У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді - Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Буцяка З.І.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2015 року у справі за заявою третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову, накладених ухвалою Рівненського міського суду від 27 квітня 2015 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 до приватного підприємства - фірми "Бондекс" про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2015 року в задоволенні заяви третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову відмовлено.

В поданій на ухвалу апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на її незаконність, оскільки судом не враховано, що на день винесення ухвали про забезпечення позову станом на 27 квітня 2015 року, нежитлові приміщення підвалу та першого поверху загальною площею 465,20 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_1 було придбано ним з прилюдних торгів, що підтверджується актом державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки від 16 квітня 2015 року та постановою державного виконавця від 16 квітня 2015 року. Вказує, що на момент накладення арешту на вказані приміщення вони вже були придбані ним та не належали ППФ «Бондекс», тому вказана ухвала обмежує його права як власника.

Судом не обґрунтовано необхідність застосування заходів забезпечення позову та не вказано реальну загрозу невиконання чи утруднення виконання рішення суду, що не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України.

Крім того, судом не враховано співмірність ціни позову із вартістю арештованого майна.

Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви.

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні заяви про скасування заходів забезпечення позову суд першої інстанції правильно виходив з того, що обрані заходи забезпечення позову інтересів ОСОБА_1 не порушують, а тому відсутні правові підстави, передбачені ЦПК України для скасування накладеного арешту.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів апеляційного суду Рівненської області.

Згідно з ч. 3 ст.154 цього Кодексу заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу.

Частиною 4 ст.154 ЦПК встановлено, що особа, щодо якої вжито заходи забезпечення позову без її повідомлення, протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали може подати до суду заяву про їх скасування, яка розглядається судом протягом двох днів.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Аналіз зазначених правових норм і роз'яснення Пленуму Верховного Суду дає можливість зробити висновок про те, що підставою для скасування заходів забезпечення позову на розсуд суду можуть бути будь-які обставини, які свідчать про відсутність потреби у забезпеченні позову, про неефективність вжитих заходів, про невідповідність вжитих заходів дійсним обставинам справи, про наявність зловживань з боку позивача при вирішенні питання про забезпечення позову тощо, а також обставини, зазначені в частинах 6, 7 статті 154 ЦПК України.

З матеріалів справи вбачається, що відповідно до витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а. с. 18) ОСОБА_1 зареєстрував право власності на спірні приміщення 13 травня 2015 року. Підстава виникнення права власності є свідоцтво про придбання нерухомого майназ прилюдних торгів від 13.05.2015 року. (а.с. 18)

Доводи апеляційної скарги про те, що на момент накладення арешту на нежитлові приміщення підвалу та першого поверху загальною площею 465,20 кв. м., що знаходяться в АДРЕСА_1 вони вже були власністю заявника та не належали ППФ «Бондекс», не заслуговують на увагу, оскільки доводи сторін з приводу належності права власності спірного приміщення одній із сторін будуть вирішені судом при розгляді справи по суті.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що оскільки заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер, а спір на даний час не вирішений, скасування заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду по справі про стягнення коштів за договором позики в майбутньому.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування заходів забезпечення позову у обраний заявником спосіб відсутні.Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що ухвала постановлена з дотриманням вимог ст.154 ЦПК України, колегія суддів, не вбачає підстав для її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий :

Судді: