Справа № 212/5574/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу у складі:

головуючого судді Шум Л.І.

при секретарі Водоп'яновій Ю.С.

представника позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Копайгора І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я

В С Т А Н О В И В:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, посилаючись на те, що з 09.04.2005 року по 21.06.2013 року 8 років 2 місяців працював за спеціальністю електрослюсар черговий та з ремонту устаткування (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті «Гігант-Глибока» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке з 01.04.2011 року було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), у якому він знаходився на обстежені. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 13.03.2014 року Протокол № 485 клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" м. Кривий Ріг йому 13.03.2014 року було встановлено професійне захворювання з Діагном: Радикулопітія С6, С7, С8 і L5, S1 на фоні антеспондилолістезу 1 ст. тіла L4 (1 см.) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудиним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 13.03.2014 року Протокол № 485 у його наявні стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт у них, заніміння кінцівок, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, задишка при фізичному навантаженні.З вини підприємства він переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків. Страждання полягають втому, що внаслідок професійних захворювань докорінно змінився його уклад життя, оскільки він відчуває постійний тупий біль в п/крижовому відділі хребта, який посилюється при тривалому фізичному напружені, після фізичного перенавантаження, охолодження, різких рухах (нахилах, обертах), з віддачею в обидві ноги, більше праве стегно, стійкий біль в шийному від. хребта відчуття затерпання зовнішньої поверхні правого стегна, напади побіління пальців кистей при охолодженні, біль та відчуття затерпання шкіри в ділянках великих і дрібних суглобів кінцівок, біль в ліктьових та плечових суглобах, обмеження рухів в них, постійний шум у лівому вусі, зниження слуху та погану розбірливість мови, загальну слабкість, підвищену втомлюваність, задишку при помірному фізичному навантаженні, кашель. Таким чином йому заподіяно моральну шкоду, просив стягнути з відповідача на його користь 701 568 гр.

В судовому засіданні представник позивача в особі ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача в особі Копайгора І.В. позов не визнав, вважає позовні вимоги безпідставними.

Вислухав сторони, дослідив письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_3 з 09.04.2005 року по 21.06.2013 року 8 років 2 місяців виконував роботу відповідно до трудового договору (працював) за спеціальністю електрослюсар черговий та з ремонту устаткування (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті «Гігант-Глибока» ВІДКРИТОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», яке з 01.04.2011 року було перейменовано на ПУБЛІЧНЕ АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «ЦЕНТРАЛЬНИЙ ГІРНИЧО-ЗБАГАЧУВАЛЬНИЙ КОМБІНАТ», Внаслідок стану здоров'я його було направлено на обстеження до клініки державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), у якому він знаходився на обстежені. Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 13.03.2014 року Протокол № 485 (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" м. Кривий Ріг йому 13.03.2014 року було встановлено професійне захворювання: Радикулопітія С6, С7, С8 і L5, S1 на фоні антеспондилолістезу 1 ст. тіла L4 (1 см.) з вираженими статико-динамічними порушеннями, стійким больовим, м?язово-тонічним і периферичним нейросудиним синдромами, нейродистрофією у вигляді двостороннього плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ступеня), остеоартрозу в поєднанні з періартрозами ліктьових (ПФ другого ступеня) і колінних (ПФ другого ступеня) суглобів.

Відповідно до медичного висновку лікарсько-експертної комісії від 13.03.2014 року Протокол № 485 у нього наявні стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт у них, заніміння кінцівок, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, задишка при фізичному навантаженні.

Відповідно до законодавства України до професійного захворювання належить захворювання, що виникло внаслідок професійної діяльності працівника та зумовлюється виключно або переважно впливом шкідливих речовин і певних видів робіт та інших факторів, пов'язаних з роботою (ч. 4 ст. 14 Закону N 1105-XIV).

Згідно трудової книжки, інформаційної довідки про умови праці від 27.11.2013 позивач 8 років 2 місяці працював на ПАТ «ЦГЗК» у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528.

В інформаційній довідці про умови праці від 27.11.2013 зазначено, що умови праці на робочому місці позивача на ПАТ «ЦГЗК» відносяться до 3 класу 2 ступеня (шкідливі умови праці).

Преамбулою Закону України «Про охорону праці» від 14 жовтня 1992 року N 2694-XII зі змінами і доповненнями (далі - Закон N 2694-XII) встановлено, що цей Закон N 2694-XII визначає основні положення щодо реалізації конституційного права працівників на охорону їх життя і здоров'я у процесі трудової діяльності, на належні, безпечні і здорові умови праці.

У ст. 1 Закону N 2694-XII зазначено, що охорона праці - це система правових, соціально-економічних, організаційно-технічних, санітарно-гігієнічних і лікувально-профілактичних заходів та засобів, спрямованих на збереження життя, здоров'я і працездатності людини у процесі трудової діяльності.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України, забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Вищезазначені вимоги конкретизуються, зокрема, у ч. 4 ст. 153 КЗпП України, у якій зазначається, що власник або уповноважений ним орган повинен впроваджувати сучасні засоби техніки безпеки, які запобігають виробничому травматизмові, і забезпечувати санітарно-гігієнічні умови, що запобігають виникненню професійних захворювань працівників.

Відповідач ПАТ «ЦГЗК» порушило вищевказані положення ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, що підтверджується наступним.

ПАТ «ЦГЗК» провело розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, яке здійснювалося комісією з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання.

У п. 13 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.04.2014 року (форма П-4) міститься висновок про наявність на робочому місці шкідливих умов праці 3 класу.

У п. 12 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 01.04.2014 року (форма П-4), міститься висновок про те, що позивач 8 років 2 місяці працював у шкідливих умовах праці.

Згідно п. 17 Акту розслідування від 01.04.2014 року, причина виникнення професійного захворювання: перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Таким чином комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 12, 13, 17 Акту розслідування від 01.04.2014 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 8 років 2 місяці внаслідок професійної діяльності (роботи) на ПАТ «ЦГЗК» на організм позивача впливали шкідливі виробничі фактори.

Отже, порушення положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України з боку ПАТ «ЦГЗК» підтверджується Актом розслідування від 01.04.2014 року.

Згідно Довідки МСЕК (серія 12ААА № 000501) від 24.07.2014 року, позивачу з 07.07.2014 року безстроково була встановлена 3 (третя) група інвалідності та 60 % втрати професійної працездатності.

За висновком МСЕК від 24.07.2014 року, позивач потребує санаторно-курортного лікування, забезпечення лікарськими засобами, медикаментозного лікування та ВМП.

Отже, не дотримання ПАТ «ЦГЗК» на протязі 8 років 2 місяців вищевказаних положень ч.ч. 2, 4 ст. 153 КЗпП України, призвело до того, що позивач у працездатному віці 56 років став інвалідом 3-ої групи та втратив 60 % працездатності.

З вини підприємства позивач переносить як фізичні, так і моральні страждання і переживання, викликані ушкодженням його здоров'я в результаті одержання стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Страждання позивача полягають втому, що внаслідок професійних захворювань докорінно змінився його уклад життя, оскільки він відчуває стійкий біль та обмеження рухів у шийному і поперековому відділах хребта з іррадіацією у кінцівки, порушену ходу, біль в плечових, ліктьових і колінних суглобах, обмеження рухів та хрускіт у них, заніміння кінцівок, запаморочення, головний біль, підвищення АТ, задишку при фізичному навантаженні, що підтверджується медичним висновком лікарсько-експертної комісії спеціалізованого профпатологічного лікувально-профілактичного закладу про наявність професійного захворювання від 13.03.2014 року. (клініка державного підприємства "Український НДІ промислової медицини" (м. Кривий Ріг), виписними епікрізами.

Отже отримані професійні захворювання вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого побуту та життя в цілому.

У позивача на підставі висновку МСЕК від 13.03.2014 року виникло право на відшкодування моральної шкоди.

Ст. 13 Закону України «Про охорону праці» передбачає,що роботодавець зобов'язаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів,а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці. Роботодавець несе безпосередню відповідальність за порушення зазначених вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Згідно ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням трудових обов'язків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Отже, з аналізу зазначених норм закону витікає, що до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять_до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

В судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача про те, що він переносить як фізичні так і моральні страждання викликані ушкодженням здоров'я в наслідок отримання хронічного професійного захворювання, одержання тимчасової, а потім стійкої втрати працездатності при виконанні трудових обов'язків.

Таким чином, заподіяне позивачу з вини підприємств захворювання викликає в нього фізичні і моральні страждання, порушило звичний для нього спосіб життя, вимагає додаткових зусиль для організації свого життя, для підтримки здоров'я, порушило нормальні життєві зв'язки внаслідок неможливості продовження активного цивільного життя, унаслідок порушення відносин з оточуючими людьми.

3 01 квітня 2001 року набрав чинності Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Одним із завдань цього Закону та обов'язку Фонду соціального страхування було відшкодування моральної шкоди, заподіяної умовами виробництва, застрахованим та членам їх сімей від нещасних випадків.

Конституційний Суд України в абзаці 9 пункту 5 Рішення №20-рп/2008 (справа про страхові виплати) зазначив, що положеннями п. 1, абзацу 3 п. 5, п. 9, абзацу 3 п. 10, п.11 розділу 1 Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» від 23.02.2007 року №717, скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок Фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності». Проте, Конституційний Суд України вважає, що саме право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки ст. 1167 Цивільного кодексу України та ст. 237-1 КЗпП України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця). Встановлений законодавством розподіл обов'язків щодо відшкодування моральної шкоди потерпілим на виробництві від нещасного випадку та професійного захворювання не суперечить вимогам статті 22 Конституції України. З огляду на викладене, Конституційний Суд України не вбачає підстав для визнання неконституційними положень п.1, абзацу 3 п.5, п.9, абзацу 3 п.10, п.11 розділу 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що спірні правовідносини виникають із трудових правовідносин.

Доводи відповідача безпідставні, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Відповідно до вимог ст.153 КЗпП України, акту форми П-4 від 01.04.2014 року, розслідування хронічного професійного захворювання, виписки із історії хвороби ОСОБА_3 суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність не забезпечення відповідачем-підприємством під час праці на підприємствах позивача якісних та безпечних умов праці.

Відповідно до вимог ст. 23 Цивільного кодексу України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. При цьому моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я. У зв'язку з професійним захворюванням змінився спосіб та якість життя позивача, що завдає йому моральних страждань.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що позивачу 24.07.2014 року встановлено 60% втрати професійної працездатності в наслідок хронічного професійного захворювання, а також враховуючи характер захворювання, пов'язаних з заподіянням ушкодження здоров'ю фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, час роботи позивача на підприємстві 8 років 2 місяця, робота на інших підприємствах в шкідливих умовах праці і наслідків, що наступили, вік позивача ( 56 років) та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги позивача задовольнити частково, а саме в розмірі 12 000 гр.

На підставі ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України , ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків задовільнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 в відшкодування моральної шкоди 12 000 грн., без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб і військового збору.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Центральний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь держави судовий збір в сумі 487гр.20 коп.

Сторони мають право оскаржити рішення подавши на протязі 10 днів з дня проголошення рішення апеляційну скаргу.

Суддя: Л. І. Шум