У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Мартинюка В.І.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Микулинецька селищна рада Теребовлянського району Тернопільської області, про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом повернення частини земельної ділянки та скасування державних актів на право власності на земельні ділянки серія ЯМ № 542553, серія ЯМ № 542554 від 6 липня 2012 року, виданих ОСОБА_4, скасування рішення Микулинецької селищної ради Теребовлянського району Тернопільської області від 25 березня 2011 року № 288, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом. Зазначала, що вона є власником ѕ житлового будинку із надвірними будівлями та спорудами в АДРЕСА_1. Згідно з даними погосподарських книг за рідною сестрою позивача ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, обліковувалися земельні ділянки, зокрема, земельна ділянка площею 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, земельна ділянка площею 0,37 га для ведення особистого селянського господарства та земельна ділянка площею 2,97 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Посилаючись на те, що відповідач під час приватизації земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, а також для ведення особистого селянського господарства самовільно захопила належну позивачу земельну ділянку площею 0,0350 га, просила задовольнити позов.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_3 звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що позивач не підтвердила, що є належним землекористувачем або ж власником земельної ділянки по АДРЕСА_1, а тому її право у зв'язку із безоплатною передачею відповідачу спірної земельної ділянки не порушено.

Однак, повністю погодитись з такими висновками судів неможливо.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 отримані у спадщину після смерті ОСОБА_5

Іншим його власником є ОСОБА_4, частка якої становить 1/4.

Рішенням виконавчого комітету Микулинецької селищної ради Теребовлянського району № 202 від 5 грудня 1997 ОСОБА_4 передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,38 га, з яких 0,23 га для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та 0,15 га для ведення особистого підсобного господарства.

27 березня 2007 року рішенням цієї ради № 324 «Про безоплатну передачу у власність громадян земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, ведення особистого селянського господарства на території Микулинецької селищної ради» ОСОБА_4 передано безоплатно у власність земельні ділянки загальною площею 0,35 га, з яких 0,25 га для обслуговування житлового будинку та 0,10 га для ведення особистого селянського господарства.

Згідно із даними погосподарської книги № 3 та земельно-кадастрової книги с. Воля Теребовлянського району за ОСОБА_5 у 2011 році обліковано земельну ділянку загальною площею 3,55 га, з яких 0,21 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,37 га для ведення особистого селянського господарства, 2,97 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельних часток (паїв).

У свою чергу, згідно записів у погосподарській книзі ОСОБА_4 у 2011-2012 роках обліковано земельну ділянку загальною площею 3,27 га, з яких 0,09 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,30 га для ведення особистого селянського господарства, 2,88 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (земельних часток (паїв), а в 2013-2014 роках за нею обліковано земельну ділянку загальною площею 3,436 га, з яких 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель, 0,306 га для ведення особистого селянського господарства, 2,88 га - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Як вбачається із рішення Микулинецької селищної ради Теребовлянського району від 25 березня 2011 року № 288 в частині передачі ОСОБА_4 земельної ділянки 0,25 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель по АДРЕСА_1 допущено описку, що підтверджується поясненнями представника третьої особи у судовому засіданні, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії CAE № 197535 від 13 листопада 2011 року, виданого виконавчим комітетом Микулинецької селищної ради Теребовлянського району, в якому зазначено, що ОСОБА_4 є власником 1/4 частини будинковолодіння по АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 7 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України від 25 жовтня 2001 року громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Рішенням Конституційного суду України у справі № 1-17/2005 від 22 вересня 2005 року визнано такими, що не відповідають Конституції України є неконституційними положення: - пункту 6 розділу Х "Перехідні положення" Земельного кодексу України, яким було передбачено зобов'язання переоформити право постійного користування земельною ділянкою на право власності або право оренди та п. 6 постанови Верховної Ради України «Про земельну реформу» від 18 грудня 1990 року із наступними змінами в частині щодо втрати громадянами, підприємствами, установами і організаціями після закінчення строку оформлення права власності або права користування землею раніше наданого їм права користування земельною ділянкою.

Оскільки судами встановлено, що сторони у справі є співвласниками будинку, то, у зв'язку з набуттям права власності на нього, до них перейшло і право користування земельною ділянкою на якій він розміщений для його обслуговування.

З огляду на викладене, висновки судів про те, що радою не приймалося рішення про передачу спадкодавцю ОСОБА_5 та ОСОБА_3 у приватну власність земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд у с. Воля Теребовлянського району, а набувши у власність ѕ частини будинковолодіння по АДРЕСА_1 позивач не зверталась до ради із заявою про надання їй у користування або ж у власність земельної ділянки для обслуговування вказаної частини будинковолодіння у зв'язку з чим у неї відсутнє право на користування земельною ділянкою, на якій воно розташоване, є необгрунтованими.

Суди при вирішенні спору на вказані норми права уваги не звернули, не врахували того, що будинок перебував у ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності, тому вони мали право на користування земельною ділянкою, на якій він розташований, відповідно до належних їм часток у будинку.

Оскільки сторони не були суміжними землекористувачами, то рада не вправі була визначати межі земельних ділянок та встановлювати порядок користування ними (ст. 158 ЗК України).

Тому передача відповідачу у власність земельної ділянки у розмірах та межах визначених рішенням Микулинецької селищної ради Теребовлянського району від 28 вересня 2007 року № 499 не може безумовно свідчити про законність видачі їй державного акта на право власності на земельну ділянку.

Земельна ділянка може бути передана у власність співвласнику будинку при згоді на це іншого співвласника, а без такої згоди за умови, що у встановленому порядку між ними визначено порядок користування нею, зокрема на підставі судового рішення.

При вирішенні спору суди наведеного не врахували, дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, тому ухвалені ними рішення підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 13 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Тернопільської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова В.І. Мартинюк Г.І. Мостова М.І. Наумчук