до наявної у матеріалах справи оригіналу заяви ОСОБА_11, останній зазначаючи про наявність спадщини після смерті його батька. А саме частини зазначеної квартири, від спадщини за законом він відмовляється на користь своєї матері ОСОБА_3- удови померлого ( а.с.71-76).

Судом апеляційної інстанції також встановлено та підтверджено наявними у справі доказами , що позивач та спадкодавець ОСОБА_5 також мали сина - ОСОБА_12, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( а.с.131).

Допитані судом апеляційної інстанції свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що є сусідами позивача та померлого ОСОБА_5, при цьому знають останніх з дня заселення в квартиру № 12 та до 1998 року мали з ними в спільному користуванні кухню, коридор та санвузол, а після 1998 року в їх спільному користуванні залишились коридор та санвузол. Свідки також пояснили ,що позивач до смерті ОСОБА_5 проживали однією сім»єю, разом поховали свого сина, та вони навіть не здогадувались, що останні не знаходились у шлюбі, а також пояснили, що позивач також займалась і похованням свого чоловіка.

Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно вимог ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

За змістом ч.2 ст. 370 ЦК України, частки майна, що є у спільній сумісній власності, є рівними.

Вказані обставини справи, а саме: спільне проживання позивача та спадкодавця ОСОБА_5 з 1971 року по день його смерті, приватизація у 1998 році зазначеної квартири у спільну сумісну власності, заява їх сина ОСОБА_11 про те, що позивач є його матір»ю та удовою померлого його батька ОСОБА_5 , покази зазначених вище свідків , не перебування позивача та спадкодавця в період спільного проживання в іншому шлюбі, фактична відмова Десятої Харківської державної нотаріальної контори у видачі позивачу свідоцтва про право на спадщину у зв»язку з відсутністю документів, що підтверджують родинний зв»язок зі спадкодавцем, відсутність інших спадкоємців за законом а також вимоги вказаних норм матеріального права, дають підстави для встановлення факту спільного позивача та ОСОБА_5 однією сім»єю з 1982 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 року та визнання за позивачем права власності на 1/2 частину зазначеної квартири в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

При цьому судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови позивачу в задоволенні позовних вимог щодо визнання факту прийняття нею спадщини, оскільки вказаний висновком суду відповідає вимогам закону на зазначеним вище обставинам справи.

З огляду на наведене рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає залишенню його без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 309,315, 317, 319, 218 ЦПК України,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в особі представника ОСОБА_4, задовольнити частково.

Змінити рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 20 січня 2015 року, скасувавши його в частині відмови в задоволенні позовних вимог позивача про встановлення факту проживання з ним однією сім»єю та визнання за ОСОБА_13 право власності в цілому на квартиру, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1, загальною площею 53,6 кв.м., житловою площею 32,0 кв.м. в порядку спадкування за законом.

Позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково, встановивши факт її спільного проживання з ОСОБА_5 однією сім»єю з 1982 року по день його смерті - по ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5.

В частині відмови ОСОБА_3 в задоволенні позову про встановлення факту прийняття спадщини рішення суду залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий, суддя:

Судді: