У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду від 28 травня 2015 року у справі за поданням державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Рівненського міського управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

в с т а н о в и л а :

26 травня 2014 року державний виконавець Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції звернувся в суд з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 як керівника ТОВ „Олан Україна".

Ухвалою Рівненського міського суду від 28 травня 2014 року подання державного виконавця задоволено. ОСОБА_1 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що на виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження, яке складається з 63 виконавчих листів, про стягнення з ТОВ „Олан Україна" заробітної плати на суму 441 796 грн., вимога ДПІ м. Рівного від 16 грудня 2013 року про стягнення з ТОВ „Олан Україна" 227 996, 27 грн. та інші виконавчі документи. Станом на 28 травня 2014 року загальна заборгованість товариства склала 1 222 807 грн.

Проте задовольняючи подання державного виконавця про його тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції не врахував того, що наказом № 14/к від 10 жовтня 2013 року він з посади директора ТОВ „Олан Україна" з 10 жовтня 2013 року звільнений.

Крім того, він не знав і про наявність зведеного виконавчого провадження щодо ТОВ „Олан Україна", а тому від виконання боргових зобов'язань товариства не ухилявся.

Покликаючись на ці обставини, а також на ст. 33 Конституції України, Міжнародний пакт про громадські та політичні права, Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод, апелянт ухвалу місцевого суду вважав незаконною та необґрунтованою і просив апеляційний суд її скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і з'явилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи подання державного виконавця, місцевий суд виходив з того, що ОСОБА_1 як керівник ТОВ „Олан Україна" ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на це товариство судовими рішеннями.

Проте погодитися з таким висновком суду першої інстанції не можна.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Частиною 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, що громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобов'язань.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом установлено, що на виконанні у відділі ДВС Рівненського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження, яке складається з 63 виконавчих листів, про стягнення з ТОВ „Олан Україна" заробітної плати на суму 441 796 грн., вимога ДПІ м. Рівного від 16 грудня 2013 року про стягнення з ТОВ „Олан Україна" 227 996, 27 грн. та інші виконавчі документи. Станом на травень 2014 року загальна заборгованість товариства склала 1 222 807 грн.

Проте даних про те, що ТОВ „Олан Україна" та ОСОБА_1 як його керівник ухилялися від виконання цих боргових зобов'язань, від явки до державного виконавця тощо, державний виконавець у своєму поданні не навів та суд при розгляді справи не здобув.

Тому зважаючи на те, що у справі відсутні докази, які б свідчили про ухилення боржника ТОВ „Олан Україна" і ОСОБА_1 як його керівника від виконання боргових зобов'язань як того вимагають правила ч. 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" та п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження", у суду першої інстанції, на переконання колегії суддів, не було передбачених законом підстав для задоволення подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Крім того, з наказу ТОВ „Олан Україна" № 14/к від 10 жовтня 2013 року та копії трудової книжки апелянта вбачається, що з 10 жовтня 2013 року ОСОБА_1 з посади директора ТОВ „Олан Україна" звільнений (а. с. 38-39).

У зв'язку з викладеним оскаржувана ухвала як незаконна підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 311-315, 377-1 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Рівненського міського суду від 28 травня 2014 року скасувати.

Державному виконавцю Рівненського міського управління юстиції у задоволенні подання про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: