Номер провадження: 22-ц/785/6349/15
Головуючий у першій інстанції Кравчук О. О.
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.09.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Станкевича В.А.

суддів - Бабія А.П.

- Ступакова О.А.

при секретарі - Железнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_5 на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року, -

встановила:

Представник ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» 03 листопада 2014 року звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, в якому просив стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 12 червня 2008 року позивач та відповідач ОСОБА_3 уклали кредитний договір № ОDІVGА (далі - договір) відповідно до якого відповідачу було надано кредит в розмірі 17650 доларів США зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитом.

12 червня 2008 року в якості забезпечення виконання зобов'язань по договору, між позивачем та відповідачем ОСОБА_4 укладено Договір поруки (далі - Договір поруки), відповідно до якого відповідач ОСОБА_4 зобов'язалася перед позивачем відповідати солідарно в повному обсязі за своєчасне та повне виконання відповідачем ОСОБА_3 зобов'язань за договором.

Відповідач ОСОБА_3 належним чином взяті на себе зобов'язання за кредитним договором не виконував, у зв'язку з чим станом на 31 жовтня 2014 року має заборгованість перед позивачем на суму 13132,73 доларів США, яка складається з заборгованості по: кредиту -10885,92 доларів США; процентам - 1007,71 доларів США; комісії - 247,50 доларів США; пеня - 348,50 доларів США; штраф (фіксована частина) - 18,62 доларів США; штраф (процентна складова) - 624,48 доларів США (а.с. 4-7).

За таких обставин представник позивача просив стягнути з відповідачів солідарно на користь позивача заборгованість за кредитом на загальну суму 13 132,73 доларів США, що станом на 28 серпня 2014 року за курсом НБУ еквівалентно 176 372 гривень 52 копійок, а також суму сплаченого судового збору в розмірі 1763 гривні 73 копійок.

В судове засідання представник позивача не з'явився, направив до суду заяву в якій просив задовольнити позовні вимоги, розглянути справу заочно у разі неявки відповідача та у його відсутність.

Відповідачі ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, направив до суду заяву в якій пояснив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі, та просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилася, направила до суду заяву в якій пояснила, що позовні вимоги не визнає, просила відмовити в їх задоволенні застосувавши строк позовної давності.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року позовна заява Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задоволена частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 176372 (сто сімдесят шість тисяч триста сімдесят дві) гривні, 52 копійки.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» сплачену суму судового збору у розмірі 1763 (одну тисячу сімсот шістдесят три) гривні 73 копійки.

В задоволені позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в іншій частині відмовлено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про зміну рішення суду, яким позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У ч. 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межax доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується тільки в частині відмови позивачу в стягненні з поручителя ОСОБА_4 суми заборгованості солідарно з боржником, то колегія суддів перевіряє законність рішення суду першої інстанції тільки в цій частині.

Судом встановлено, що 12 червня 2008 року позивач та відповідач ОСОБА_3 уклали договір відповідно до якого відповідачу ОСОБА_3 було надано кредит в розмірі 17650 доларів США, зі сплатою відсоткової ставки за користування кредитними коштами. (а.с. 13-15).

Згідно Договору поруки відповідач ОСОБА_4 зобов'язалась відповідати за зобов'язаннями по договору перед позивачем у тому ж обсягу, що і відповідач ОСОБА_3.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором, станом на 28 серпня 2014 року загальна заборгованість на час подачі позову складає розмір 13 132,72 доларів США. За розрахунком останній платіж за договором проведений відповідачем ОСОБА_3 20 січня 2014 року.

Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку (ст. 509 ЦК України).

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України (ст. 26 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Згідно ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

За строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Загальну позовну давність встановлено тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Відповідно до ч. І, 3 ст. 264 ЦК України після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови в позові.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. З ст. 267 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка ОСОБА_4 направила до суду заяву в якій просила відмовити в задоволенні позовних вимог застосувавши строк позовної давності

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

В такому випадку із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251,252 ЦК України).

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. З ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідач припинив виконувати щомісячні зобов'язання з погашення кредиту, здійснив останній платіж 20 січня 2014 року, у той час як з вимогами про стягнення заборгованості за договором позивач звернувся 03 листопада 2014 року.

Договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, а тому підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України, згідно з якими порука вважається припиненою, оскільки кредитор після настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явив вимоги до поручителя протягом шести місяців.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання відповідача ОСОБА_3 про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність відповідача ОСОБА_3 за невиконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Позивач 03 листопада 2014 року звернувся з позовом до суду про стягнення з відповідача сум неповернутого кредиту та процентів за користування ним.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що позивач звернувся до суду після спливу позовної давності до відповідачки ОСОБА_4, яка має бути застосована, оскільки про це заявлено відповідачкою ОСОБА_4 до винесення рішення.

Аналогічні правові висновки з питання застосування позовної давності зробив Верховний Суд України в постановах від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14, від 17 вересня 2014 року по справі № 6-53цс14, від 29 січня 2014 року № 6-155цс13.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

На підставі наведеного суд правильно вважав, що позовні вимоги позивача до відповідача ОСОБА_4 не підлягають задоволенню.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 16 квітня 2015 року по справі за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: А.П. Бабій

О.А. Ступаков