АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/69/15 Доповідач - Щавурська Н.Б.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Щавурської Н.Б.

суддів - Ходоровський М. В., Фащевська Н. Є.,

при секретарі - Парандюк Ю.Б.

з участю сторін - апелянта ОСОБА_1та його представника адвоката ОСОБА_2,представника апелянта ОСОБА_3- адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа - ОСОБА_5 про поділ майна подружжя -,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Встановлено, що ідеальні частки подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у спільно нажитому майні автомобіля марки "FIAT DOBLO", 2011 року випуску, кузов № НОМЕР_1 складають ?.

В порядку поділу майна подружжя стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 30636 грн. 30 коп., як компенсацію вартості ? частини автомобіля марки "FIAT DOBLO", 2011 року випуску та 243 грн. 60 коп. судового збору, а також в користь держави 62 грн. 76 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права, та ухвалити нове, яким в позові ОСОБА_3 відмовити. На думку апелянта, судом безпідставно не враховано як доказ вартості спірного автомобіля, показання свідка ОСОБА_5 та у зв'язку з цим безпідставно визначено розмір компенсації позивачу за проданий автомобіль, виходячи з вартості, вказаній у довідці-рахунку, видану ОСОБА_5 для реєстрації транспортного засобу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду, вважаючи його незаконним та необгрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального права, та ухвалити нове, яким встановити, що ідеальні частки у спільному майні подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_3 складають відповідно 2/3 та 1/3, стягнувши у зв'язку з цим з відповідача в її користь грошову компенсацію в сумі 87533 грн. замість частки у сумісно нажитому майні подружжя. На думку апелянта, судом безпідставно не взято до уваги той факт, що відповідач здійснив відчуження майна проти волі позивача і не в інтересах сім'ї, у зв'язку з чим безпідставно не враховано повну вартість майна при поділі. Також, з врахуванням того, що на утриманні в неї залишилось двоє неповнолітніх дітей і розмір аліментів, що стягуються з відповідача є недостатнім для утримання дітей, а додаткові кошти відповідачем не надаються, вважає рішення суду в частині рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності таким, що ухвалене з порушенням вимог ст.70 СК України.

У судовому засіданні апелянт ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 подану ними апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи, викладені в ній. Відносно апеляційної скарги ОСОБА_3 заперечили, вважаючи її необгрунтованою, такою, що до задоволення не підлягає.

Представник апелянта ОСОБА_3 - адвокат ОСОБА_4 підтримала апеляційну скаргу, подану її довірителькою, з мотивів, викладених у ній; відносно апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 заперечила, просила її відхилити.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін і їх представників, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг у їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_6 не підлягають до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 травня 2006 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_7, який в подальшому розірвано рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 15 вересня 2014 року(а.с.8, 57-57).

У даному шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 р.н.(а.с.9).

Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого 31 липня 2009 року Відділом РАЦСу Тернопільського міського управління юстиції батьками ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, є сторони по справі (а.с.10, 11).

Транспортний засіб марки "Fiat Doblo", кузов № НОМЕР_1, був придбаний сторонами за рахунок кредитних коштів, під час перебування їх у шлюбі, на підставі укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 кредитного договору № 910.79079 від 20.07.2011 року.

17.06.2014 року вищевказаний транспортний засіб був знятий з обліку для реалізації, а 19.06.2014 року даний автомобіль був зареєстрований за ОСОБА_5 згідно довідки-рахунку, виданої ФОП Головко, у якій вартість транспортного засобу на момент його продажу складала 131300 гривень. (а.с.23-24).

З показань свідка ОСОБА_5 вбачається, що автомобіль "Fiat Doblo", 2011 року випуску, він придбав у відповідача за 68000 гривень та був очевидцем внесення відповідачем коштів, отриманих від реалізації автомобіля у банк з метою погашення кредитних зобов'язань.

Як вбачається із руху коштів по рахунках №№ НОМЕР_3, НОМЕР_4, відкритих ОСОБА_1 на підставі кредитного договору № 910.79079 від 20.07.2011 року у ПАТ "Ідея Банк", останній здійснив погашення залишкової кредитної заборгованості 13 червня 2014 року на суму 68 674,10 грн. за тілом кредиту та 1307,30 грн. по відсотках, а всього на суму 70027,40 гривень та повністю виконав кредитні зобов'язання по ньому, що також підтверджується довідкою ПАТ "Ідея банк" (а.с.29-42).

Згідно вимог ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтями 60 ч.1, 63, 69 ч.1 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з вимогами ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою.

У відповідності до ч.1 ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Способи та порядок поділу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної

власності подружжя, визначені ст. 71 СК України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України, якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Згідно ч.1-3 ст.61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.24, 30 своєї постанови № 11 від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Суд першої інстанції, встановивши, що автомобіль "Fiat Doblo" був придбаний подружжям ОСОБА_1 за рахунок кредитних коштів на підставі укладеного між ПАТ "Ідея Банк" та ОСОБА_1 кредитного договору під час перебування їх у шлюбі, керуючись ст.ст.60, 61 СК України, обґрунтовано вважав, що вказаний автомобіль є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Враховуючи те, що даний транспортний засіб, хоча й був відчужений ОСОБА_5 під час шлюбу, однак коли сторони припинили проживати однією сім'єю, суд прийшов також до вірного висновку, що кошти отримані ОСОБА_1 від продажу автомобіля, які залишились після погашення відповідачем кредиту, одержаного на придбання в інтересах сім'ї автомобіля, підлягають поділу в рівних частках.

При цьому, враховуючи відсутність в матеріалах справи доказів, які б могли бути підставою для відступлення судом від рівності часток, суд першої інстанції, на думку колегії суддів, обгрунтовано дійшов до висновку про встановлення часток кожного з подружжя у майні вищевказаного автомобіля по 1/2.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1, які полягають у безпідставності неврахування судом показань свідка ОСОБА_5 в частині вартості автомобіля в розмірі 70000 грн. колегія суддів вважає необгрунтованими, виходячи з наступних міркувань. Відповідно до вимог п.3 ч.1ст.208 ЦК України правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів передбачених частиною першою ст.206 ЦК України належить вчиняти у письмовій формі. Правовим наслідком недотримання передбаченої законом форми договору є відсутність у сторони права посилатись на показання свідків, як на доказ що підтверджує їх заперечення (ч.1 ст.218 ЦК України). В даному випадку з врахуванням того, що договір купівлі-продажу автомобіля з ОСОБА_5 не був укладений у формі, передбаченій законом (письмовій), судом підставно не взято до уваги, як доказ вартості автомобіля показання свідка в цій частині. Беручи до уваги також наявну в матеріалах справи довідку-рахунок про вартість транспортного засобу, яка стала підставою для реєстрації спірного автомобіля в органах ДАІ за ОСОБА_5 і яка спростовує показання останнього, суд першої інстанції при поділі майна обгрунтовано виходив з вартості вказаного автомобіля в сумі 131300 грн., зазначеної у даній довідці (а.с.24). Будь які належні та допустимі докази, які б спростовували інформацію про вартість автомобіля, вказану у довідці-рахунку стороною відповідача суду не надані, клопотання про призначення відповідної експертизи для визначення ринкової вартості майна не заявлялося.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 в частині безпідставного неврахування судом того факту, що відповідач здійснив відчуження майна проти її волі і не в інтересах сім'ї, і як наслідок - безпідставного неврахування повної вартості майна при поділі, на думку колегії суддів, не заслуговують на увагу, як такі, що спростовуються матеріалами справи, і зокрема, поясненнями сторін, що підтвердили, що спірний автомобіль був придбаний під час шлюбу за кредитні кошти на підставі договору, укладеного з ОСОБА_1, довідкою ДАІ про зняття 13.06.2014 року вказаного автомобіля з обліку, довідкою з Банку про повне погашення ОСОБА_10 в день зняття автомобіля з обліку 13.06.2014 року залишку за кредитом та відсотків за користування ним, довідкою-рахунком про реєстрацію права на автомобіль 19.06.2014 року (через шість днів після погашення ОСОБА_10 кредиту) за ОСОБА_5

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 щодо незаконності рішення суду в частині рівності часток кожного з подружжя у спільній сумісній власності колегія суддів вважає безпідставними, оскільки зі змісту рішення вбачається, що судом в повній мірі враховані положення ст.70 СК України, позивачем не доведено, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача недостатній для утримання дітей.

Проаналізувавши матеріали справи, колегія суддів вважає, що ухвалене судом першої інстанції у даній справі рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального права, грунтується на зібраних у справі доказах, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційних скаргах ОСОБА_1, ОСОБА_3, немає.

Згідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.307 ч.1 п.1, 308 ч.1, 313, 314 ч.1 п.1; 315 ч.ч.1, 2; 319 ч.1; 324 ч.1 п.1; 325 ч.1Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області Н.Б. Щавурська