Справа № 382/212/15-ц Головуючий у І інстанції Кисіль О. А.
Провадження № 22-ц/780/5358/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 22 06.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

6 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді : Ігнатченко Н.В.,

суддів : Антоненко В.І., Фінагєєва В.О.,

при секретарі : Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське» та ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року у справі за позовом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське», ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Головного управління Держземагентства у Київській області про визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року позивачі СТОВ «Жоравське» та ОСОБА_2 звернулись до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 20 липня 2013 року між ГУ Держземагентства у Київській області та ОСОБА_3 було укладено договори оренди землі, за умовами яких орендодавець передає орендару у строкове, платне користування земельні ділянки площею 108,3585 га та 42,5830 га для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області. Посилаючись на те, що вказані земельні ділянки перебувають у колективній власності членів СТОВ «Жоравське», в тому числі і ОСОБА_2, а законом заборонено вилучення таких земельних ділянок без згоди власників, позивачі вважають, що вищевказаними правочинами порушуються їхні права, що також було встановленими відповідними рішеннями адміністративних судів. Також вказали про те, що ОСОБА_3 незаконно отримав спірні земельні ділянки з цільовим призначенням для ведення фермерського господарства, оскільки на момент їх передачі він не зареєстрував фермерське господарство. Враховуючи викладене, позивачі просили визнати недійсними договори оренди землі від 20 липня 2013 року, укладені між ОСОБА_3 та ГУ Держземагентства у Київській області.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивачі подали апеляційну скаргу, в якій просять його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід частково задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з з недоведеності позивачем підстав, передбачених чинним законодавством, для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 22 грудня 2008 року Яготинською РДА Київської області прийнято розпорядження № 612 «Про затвердження звіту про наявність земель та розподіл їх по власникам землі, землекористувачах, угіддях та видах економічної діяльності станом на 1 січня 2009», відповідно до якого землі сумісного використання сільськогосподарських підприємств віднесено до земель запасу відповідних рад. (а.с. 216, т. 1)

20 липня 2013 року між ГУ Держземагентства у Київській області та ОСОБА_3 було укладено договори оренди земельних ділянок з кадастровими номерами НОМЕР_1 та НОМЕР_2, за умовами яких орендодавець передав орендару у строкове, платне користування земельні ділянки площею 108,3585 га та 42,5830 га для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області. (а.с. 6-13, т. 1)

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, за ОСОБА_3 зареєстровано право оренди земельної ділянки загальною площею 108,3585 га (кадастровий номер НОМЕР_1) та земельної ділянки загальною площею 42,5830 га (кадастровий номер НОМЕР_2) для ведення фермерського господарства строком на сім років з правом пролонгації. (а.с. 16-17 та 24-25, т. 2)

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року, визнано протиправним та скасовано розпорядження Яготинською РДА Київської області № 612 від 22 грудня 2008 та зобов'язано району державну адміністрацію провести необхідні дії по внесенню відповідних змін до звітів про наявність та розподіл земель у зв'язку зі скасуванням вказаного розпорядження. (а.с. 15, 174-178, т. 1)

На виконання указаних судових рішень, 24 липня 2014 року Яготинською РДА Київської області прийнято розпорядження № 156 «Про скасування розпорядження Яготинської районної державної адміністрації від 22 грудня 2008 року № 612». (а.с. 217, т. 1)

Постановою Київського окружного адміністративного суду від 16 лютого 2015 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15 квітня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 до Яготинської РДА Київської області, третя особа ОСОБА_2 про визнання протиправним та скасування розпорядження від 24 липня 2014 року № 156 відмовлено. (а.с. 240-242, т. 1)

Разом з тим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 20 липня 2015 року скасовано постанову Київського окружного адміністративного суду від 19 березня 2014 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2014 року про задоволення позову ОСОБА_2 до Яготинської РДА Київської області про визнання протиправним та скасування розпорядження, зобов'язання вчинити дії, а справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції. (а.с. 236-239, т. 1)

Як вбачається зі змісту ухвали суду касаційної інстанції, підставою для скасування вказаних судових рішень слугувало те, що вони можуть вплинути на права та обов'язки ОСОБА_3, оскільки згідно договорів оренди землі 20 липня 2013 року йому було надано у користування частину земель, про які зазначено в оскарженому розпорядженні.

Згідно зі ст. 13 Конституції України земля є об'єктом права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 3 ЗК України1990 року власність на землю в Україні мала такі форми: державну, колективну, приватну. Усі форми власності є рівноправними. Розпоряджаються землею Ради народних депутатів, які в межах своєї компетенції передають землі у власність або надають у користування та вилучають їх.

Згідно із ч.ч. 1, 2, 3, 4, 8 ст. 5 цього Кодексу, земля може належати громадянам на праві колективної власності. Суб'єктами права колективної власності на землю є колективні сільськогосподарські підприємства, сільськогосподарські кооперативи, садівницькі товариства, сільськогосподарські акціонерні товариства, у тому числі створені на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Розпорядження земельними ділянками, що перебувають у колективній власності громадян, здійснюється за рішенням загальних зборів колективу співвласників. У колективну власність можуть бути передані землі колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, в тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, землі садівничих товариств - за рішенням загальних зборів цих підприємств, кооперативів, товариств. Кожен член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу.

За ст. 116 ЗК України у користування чи у власність особи може бути надана лише вільна земельна ділянка.

Відповідно до ст. 140 ЗК України підставами припинення права власності на земельну ділянку є: добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; відчуження земельної ділянки за рішенням власника; звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; конфіскація за рішенням суду; невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом, а статтею 142 Земельного кодексу України передбачено, що припинення права власності на земельну ділянку у разі добровільної відмови власника землі на користь держави або територіальної громади здійснюється за його заявою до відповідного органу.

Земельна частка (пай) - це невизначена в натурі (на місцевості) частина сільськогосподарських угідь, що передавались колективному сільськогосподарському підприємству у власність, право на які мали в рівних долях всі члени цього підприємства. Моментом набуття права колективної власності на землю є дата одержання (реєстрації) державного акта, про що в акті робився відповідний запис, який скріплювався печаткою і підписом голови відповідної ради. (Постанова Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2201-ХІІ)

Право на земельну частку (пай) посвідчується сертифікатом, форма якого затверджена постановою Кабінету Міністрів України від 12 жовтня 1995 року № 801. Сертифікат підлягає реєстрації у Книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай), яка ведеться відповідним районним відділом земельних ресурсів (наказ Держкомзему України від 20 лютого 1996 року № 11). Вартість і площа земельної частки (паю), яка зазначається в умовних кадастрових гектарах, затверджується розпорядженням голови районної державної адміністрації і для всіх власників є рівною, як в частині ріллі, так і в частині сіножатей, пасовищ та багаторічних насаджень. Згідно з п.17 Перехідних положень Земельного Кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних паїв у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Тобто, земельна ділянка, яка відповідає умовним кадастровим гектарам земельних часток (паїв), перебуває у власності громадян, право на яке посвідчено сертифікатом, та не може бути приєднана до земель запасу державної власності.

З матеріалів справи убачається, що ОСОБА_2 була членом КСП «Жоравське» та СТОВ «Жоравське». Отримала згідно рішення про розпаювання земельну частку (пай) в розмірі 3,15 га. На земельну ділянку площею 2,67 га виготовлений державний акт на право власності, а частина її земельної ділянки в розмірі 0,48 га згідно рішення загальних зборів використовується сумісно з іншими членами СТОВ «Жоравське». Загальний розмір земельної ділянки - 225,1 га.

Відповідно до Установчого договору, майно і майнові права СТОВ «Жоравське» складаються із основних і оборотних фондів та майнових прав КСП, що передаються товариству в результаті реорганізації КСП в порядку правонаступництва по майну та майнових правах КСП. Також, відповідно до Установчого договору СТОВ «Жоравське» набуває права власності на частину землі КСП, пропорційну кількості переданих учасниками СТОВ «Жоравське» земельних часток (паїв), два або більше - земельні частки (паї) у землях КСП, після одержання державного акту на право колективної власності на землю на ім'я ТОВ «Жоравське». Державну реєстрацію товариства було проведено Яготинською РДА Київської області за № 497 від 28 лютого 2000 року ОСОБА_2 також являлась одним із засновником СТОВ «Жоравське».

СТОВ «Жоравське» з 2000 року отримали у користування, в порядку правонаступництва, земельну ділянку на підставі державного акта на право постійного користування землею КСП «Жоравське» від 26 грудня 1995 року, загальною площею 294,9 га.

Земля, загальною площею 1643,1 га була передана у колективну власність КСП «Жоравське» на підставі рішення Жоравської сільської ради народних депутатів Яготинського району Київської області від 1 грудня 1995 року.

Так, при реорганізації КСП «Жоравське» земельні ділянки підприємства розділено між пайовиками, при цьому землі загальною площею 225,1 га залишено у спільному сумісному використанні громадян (пайовиків).

Зокрема, інститутом землеустрою Української академії аграрних наук на підставі договору №8/2000 від 19 лютого 2000 року (замовник - Яготинський районний відділ земельних ресурсів) розроблено схему поділу земель колективної власності на земельні частки (паї), які схвалені загальними зборами КСП «Жоравське» від 18 квітня 2000 року та затверджено рішенням № 81 від 19 квітня 2000 року Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області.

При цьому, вказаним рішенням сільської ради відокремлено земельні ділянки, що не підлягають поділу і повинні використовуватись суміжно (сіножаті та пасовища).

З повідомлення Управління держземагентства в Яготинському районі Київської області від 22 липня 2015 року № 31-1016-0.3-1662/2-15 щодо правового статусу земельних ділянок, переданих в оренду ОСОБА_3 для ведення фермерського господарства за межами населеного пункту в адміністративних межах Жоравської сільської ради Яготинського району Київської області вбачається, що у період з 22 березня 2000 року до 22 грудня 2008 року земельні ділянки (кадастрові номери НОМЕР_1 та НОМЕР_2) відносились до земель сільськогосподарського призначення (сіножаті, пасовища) спільного сумісного використання членів КСП «Жоравське», що підтверджується схемою поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) КСП «Жоравське», розробленою у 2000 році Інститутом землеустрою Української академії аграрних наук.

З 22 грудня 2008 року спірні земельні ділянки на підставі розпорядження Яготинської РДА Київської області від 22 грудня 2008 № 612 відноситься до земель державної власності (земель запасу Жоравської сільської ради).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції у порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України не звернув уваги на те, що на момент передачі спірних земельних ділянок ГУ Держземагентства у Київській області в оренду ОСОБА_3 вони перебували у сумісній власності позивача ОСОБА_2 та інших членів СТОВ «Жоравське» і у встановленому законом порядку не були вилучені у громадян без їх письмової згоди, а розпорядження Яготинської РДА Київської області від 22 грудня 2008 № 612 скасоване розпорядженням тим же органом місцевого самоврядування від 24 липня 2014 року № 156, яке в свою чергу є чинним; тобто фактично не вирішивши спір, який виник між сторонами щодо відновлення порушеного права, суд у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, доводи позивача належним чином не перевірив та не навів факти, які б спростували ці доводи, обмежився лише поясненнями та доказами, наданими відповідачами, таким чином обмеживши права позивача, суд не надав обставинам справи належної правової оцінки.

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що призвело до поверхневого вирішення спору.

У відповідності ч. 1 ст. 86 ЗК України 1990 року земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання прав, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, визнання угоди недійсною, а також застосування інших, передбачених законом, способів.

Отже, за змістом зазначеної норми права захисту підлягає не тільки право власності на земельну ділянку, а також право користування нею від будь-яких порушень зазначених прав.

Згідно із ч. 1 ст. 153 ЗК України власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Враховуючи наведені норми закону та встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що оспорювані договори оренди землі укладені відповідачами з порушенням встановленого порядку в зв'язку з тим, що ГУ Держземагентства у Київській області передали ОСОБА_3 в оренду земельні ділянки, якими не мали права розпоряджатися з підстав перебування їх в спільному сумісному користуванні членів СТОВ «Жоравське», що унеможливлювало їхню передачу в користування іншій особі згідно вимог діючого земельного законодавства, а відтак для відновлення порушених прав позивачів такі правочини необхідно визнати недійсними в судовому порядку.

Таким чином рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачів стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені позивачами, а саме 243,60 грн. судового збору за розгляд справи у суді першої інстанції, 121,80 грн. за подання апеляційної скарги на ухвалу про зупинення провадження та 243,60 за подання апеляційної скарги на рішення суду, а всього 609,00 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське» та ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 14 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 108,3585 га з кадастровим номером НОМЕР_1, укладений 20 липня 2013 року між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагентства у Київській області.

Визнати недійсним договір оренди земельної ділянки площею 42,5830 га з кадастровим номером НОМЕР_2, укладений 20 липня 2013 року між ОСОБА_3 та Головним управлінням Держземагентства у Київській області.

Стягнути з ОСОБА_3 та Головного управління Держземагентства у Київській області на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Жоравське» та ОСОБА_2 по 304 гривні 50 копійок сплаченого судового збору з кожного.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: