Номер провадження: 22-ц/785/6353/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук Т.С. Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Оверіної О.В., Фальчука В.П.

при секретарях: Швець В.Ф., Книгиницькому О.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 червня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Державного навчального закладу „Одеський професійний ліцей морського транспорту" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до Приморського районного суду м.Одеси з позовом, який в процесі розгляду справи був змінений, до Державного навчального закладу «Одеський професійний ліцей морського транспорту» про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, яким просив суд визнати протиправними та скасувати накази відповідача від 18.08.2014 року №124 «Про догану» та №20-К «Про звільнення з посади ОСОБА_2.»; поновити його на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» з 18.08.2014 року; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та компенсацію за невикористану відпустку; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в розмірі 50 000,00 гривень; анулювати в його трудовій книжці запис про звільнення. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що він працював на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» з 01.09.2013 року, сумлінно виконував свої трудові обов'язки, й після чергової відпустки приступив з 14.08.2014 року до роботи, проте 18.08.2014 року його, позивача, ознайомили з наказом №124 від 18.08.2014 року, яким оголосили догану за вихід з відпустки із запізненням на три дні. В той же день він, позивач, виклав в пояснювальній записці на ім'я директора, що до виходу з відпустки 14.08.2014 року він не був ознайомлений під розпис з графіком відпусток і з наказом про вихід у відпустку та повернення з відпустки. Крім того, в той же день 18.08.2014 року з різницею в кілька годин він, позивач, був звільнений з роботи згідно наказу № 20-К за п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю на роботі 15.08.2014 року більше трьох годин без поважних причин. Проте позивач вважає, що відповідач неправомірно звільнив його з посади, так як посадові обов'язки заступника директора ліцею передбачають ненормований робочий день, й крім цього в час відсутності 15.08.2014 року на роботі він, позивач, був на прийомі у начальника Департаменту освіти і науки Одеської обласної державної адміністрації з питань корупції в ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» під керівництвом директора ОСОБА_3 і його відсутність склала не більше трьох годин, що також було викладено ним в пояснювальній записці на ім'я директора ліцею.

Викладені обставини стали підставою звернення до суду.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 10.06.2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до апеляційного суду Одеської області з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10.06.2015 року скасувати, та ухвалити нове, яким повністю задовольнити його позовні вимоги, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права. Заслухавши суддю доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Районним судом установлено, що:

- ОСОБА_2 з 01.09.2013 року працював на посаді заступника директора з навчально-виробничої роботи ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» на підставі укладеного з відповідачем Контракту з педагогічним працівником ліцею строком дії з 01.09.2013 року по 01.09.2014 року;

- згідно наказу №14-К від 10.06.2014 року у зв'язку із закінченням навчального року, на підставі Закону України «Про відпустки», заяв працівників, були надані оплачувальні чергові щорічні відпустки працівникам ліцею у кількості 85 працівників ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту», у тому числі ОСОБА_2, заступнику директора з НВР, 42 календарних дня (28 кал.днів і 14 кал.днів грошовою компенсацією) з початком відпустки - 14.07.2014 року, із закінченням відпустки - 10.08.2014 року, виходом на роботу - 11.08.2014 року;

- ОСОБА_2 вийшов на роботу не 11.08.2014 року, як зазначено в наказі №14-К від 10.06.2014 року, а 14.08.2014 року. Даний факт не заперечується позивачем й підтверджується Актом відсутності на роботі, складеним комісією відповідача 11.08.2014 року, та даними табеля обліку робочого часу за серпень 2014 року;

- наказом №124 від 18.08.2014 року ОСОБА_2 оголошено догану за відсутність на робочому місці 11.08.2014 року - перший робочий день після закінчення щорічної відпустки та фактичним самочинним виходом ОСОБА_2 на роботу 14.08.2014 року;

- 18.08.2014 року адміністрацією ДНЗ «Одеський професійний ліцей морського транспорту» позивач ОСОБА_2 був звільнений з роботи на підставі наказу №20-К за п.4 ст.40 КЗпП України у зв'язку з відсутністю без поважної причини 15.08.2014 року на робочому місці впродовж 3 годин 10 хвилин.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2 до Державного навчального закладу „Одеський професійний ліцей морського транспорту" про визнання незаконними та скасування наказів, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був відсутнім на робочому місці 11.08.2014 року та 15.08.2014 року впродовж 3 годин 10 хвилин без поважних причин. Відповідачем було накладено дисциплінарне стягнення на позивача з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку, зокрема в межах встановленого строку та за наявності згоди на його звільнення профкомом.

Такий висновок суду першої інстанції відповідає встановленим у справі обставинам і заснований на нормах трудового законодавства.

Як вбачається з матеріалів справи відсутність ОСОБА_2 на робочому місці 11.08.2014 року - у перший робочий день після закінчення щорічної відпустки підтверджена актом про відсутність ОСОБА_2 протягом робочого дня на роботі, підписаним трьома працівниками ліцею - ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а. с. 195) та табелем робочого часу ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 у серпні 2014 року відпрацював один робочий день - 14.08.2014 року та був відсутнім на роботі 11.08.2014 року (а. с. 202).

В судовому засіданні в районому суді 04.03.2015 року допитані у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили справжність складення та підпису ними акту від 11.08.2014 року. Крім того ОСОБА_6 також підтвердив факт складання акту про відсутність ОСОБА_2 на роботі більше 3-х годин 15.08.2014 року. (а. с. 165-166).

У письмових поясненнях від 18.08.2014 року ОСОБА_2 вказує, що він не знав коли закінчується його відпустка, оскільки з наказом про відпустку ознайомлений не був. У відпустку він пішов за усним розпорядженням директора 14.07.2014 року і мав повернутися з відпустки через місяць, що він і зробив, коли вийшов на роботу 14.08.2014 року. Під час відпустки він за власною ініціативою регулярно виходив на роботу і тому у керівника ліцею та у працівників відділу кадрів була можливість попередити його про зміну дати виходу на роботу. Крім того керівництво ліцею і працівники відділу кадрів могли попередити його і по телефону.

Матеріалами справи підтверджено та ОСОБА_2 не заперечувалося, що офіційно він вийшов на роботу не 11.08.2014 року, як зазначено в наказі про відпустку за №14-К від 10.06.2014 року, а 14.08.2014 року.

Підставою для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності є порушення трудової дисципліни. Факт порушення порушення трудової дисципліни має бути зафіксованим.

Факт відсутності на робочому місці ОСОБА_2 у перший робочий день після закінчення його щорічної відпустки - 11.08.2014 року, підтверджується як актом про відсутність на роботі складеного того ж дня та табелем робочого часу ОСОБА_2, де за 11.08.2014 року вбачається відсутність останнього на роботі.

Водночас вина, як одна з ознак порушення трудової дисципліни є цілком необхідною для притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності.

Обов`язком кожного працівника в контексті виконання трудових обов`язків є належна дбайливість.

Пояснення ОСОБА_2, що він вийшов у відпустку за усним розпорядженням директора ліцею, з яким,як стверджує позивач у нього була домовленість про вихід з відпустки саме 14.08.2014 року, спростовуються наказом №14-К від 10.06.2014 року про вихід у відпустку та повернення з відпустки, відповідно до якого відпустка була надана 85 працівникам ліцею.

Згідно з протоколом № 9 від 17.06.2014 року засідання педагогічної ради , на якому був присутнім ОСОБА_2, який до того ж доповідав питання організації та проведення державних кваліфікаційних атестації та інші питання, обговорювалася інформація про щорічні відпустки (питання № 8). Зокрема інспектор відділу кадрів ОСОБА_7 у своєму виступі довела до присутніх про видання наказу по ліцею №14-К від 10.06.2014 року про вихід у відпустку та повернення з відпустки та зауважила про обов`язок кожного працівника ліцею прийти до відділу кадрів та ознайомитися з датами початку та закінчення відпустки. На прохання присутніх наказ був зачитаний на засіданні педради, яка прийняла наказ до уваги.

В засіданні судової колегії ОСОБА_2 пояснив, що 11.08.2014 року, 12.08.2014 року та 13.08.2014 року він виходив на роботу, вважаючи однак, що знаходиться ще у відпустці і тому перебував на роботі в ці дні нетривалий час. Директор та працівники відділу кадрів мали нагоду зустріти його на роботі та повідомити про закінчення відпустки або повідомити по телефону, але цього не зробили.

Також в засіданні судової колегії оглянутий у прошитому, пронумерованому та прошнурованому вигляді журнал засідань педагогічної ради, згідно якого вбачається, що 17.06.2014 року проводилося засідання педради, що відображено у протоколі № 9, де був присутнім ОСОБА_2 Всі присмутні були проінформовані про існування наказу №14-К від 10.06.2014 року про вихід у відпустку та повернення з відпустки.

При таких обставинах районний суд дійшов правильного висновку, що невихід ОСОБА_2 на роботу після закінчення щорічної відпустки 11.08.2014 року відбувся без поважних причин та надав обгрунтовну оцінку обставинам, які викладені ОСОБА_2 у письмових поясненнях витребуваних у нього роботодавцем до застосування дисциплінарного стягнення у вигляді догани.

Висновок суду першої інстанції про те, що відповідач законно притягнув ОСОБА_2 до дисциплінарної відповідальності шляхом застосування заходу стягнення - догани на підставі наказу №124 від 18.08.2014 року, що відповідає положенням п.1 ч.1 ст.147 КЗпП України та що відповідачем дотриманий порядок та строки накладененя дисциплінарного стягнення у вигляді догани за невихід ОСОБА_2 з щорічної відпустки без поважних причин, відповідає встановленим судом обставинам справи та заснований на законодавстві. Тому підстави для скасуваня або зміни рішення суду в цій частині, відсутні.

Доводи апеляційної скарги про те, що документи представлені відповідачем у якості заперечення на позов (витяг з журналу засідання педради ліцею, табель робочого часу ОСОБА_2, акт про відсутність на роботі 11.08.2014 року) є фальсифікованими не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не підтверджені належними доказами і засновані на припущеннях позивача.

Доводи апеляційної скарги про те, що невихід ОСОБА_2 на роботу після закінчення відпустки відбувся з поважних причин у зв`язку з перекрученням директором обумовленої дати виходу з відпустки на іншу, про яку позивачу не повідомили, є неспроможними, оскільки не підтверджені належними доказами і тому не спростовують правильність висновків суду першої інстанції щодо зазначених обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції обгрунтував свої висновки в оскаржуваному рішенні від 10.06.2015 року на пропуску позивачем строку звернення до суду, є неспроможними, оскільки зі змісту рішення не вбачається, що суд мотивував відмову у задоволенні вимог ОСОБА_2 посиланням на пропуск строку звернення до суду.

Крім того, ОСОБА_2 оскаржив наказ № 20-к від 18.08.2014 року про звільнення за прогул, тобто відсутність на роботі без поважних причин впродовж більше 3-х годин 15.08.2014 року.

Як вбачається з наказу № 20-к від 18.08.2014 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України за прогул без поважних причин 15.08.2014 року.

Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

Тобто звільнення за вчинення прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) на відміну від підстав звільнення за систематичне не виконання працівником трудових обов`язків не потребує такої ознаки, як систематичність.

Тому сама по собі наявність інших дисциплінарних стягнень не має юридичного значення для звільнення за прогул (відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня).

В той же час звільнення працівника за прогул є по суті дисциплінарним стягненням і повинно здійснюватися з додержанням правил, встановлених для застосування дисциплінарних стягнень і навіть при встановленні вини працівника має бути крайньою мірою.

Як вбачається з матеріалів справи відсутність ОСОБА_2 на робочому місці 15.08.2014 року з 08-00 г до 11-10 г. впродовж 3 годин 10 хвилин підтверджена актом про відсутність на роботі, підписаним трьома працівниками ліцею - ОСОБА_3, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 (а. с. 196) та табелем робочого часу ОСОБА_2, відповідно до якого ОСОБА_2 у серпні 2014 року відпрацював один робочий день - 14.08.2014 року та був відсутнім на роботі 15.08.2014 року (а. с. 202).

В засіданні судової колегії на зауваження позивача про відсутність в матеріалах справи його письмових пояснень, які надані ним 15.08.2014 року щодо відсутності на роботі протягом 3-х годин, від представника відповідача вказані пояснення витребувані і зі згоди позивача залучені до справи.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 від 15.08.2014 року вбачається, що він будучи у відпустці подав заяв про спробу його незаконного звільнення до директора Департаменту науки та освіти Одеської обласної державної адміністрації та просив про особистий прийом. Секретар пояснила, що він може прийти на прийом 15.08.2014 року. Тому на роботу він прибув о 11-00 г. 15.08.2014 року після прийому у Директора Департаменту по його питанню.

Відповідно до протоколу засідання профкому первинної профспілкової організації Одеського професійного ліцею морського транспорту за № 15 від 18.08.2014 року було розглянуто звернення адміністрації ліцею з проханням підтримати звільнення з роботи заступника директора ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4 КЗпП України. Профком постановив надати згоду на звільнення з роботи заступника директора ОСОБА_2 за відсутність без поважної причини 15.08.2014 року на робочому місці впродовж 03 годин 10 хвилин (ст. 40 п.4 КЗпП України) (а. с. 155).

В судовому засіданні суду першої інстанції 23.03.2015 року допитані у якості свідків голова профкому ОСОБА_9, члени профкому ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтвердили, що 18.08.2014 року о 10-00 годині відбулося засідання профкому з розгляду звернення адміністрації ліцею з проханням підтримати звільнення з роботи заступника директора ОСОБА_2 за ст. 40 п. 4 КЗпП України. До звернення були додані два акти про відсутність ОСОБА_2 на роботі 11.08.2014 року та 15.08.2014 року з 08-00 до 11.10 г. з його письмовими поясненнями та наказ про оголошення ОСОБА_2 догани за невихід з відпустки 11.08.2014 року. Голова профкому намагалася повідомити ОСОБА_2 про засідання профкому, однак того не було в кабінеті та на телефонні дзвінки він не відповідав, що зафіксовано у складеному головою та членами профкому відповідному акті. Після цього було докладено звернення адміністрації ліцею та оглянуті додані матеріали, після чого одностайно прийняте рішення про надання згоди на звільнення ОСОБА_2 (а. с. 173-174).

В засіданні судової колегії за ініціативою позивача допитаний у якості свідка ОСОБА_13 - на той час завідуючий сектору Департаменту освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації, який пояснив, що дійсно 15.08.2014 року директором Департаменту ОСОБА_14 було доручено прийняти від ОСОБА_2 заяву щодо порушень в Одеському професійному ліцеї морського транспорту та розібратися з даним питанням по місцю. Він прийняв у себе в кабінеті ОСОБА_2, який передав йому письмову заяву. Після цього, а це було близько 11-00 години, ОСОБА_2 пішов. Близько 13-00 г., він виїхав до ліцею, куди прибув приблизно о 13-15 г. Почекавши у приймальні директора кілька хвилин, він зустрівся з директором ліцею і мав бесіду стосовно заяви ОСОБА_2 і взагалі конфліктної ситуації, що склалася в ліцеї відносно роботи ОСОБА_2 Директору було запропоновано спробувати вирішити конфлікт з працівником без залучення компетентних перевіряючих органів. Після цього він поїхав. ОСОБА_2 за час його знаходження у ліцеї він не бачив. Однак 19.08.2014 року він дізнався про нове звернення ОСОБА_2 і тому було створено відповідну комісію, яка перевіряла факти, викладені ОСОБА_2

Таким чином суд першої інстанції вірно встановив, що ОСОБА_2 був відсутнім протягом 03 годин 10 хвилин на робочому місці 15.08.2014 року.

Також суд правильно вважав, що знаходження ОСОБА_2 без дозволу керівника ліцею на прийомі у начальника Департаменту освіти та науки Одеської обласної державної адміністрації у робочий час не є поважними причинами відсутності на робочому місці. Питання з якими ОСОБА_2 залишив міце роботи у робочий час без дозволу керівництва не входили в коло його трудових обов`язків.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Що стосується отримання порядку звільнення позивача, то судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Водночас, відповідно до вимог ч.1 ст. 43-1 КЗпП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників, а також службових осіб органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службових осіб центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; керівних працівників, які обираються, затверджуються або призначаються на посади державними органами, органами місцевого самоврядування, а також громадськими організаціями та іншими об'єднаннями громадян.

Районний суд, відмовляючи у задоволенні вимог про визнання незаконним наказу про звільнення, виходив із того, що відповідачем звільнення позивача за прогул було здійснено з дотриманням встановленого чинним законодавством порядку, зокрема в межах встановленого строку та за наявності згоди на його звільнення профкомом.

В даному випадку надання попередньої згоди профкому на звільнення заступника директору Державного навчального закладу «Одеський професійний ліцей морського транспорту» законодавством не вимагалося, проте надання такої згоди не є підставою для задоволення вимог про визнання наказу про звільнення позивача за прогул незаконним та не є підставою для поновлення його на роботі.

Районний суд вірно встановив, що факт відсутності позивача на роботі в робочий час впродовж 03 годин 10 хвилин - з 08-00 до 11-10 г. 15.08.2014 року без поважних причин, тобто прогул, мав місце і це належним чином було зафіксовано в акті про відсутність на роботі, складеного трьома працівниками ліцею 15.08.2015 року. У позивача в цей же день були витребувані письмові пояснення, відповідно до яких вбачається, що він заздалегідь записався на прийом до начальника Департаменту освіти та науки Одеської ОДА у свій робочий час для вирішення питань, пов`язаних зі спробою його звільнення з роботи, без отримання дозволу керівника ліцею на залишення місця роботи (території ліцею).

Той факт, що суд при цьому врахував згоду на звільнення позивача, надану первинною профспілковою організацією Державного навчального закладу «Одеський професійний ліцей морського транспорту» не є підставою для скасування або зміни рішення суду.

При таких обставинах відсутні підстави для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання незаконними наказів про оголошення догани та про звільнення за прогул, про поновлення на роботі. Тому висновок суду в цій частині рішення відповідає обставинам, які встановлені судом та заснований на нормах КЗпП України.

Оскільки вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди є похідними та їх задоволення залежить від задоволення вимог про визнання незаконними наказів про оголошення догани та про звільнення за прогул, про поновлення на роботі, то приймаючи до уваги обґрунтовану відмову районного суду у задоволенні вимог визнання незаконними наказів про оголошення догани, про звільнення за прогул та про поновлення на роботі, вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про стягнення моральної шкоди також не підлягали задоволенню.

Тому підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Вимоги ОСОБА_2 про стягнення компенсації за час невикористаної відпустки позивачем у позові (уточненому позові) жодним чином не мотивовані. Позивач не зазначив та не підтвердив документально, яка сума при звільненні йому була перерахована на картку або видана готівкою, не надав відповідного розрахунку який би підтверджував непроведення роботодавцем розрахунку при звільненні ОСОБА_2 або проведення неповного розрахунку щодо невикористаної відпустки.

Судом апеляційної інстанції роз`яснювалося про можливість заявити клопотання про витребування будь-яких доказів на підтвердження заявлених позивачем вимог. Проте позивачем не заявлено про витребування доказів на підтвердження вимог не проведення або проведення неповного розрахунку з ним при звільненні.

Зазначення в апеляційній скарзі про порушення роботодавцем порядку видачі трудової книжки не спростовує висновок районного суду про відмову у задоволенні вимог позивача.

До того ж інспектор відділу кадрів ліцею у письмових поясненнях до апеляційного суду зазначила, що у день ознайомлення ОСОБА_2 з наказом про звільнення - 18.08.2014 року він незважаючи на її прохання до відділу кадрів за отриманням трудової книжки не з`явився і тому вона не даючи приводу для подальших скарг, вислала трудову книжку на його домашню адресу поштою у день звільнення - 18.08.2014 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_2 був відсутнім на роботі з поважних причин, оскільки повідомляв керівництво Департаменту освіти та науки Одеської ОДА про порушення в роботі ліцею, не можуть бути прийнятими до уваги, оскільки не спростовують висновок суду про неповажність причин фактичної відсутності позивача на роботі у свій робочий час. Позивач не вправі був вирішувати ці питання шляхом залишення місця роботи у робочий час без дозволу керівництва ліцею.

В даному випадку відповідно до встановлених у справі обставин, позивач зобов`язаний був скористатися поштою, телефонним зв`язком, електронною поштою тощо або зробити це особисто у вільний від роботи час.

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 фактично дублюють доводи його позову і зведені до переоцінки обставин справи встановлених судом першої інстанції і правильність висновку районного суду не спростовують.

За таких обставин, судова колегія розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції при вирішенні справи порушень матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга підлягає відхиленню.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 10 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: О.В. Оверіна

В.П. Фальчук