Номер провадження: 22-ц/785/6836/15
Головуючий у першій інстанції Фабіжевський С. А.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Парапана В.Ф., Панасенкова В.О.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів за договором позики,

встановив:

ОСОБА_3, в особі свого представника, звернувся до суду з вказаним позовом до ОСОБА_2, при цьому наполягав на стягненні з відповідачки на користь ОСОБА_3 суму боргу за договором позики у розмірі 398160 грн., а також стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_3 всіх судових витрат, в тому числі і на правову допомогу.

Представник позивача, який діє на підставі договору про надання правової допомоги адвоката від 20 січня 2015 року за №3 та ордеру №010579 від 20 січня 2015 року, в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі, наполягав на його задоволенні.

Відповідачка в судове засідання не з'явилася.

Рішенням суду позов був задоволений, було стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики у вигляді: боргу в сумі 316000 грн., процентів за користування позикою у розмірі 82160 грн., витрат на правову допомогу у сумі 4000 грн., оплата послуг банка в сумі 40 грн., оплата послуг Реєстраційної служби 54,40 грн. та відшкодування сплаченого судового збору у розмірі 3654 грн., а всього 405908 (чотириста п'ять тисяч дев'ятсот вісім) грн., 40 коп.

Частково не погодившись з вказаним рішенням, відповідачка подала апеляційну скаргу в якій просить скасувати це рішення в частині стягнення оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн. та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні цих позовних вимог в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарг, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Судом першої інстанції були встановлені наступні обставини.

01 червня 2014 року між сторонами по справі, ОСОБА_3 та ОСОБА_2, був укладений договір позики (усний), на підтвердження даного договору відповідачка по справі, ОСОБА_2, власноруч написала розписку за своїм власним підписом ( розписка від 01 червня 2014 року) про отримання від позивача по справі, ОСОБА_3, грошових коштів у сумі 20000 доларів США зі сплатою щомісячно відсотків за користування грошовими коштами в розмірі 800 доларів США, натомість відповідачка зобов'язалася повернути позивачу грошові кошти не пізніше 31 грудня 2014 року.

Однак, в зазначений у розписці про надання позики термін, ОСОБА_2 кошти позивачу, ОСОБА_3, не повернула. Про причини не повернення боргу нічого не пояснили. Під будь-яким приводом ухиляється від виконання свого зобов'язання.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за договором позики від 01 червня 2014 року, відповідачка станом на 01 січня 2015 року має заборгованість - 398160 грн. (20000 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 січня 2015 року становить 15,80 грн. за один долар США, 20000 доларів США х 15,80 грн. = 316000 грн.; відсотки за користування грошовими коштами в період з 01 червня 2014 року по 20 січня 2015 року: 800 доларів США х 6,5 місяців = 5200 доларів США, що за курсом НБУ станом на 19 січня 2015 року становить 15,80 грн. за один долар США, 5200 доларів США х 15,8 грн. = 82160 грн.).

В цій частині позовних вимог та викладених в рішенні суду розрахунків апелянт рішення суду не оскаржує, а тому воно в цій частині перегляду не підлягає. Також рішення суду не було оскаржено в частині судового збору.

Відповідачка в своїй апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду тільки в частині стягнення судових витрат, а саме - оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Колегія суддів вважає за необхідне переглянути винесене рішення суду першої інстанції як в частині оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн., так і в частині стягнення витрат на правову допомогу в сумі 4000 грн. виходячи з наступного.

Задовольняючи позов в частині стягнення зазначених вище судових витрат - як витрат, пов'язаних з розглядом справи, суд першої інстанції взагалі не обґрунтував своє рішення в цій частині, не дав належної оцінки наданим доказам, а саме наданим позивачем квитанціям.

Так, в мотивувальній частині свого рішення з цього приводу суд зазначив, що «В частині позову про стягнення з відповідачки на користь ОСОБА_3, понесені ним витрати на правову допомогу, суд вважає що слід задовольнити у повному обсязі на підставі ст. 56 ЦПК України. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, судприсуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати».

Відповідно до вимог ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать:

Пункт 1 частини третьої статті 79 виключено на підставі Закону № 3674-VI від 08.07.2011\

2) витрати на правову допомогу;

3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду;

4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз;

5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи;

6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Вказаний перелік є вичерпним.

Позов був поданий до суду 21.01.2015р.

Ні позивач не вказав, ні суд не обґрунтував свій висновок щодо необхідності стягнення саме з відповідачки суми оплати послуг Реєстраційної служби в розмірі 54,40 грн. по квитанції за №50 від 04.11.2014р. (а.с.2)

Щодо оплати послуг банка в сумі 40 грн., то в матеріалах справи взагалі відсутня будь-яка квитанція з цього приводу.

Що стосується частково задоволених вимог позивача про відшкодування понесених ним витрат на оплату правової допомоги на суму 4000 гривень, то на думку колегії суддів вони не підлягають задоволенню виходячи з наступного.

Позивачем надана квитанція про сплату ним 4000 грн. за надану йому юридичну допомогу адвокатом (а.с.1).

Також в матеріалах справи містяться ордер адвоката Кресюна В.А. та Договір про надання ним правової допомоги (а.с.10-11).

В п.1.3. додатку №1 до вказаного Договору зазначено про те, що виконання робіт адвокатом підтверджується серед іншого - Актом виконаних робіт (а.с.11 об.)

Вказаний Акт до матеріалів справи залучений не був.

По справі було проведено лише 2 судових засідання -25.02.2015р. (тривалістю 4 хв.) та 24.03.2015р. загальною тривалістю майже 4 год., з них по суті справа розглядалась 5 хв., весь інший час суддя знаходився в нарадчій кімнаті.

Відповідно до ст. 87 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги

адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюються законом.

Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено Граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, відповідно до яких в цивільних справах граничний розмір компенсації витрат, пов'язаних з правовою допомогою сторін, на користь якої ухвалено судове рішення, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не перевищує суму, що обчислюється, виходячи з того, що зазначеній особі, виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та стягуючи на користь позивача 4000 грн. на відшкодування йому витрат по оплаті правової допомоги, не обґрунтував її розмір та не перевірив чи не перевищує така сума граничного розміру компенсації витрат, встановленого постановою КМУ від 27 квітня 2006 року за № 590, мотивів з цього приводу не навів. Позивач не надав ні акту виконаних робіт, ні розрахунку з цього приводу, а суд його не перевірив.

Таким чином висновок суду про те, що позивачем фактично були сплачені 4000 гривень, тому понесені позивачем витрати на оплату правової допомоги підлягають відшкодуванню у розмірі саме 4000 гривень, не знайшов свого підтвердження в матеріалах справи.

На підставі ч.ч.1 та 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно з'ясував обставини справи в частині стягнення витрат на оплату правової допомоги, оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн., не довів обставини, що мають значення для справи та які суд вважав встановленими в цій частині, висновки районного суду в цій частині не відповідають обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права щодо стягнення таких витрат, у зв'язку з чим, є підстави для зміни рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову щодо стягнення витрат на правову допомогу, оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн. в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 24 березня 2015 року скасувати в частині стягнення оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн. та витрат на правову допомогу.

Постановити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4000 грн., оплати послуг банка в сумі 40 грн. та оплати послуг Реєстраційної служби в сумі 54,40 грн. - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

В.О. Панасенков