Справа № 337/7567/14-ц
Провадження № 6/337/151/2015
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 вересня 2015 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

при секретарі Жевакіній Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення суду,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розстрочення виконання рішення суду.

У заяві вказав, що рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення 40 000 грн. сплачених як податок, 320 грн. комісії за прийом платежів, а всього 40 320 грн.Ухвалою апеляційного суду Запорізькій області від 23.07.2015 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2015 року залишено без змін. Просив розстрочити виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя строком на 24 місяці, оскільки на його утриманні знаходяться троє неповнолітніх дітей.

У судове засідання сторони не зявилися, про розгляд судом заяви повідомлялися своєчасно, а тому суд вважає за можливе розглянути заяву у їх відсутності.

Відповідно до ст.. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Вивчивши заяву, документи додані до заяви, матеріали цивільної справи, суд вважає, що в задоволенні заяви необхідно відмовити у звязку з наступним.

Рішенням Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково. З ОСОБА_1 стягнуто на користь ОСОБА_2 40 000 грн. сплачених як податок, 320 грн. комісії за прийом платежів, а всього 40 320 грн. (а.с. 105-107).

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23.07.2015 року рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2015 року залишено без змін (а.с. 133-134), рішення набрало законної сили з моменту проголошення ухвали.

11.09.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про розстрочку виконання рішення суду, у звязку з находженням на його утриманні трьох малолітніх дітей, що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.140, 141, 142) та дружини яка знаходиться у декретної відпустці по догляду за дитиною до трьох років.

Відповідно до положень ст. 373 ЦПК України, за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до змісту вказаної норми суд вправі відстрочити виконання рішення суду лише у виняткових випадках.

При цьому, відповідно до положень ст. ст. 10, 60 ЦПК України обов'язок доведення обставин, що утруднюють виконання рішення, покладається саме на заявника, як на заінтересовану особу.

Разом з тим, звертаючись до суду із заявою про розстрочку виконання рішення, ОСОБА_1 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності обставин, передбачених ст. 373 ЦПК України.

Суду не надано доказів про проведення виконавчих дій щодо виконання рішення суду. В матеріалах справи відсутні докази на підтвердження відсутності у боржника ОСОБА_1 майна, за рахунок якого можуть бути задоволені вимоги стягувача.

Сам по собі факт наявності у ОСОБА_1 на утриманні малолітніх дітей не може бути достатньою підставою для розстрочення виконання рішення суду.

Крім того, заявником не було надано суду будь-яких доказів на підтвердження тяжкого матеріального становища.

Також відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання потрібно мати на увазі, що відповідно до ст.373 ЦПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці наголошує, що відповідно до усталеного прецедентного права, пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду або арбітражу з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків. При цьому, відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина "судового розгляду". Це право стало б ілюзорним у разі, коли б правова система держави допускала, щоб остаточне, обов'язкове судове рішення залишалося невиконаним, що є несумісним з принципом верховенства права (Рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, пункт 40).

Невід'ємність права сторони на виконання остаточного рішення суду також знайшло своє відображення в рішеннях у справах «Войтенко проти України», «Жовнір проти України», «Шмалько проти України», «Ромашов проти України», «Бакай та інші проти України», «Півень проти України», «Козачок проти України» тощо.

Окрім того, Європейський суд зазначає, що невиконання судового рішення не може бути виправдане недоліками законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Враховуючи, що ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, що свідчить про невизнання заявником боргу, а також, що в подальшому він має намір добровільно погашати суму боргу, відповідачем не було вчинено жодної дії, яка свідчила б про намагання відповідача сплатити стягнуту судом суму, а навпаки, відповідач ухилявся від сплати такої суми, тому, суд дійшов до висновку про відсутність передбачених ст. 373 ЦПК України підстав для розстрочки виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2013 року та задоволення заяви ОСОБА_1

Керуючись ст. 373 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:

Заяву ОСОБА_1 про розстрочення виконання рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 17.06.2015 року, залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області у пяти денний строк через Хортицький районний суд м.Запоріжжя.

Суддя: Г.Є. Гнатик