Справа № 462/4155/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого - судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18.02.2011 року і від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_2 08.06.2015 року звернувся з позовом в суд про розірвання шлюбу між ним та відповідачем, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що спільне життя у них не склалося, через різні погляди на сім'ю та на виховання дитини, з вересня 2013 року вони проживають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. Зазначив, що їхня сім'я остаточно розпалася, шлюб носить формальний характер, а тому вважає, що подальше сумісне життя та збереження сім'ї є неможливим та недоцільним.

Суд ухвалив справу розглядати без участі позивача, який в подав заяву, в якій позов підтримує, просить розглядати справу за його відсутності, що відповідає вимогам ст.158 ЦПК України.

Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечила, зазначивши, що дійсно з вересня 2013 року вони з чоловіком припинили сімейні стосунки, проживають окремо один від одного, не ведуть спільного господарства. Крім цього повідомила, що позивач має іншу сім'ю. Просить позов задовольнити.

Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя.

Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, у тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Як встановлено судом та доведено матеріалами справи, сторони уклали шлюб 18.02.2011 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 41 (а.с.3), від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.4).

Також встановлено, що сторони проживають окремо один від одного з вересня 2013 року, не ведуть спільного господарства, припинили сімейні стосунки.

З урахуванням фактичних взаємин подружжя, дійсних причин позову, наведене свідчить про те, що розлад у відносинах сторін носить стійкий характер і продовжується тривалий час, що призвело до втрати почуття любові та перспектив налагодження стосунків немає.

Наведене дає підстави для висновку про те, що подальше проживання та збереження сім'ї ОСОБА_2 неможливе, тому суд приходить до переконання, що шлюб між сторонами слід розірвати.

З огляду на те, що позивач просив усі судові витрати залишити за ним, суд, виходячи з принципу диспозитивності, закріпленого ст.11 ЦПК України, вважає за можливе не стягувати при задоволення позову з відповідача судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 110, 112, 113 Сімейного Кодексу України, суд -

вирішив:

Позов задовольнити.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, зареєстрований 18 лютого 2011 року у Залізничному відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, актовий запис № 41.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.