У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О. П.,

суддів: Амеліна В. І., Карпенко С. О.,

Гончара В. П., Остапчука Д. О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, за участю прокуратури Приморського району м. Одеси, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, спричиненої незаконними діями органів досудового слідства та суду, за касаційними скаргами Державної казначейської служби України та заступника прокурора Одеської області на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року, та касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України (далі - ДКС України), Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області (далі - ГУ ДКС України), у якому просив стягнути за рахунок Державного бюджету України шляхом списання з відповідного рахунку ДКС України на свою користь 1 261 700 грн на рахунок відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому незаконними діями органів слідства та суду, 88 тис. грн втраченого заробітку та 84 тис. грн на рахунок відшкодування суми, сплаченої ним у зв'язку з наданням правової допомоги.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДКС України за рахунок Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_3 351 960 грн. У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року в частині стягнення на користь ОСОБА_3 84 тис. грн на рахунок відшкодування суми, сплаченої ним у зв'язку з наданням правової допомоги, та в частині відмови йому в позові про стягнення 88 тис. грн втраченого заробітку скасовано, провадження у справі закрито.

Рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди змінено. Стягнуто з Державного бюджету України через ДКС України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання коштів з відповідної бюджетної програми на користь ОСОБА_3 267 960 грн на рахунок відшкодування моральної шкоди.

У решті рішення суду в цій частині залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі заступник прокурора Одеської області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить змінити, зменшивши розмір відшкодування позивачу моральної шкоди.

У поданій касаційній скарзі ДКС України, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалене у справі рішення апеляційного суду просить скасувати, ухваливши нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційних скарг та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційні скарги не підлягають задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про стягнення на користь позивача 267 960 грн моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого в цій частині погодився і апеляційний суд, виходив із того, що внаслідок незаконного перебування останнього під слідством та судом та застосування запобіжного заходу у вигляді підписки про невиїзд, позивач має право на відшкодування моральної шкоди у порядку, передбаченому Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Стягуючи на користь позивача 84 тис. грн витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із того, що в судовому засіданні знайшов підтвердження той факт, що за час перебування позивача під слідством та судом у період з 01 червня 2005 року по 24 травня 2012 року ним було сплачено гонорар адвокату за надання правової допомоги саме у такому розмірі.

Відмовляючи в задоволенні вимог про стягнення на користь позивача 88 тис. грн втраченого заробітку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів обставин, на які посилався як на обґрунтування своїх вимог у цій частині.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу та в частині відмови йому в позові про стягнення втраченого заробітку та закриваючи в цій частині вимог провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України, апеляційний суд виходив із того, що вказані вимоги є передчасними, оскільки позивач не звертався до відповідних органів із заявою про визначення розміру відшкодування втраченого заробітку та понесених витрат на правову допомогу, і такі вимоги не підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

Такі висновки апеляційного суду відповідають фактичним обставинам та ґрунтуються на законі з огляду на наступне.

Судами встановлено, що 27 червня 2003 року прокуратурою Одеської області було порушено кримінальну справу щодо ОСОБА_3 за ознаками злочину, передбаченого ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року (в редакції, чинній на час вчинення злочину).

ОСОБА_3 було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, а згодом - підписка про невиїзд.

Під час розслідування вказаної кримінальної справи органами дізнання, досудового слідства, прокуратурою та судом проводилися різні оперативно-розшукові заходи, слідчі та судові дії.

13 червня 2006 року рішенням кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури м. Севастополя адвокатська діяльність ОСОБА_3 була припинена за розглядом заяви ОСОБА_5 у зв'язку з грубим порушенням позивачем Закону України «Про адвокатуру», правил адвокатської етики, присяги адвоката.

Вироком Київського районного суду м. Одеси від 24 травня 2011 року ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 143 КК України 1960 року (в редакції, чинній на час вчинення злочину) та призначено покарання у вигляді позбавлення волі на три роки з відстрочкою виконання покарання строком на два роки.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2011 року вказаний вирок щодо ОСОБА_3 скасовано, справу направлено для додаткового розслідування.

27 серпня 2012 року старшим слідчим СВ Малиновського РВ ГУ МВС України в Одеській області прийнято постанову про припинення провадження у кримінальній справі щодо ОСОБА_3 на підставі ст. 6 п. 2 та ст. 213 п. 2 КПК України, запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд скасовано.

З огляду на приписи ст. 1176 ЦК України, ст. 1 Закону України від 01 грудня 1994 року № 266/94-ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» (далі - Закон) шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, відшкодовується державою в повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, досудового слідства, прокуратури або суду.

Статтею 4 вказаного Закону передбачено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, суд повинен визначити страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру, при цьому суд зобов'язаний враховувати, що таке відшкодування проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць на момент перебування під слідством чи судом (ч. 3 ст. 13 Закону).

Крім того, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами рівності, поміркованості, розумності, справедливості.

Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення.

За обставин незаконного перебування позивача під слідством та судом у період з 27 червня 2003 року по 27 серпня 2012 року, застосування щодо нього запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою, а згодом - підписки про невиїзд, відсторонення його від роботи висновки судів про стягнення на користь позивача моральної шкоди ґрунтуються на вимогах закону та є обґрунтованими.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди у сумі 267 960 грн, заподіяної ОСОБА_3 органами дізнання, досудового слідства та суду, суди виходили із встановленого ч. 3 ст. 13 Закону мінімуму та врахували характер і ступінь моральних страждань, заподіяних позивачу за весь період незаконного перебування під слідством та судом.

Закриваючи на підставі п. 1 ч. 1 ст. 15 та п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України провадження у справі в частині вимог про стягнення на користь позивача витрат на правову допомогу та втраченого заробітку, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що позивачем не дотримано порядок, встановлений ст. 12 Закону та п.п. 11-13 Положення про застосування цього Закону, для визначення розміру відшкодування втраченого заробітку та понесених витрат на правову допомогу з урахуванням того, що провадження у кримінальній справі щодо нього було припинено та скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд на підставі постанови слідчого СВ Малиновського РВ ГУ МВС України в Одеській області.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарг про неправильне застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права безпідставні.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на рішення суду, суд касаційної інстанції відхиляє скаргу і залишає рішення суду без змін.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційних скарг і залишення рішення суду першої інстанції у незміненій частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Державної казначейської служби України, заступника прокурора Одеської області, ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 березня 2014 року у незміненій частині та рішення апеляційного суду Одеської області від 27 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О. П. Касьян

Судді: В. І. Амелін

В. П. Гончар

С. О. Карпенко

Д. О. Остапчук