Справа №582/134/14 Головуючий у суді у 1 інстанції - Яковенко Н.М.
Номер провадження 22-ц/788/1693/15 Суддя-доповідач - Околот Г. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Околота Г. М.,

суддів - Левченко Т. А. , Ткачук С. С.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості майна, що істотно збільшилась за час шлюбу,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2014 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя , який у подальшому уточнила у ході судового засідання та просила стягнути з відповідача грошову компенсацію у розмірі 50% від суми поліпшень житлового будинку. В обґрунтування своїх уточнених вимог позивач зазначила, що з 12 серпня 1995 року по 15 лютого 2013 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 , з яким вони у період шлюбу проживали у належному йому на праві власності будинку по АДРЕСА_1. Посилаючись на те, що за час шлюбу належний відповідачу будинок істотно збільшився у своєї вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат подружжя, а саме добудови, ремонту , позивач відповідно до вимог ст..62 СК України просила стягнути на її користь грошову компенсацію у розмірі 50% від суми поліпшень житлового будинку разом з надвірними спорудами які визначені експертним висновком від 03.04.2015 року у розмірі 92250 грн. ( т.1 а.с. 2-6, т.2 а.с. 84)

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 були задоволені частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 82491 грн. 50 коп. грошової компенсації вартості поліпшень , а також 6637 грн. 28 коп. понесених ОСОБА_4 судових витрат. Крім того, стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 678 грн. 90 коп. недосплаченого судового збору. В задоволенні інших позовних вимог було відмовлено. ( т.2 а.с. 100-103)

Не погодившись з рішенням суду відповідач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних. В обґрунтування скарги зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про істотне збільшення вартості спірного будинку, оскільки ними проводився лише його поточний ремонт і позивачкою не надано належних доказів на підтвердження факту понесення особисто нею втрат на ремонт будинку. Також зазначає, що незважаючи на допущені суперечності та помилку у висновку експерта щодо врахування у вартість поліпшень, вартість кімнати добудованої ще у 1960 році, суд першої інстанції поклав цей висновок в основу рішення і безпідставно стягнув суму компенсації не зазначивши розрахунки такої суми.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції у повні мірі не відповідає.

Частково задовольняючи позовні вимоги , суд першої інстанції виходив з того, що поліпшення у домоволодінні яке належало на праві власності відповідачу ОСОБА_3 були здійснені сторонами у період їх спільного проживання у шлюбі, а тому позивач ОСОБА_4 має право на отримання грошової компенсації вартості поліпшень, у розмірі половини їх вартості, зроблених сумісно подружжям за час шлюбу.

Однак з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступного.

Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року №14 роз'яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.

Суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не в повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 12 серпня 1995 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2013 року , від шлюбу мають спільну доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1 а.с.9, 10,11).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 1994 року, посвідченого державним нотаріусом Недригайлівської державної нотаріальної контори за реєстровим №2-1383, відповідач ОСОБА_3 набув у власність житловий будинок АДРЕСА_1. Вказаний будинок був дерев'яний , обкладений цеглою, жилою площею 39,20 кв.м., за оцінкою спадкового майна вартістю 111690 карбованців. (т.1 а.с.13, 14).

Право власності на спірне житлове приміщення набуте у 1994 році, тому до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім'ю України. (далі КпШС України)

Згідно з ч.1 ст. 24 КпШС України ( чинного на час виникнення спірних правовідносин) майно, яке належало кожному із подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного із них. Такі ж положення закріплені у ст.. 57 СК України.

Відповідно до ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Для застосування передбачених статтею правил збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів, ( зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і наявним повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик.

Згідно з п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох.

Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкту в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також і визначена на час розгляду справи ринкова вартість будинку не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Сторонами не заперечується, що з моменту як сторони після реєстрації шлюбу стали проживати у належному відповідачу ОСОБА_3 будинку, в ньому на протязі часу їхнього проживання були проведені переобладнання, добудови та ремонт у будинку.

Як на підставу задоволення позовної вимоги ОСОБА_4 , суд першої інстанції посилався на висновок повторної будівельно-техничної експертизи № 45 від 03 квітня 2015 року, згідно якої ринкова вартість домоволодіння, розташованого по АДРЕСА_1 з урахуванням його технічного стану на час укладання шлюбу в цінах, які діють на час проведення експертизи, складає 268300 грн. Ринкова вартість цього домоволодіння з урахуванням його технічного стану на час проведення експертизи, які діють на час проведення експертизи, складає 452800 грн. Розмір частки поліпшень, проведених позивачем та відповідачем за спільні кошти у спірному домоволодінні відповідно до технічної документації та фактичного стану будівель і споруд у домогосподарстві ( визначений як приріст ринкової вартості) складає 185500 грн., що в процентному відношенні складає 40,75% від ринкової вартості домоволодіння з поліпшенням, а також 29/100 від вартості будинковолодіння з поліпшеннями. ( т.2 а.с. 2-23)

Однак вищезазначений висновок повторної будівельно-техничної експертизи свідчить лише про те, що у спірному будинку було здійснено поліпшення шляхом виконання робіт по переплануванню кімнат, добудови ванної кімнати, заміни вікон, дверей , даху, водопостачання та не дає відповіді на питання, коли, в який період були здійсненні поліпшення в спірному домоволодінні.

Позивачкою ні в суді першої інстанції, ні в суді апеляційної інстанції не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що ці поліпшення були здійсненні в період зареєстрованого шлюбу з ОСОБА_3, тобто саме з 1995 року та в ході судового розгляду справи позивачем , в порушення положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, не було надано суду належних доказів того, що за рахунок її грошових та трудових затрат істотно збільшилась вартість спірного будинку. Також позивач не надала суду належних доказів, що за рахунок її коштів проводився саме капітальний ремонт будинку, а не поточний ремонт, як стверджує відповідач ОСОБА_3

Таким чином, позивачем ОСОБА_4 не доведено, що будинок істотно збільшився у своїй вартості саме внаслідок здійснених за період шлюбу поліпшень, проведення переобладнання та ремонтних робіт у будинку, а не тенденцій до загального подорожчання об'єктів нерухомості.

Крім того, навіть після отримання дозволу на перепланування житлового будинку, добудови ванної кімнати (прибудова «а-1») вбиральні та літньої бані , які не є жилими приміщеннями, жила площа будинку практично не змінилися, а збільшилася лише на 1,4 кв.м., але суд першої інстанції на це уваги не звернув , зосередився лише на вартості частки поліпшень, а також на вартості будинку у різний проміжок часу. ( т.2 а.с. 9-10)

За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позову, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України) і у суду не було підстав для задоволення позовних вимог.

Рішення ухвалено судом з неправильним застосуванням норм матеріального права, які призвели до неправильного вирішення позовних вимог, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Керуючись ст.ст.303, п.4 ч.1 ст.309, ст.ст.314, 316, 319, 325 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 23 липня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації вартості майна, що істотно збільшилась за час шлюбу - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення , однак може бути оскаржено шляхом подачі протягом 20 днів касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -