Номер провадження: 22-ц/785/2557/15
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Колеснікова Г.Я.,

суддів - Вадовської Л.М., Ващенко Л.Г.,

при секретарі - Максимець І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИЛА:

5 грудня 2011 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики, посилаючись на те, що 30 жовтня 2010 року між нею та відповідачкою укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 взяла у неї грошові кошти в розмірі 35 472 грн., які зобов'язалась повернути до 29 листопада 2011 року.

Оскільки відповідач борг не повернула, позивач просила стягнути з неї 35 472 грн.

Уточнивши вимоги, позивач просила, в рахунок повернення боргу, визнати за нею право власності на належний ОСОБА_4 незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами, розташований за адресою: АДРЕСА_1

Відповідачка, в судове засідання не з'явилася, надала заяву про визнання уточнених позовних вимог та просила розглянути справу у її відсутність.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами з виконанням будівельних робіт на 95 відсотків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1

Припинено за ОСОБА_4 право власності на незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними спорудами з виконанням будівельних робіт на 95 відсотків, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 16).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, апелянт зазначив, що є онуком ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та єдиним спадкоємцем за законом.

Крім того, вважав, що підпис на борговій розписці та на заяві про визнання позову та розгляд справи без участі відповідача не належить ОСОБА_4 (а.с.22-27).

Апелянт в судове засідання не з'явився у зв'язку з мобілізацією та перебуванням на військовій службі, просив розглянути справу у його відсутність (а.с. 44-46).

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_3, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішень суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Встановлено, що апелянт ОСОБА_2 є онуком ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року, та є її єдиним спадкоємцем за законом (а.с. 29, 30, 31, 32, 33).

Із змісту долученої до справи копії розписки, складеної 30 жовтня 2010 року, вбачається, що 30 жовтня 2010 року ОСОБА_4 позичила у ОСОБА_3 35 472 грн., які зобов'язалась повернути до 29 листопада 2011 року, та у разі неповернення грошей в строк зобов'язалась передати у власність ОСОБА_3 належний їй будинок по АДРЕСА_1 (а.с.4).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18 грудня 2002 року ОСОБА_4 була власником незакінченого будівництвом житлового будинку з виконанням будівельних робіт на 95 відсотків, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8).

Задовольняючи позов суд першої інстанції зазначив, що позовні вимоги підтверджено розпискою відповідача від 30 жовтня 2010 року на суму 35 472 грн. та підлягають задоволенню на підставі ст. 1049 ЦК України.

Такий висновок суду є незаконним та необґрунтованим.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Пославшись на вказану норму права на вказану норму права суд не звернув уваги на те, що вона спірні відносини щодо визнання права власності на нерухоме майно не регулює.

За правилами ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Цивільним законодавством, зокрема ст. 328 ЦК України (набуття права власності), не передбачено такої підстави для визнання права власності за особою, як невиконання зобов'язання за договором, тобто закон не пов'язує виникнення права власності у набувача за договором з невиконанням його умов. У разі невиконання умов договору однією із сторін інша сторона може вимагати його виконання.

Отже, порушення зобов'язання за договором позики спричиняє інші правові наслідки, а не визнання права власності, яке регулюється іншими нормами ЦК України.

Згідно зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Таким чином, звернутися з позовом про захист права власності шляхом його визнання може саме власник цього майна, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою і це право повинно підтверджуватися відповідними правовстановлюючими документами, на підставі яких у встановлених законом випадках здійснюється реєстрація права власності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про задоволення позову, рішення суду не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Тому апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Вимоги ст. 320 ЦПК України не дозволяють суду апеляційної інстанції постановити окрему ухвалу відносно головуючого у справі судді з огляду на вкрай поверховий розгляд справи у шестиденний строк та неповне з'ясування фактичних обставин, які мають значення.

Крім того, у справі відсутні будь-які дані про надіслання відповідачу копії ухвали про відкриття провадження у справі, копій позовної заяви з додатками, повідомлення про час і місце судового засідання, яке за дивним збігом обставин не було зафіксовано технічними засобами (а.с. 15).

Невідомо й походження у справі уточненої позовної заяви ОСОБА_3 без дати, без підпису позивача та не зареєстрованої в суді (а.с.6).

Керуючись ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст. 313, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 12 грудня 2011 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту набрання чинності.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області Г.Я. Колесніков