Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області
Справа № 483/1739/15-ц
Провадження № 2/483/612/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
20 жовтня 2015 року м. Очаків
Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області у складі:
головуючого - судді Шевиріної Т.Д.,
за участю секретаря - Басової Н.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 27 листопада 2013 року між сторонами було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 4000 доларів США, а останній зобов'язався повертати кошти шляхом сплати щомісячного платежу в розмірі 100 дол. США. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання не виконує, ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду.
Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав та не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч. 5 ст. 74 ЦПК України, до суду не з'явився, про причини своєї неявки не повідомив.
Суд, на підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, враховуючи згоду позивача і наявність достатніх даних для вирішення спору, ухвалив розглядати справу в заочному порядку.
Заслухавши пояснення позивача, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 27 листопада 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено письмовий договір позики, відповідно до якого позивач надав ОСОБА_2 у борг грошові кошти в сумі 4000 доларів США, а останній зобов'язався повертати борг щомісячними платежами в розмірі 100 дол. США. В підтвердження цього факту до матеріалів справи долучено копію розписки (а.с. 5).
В судовому засіданні позивач пояснив, що гроші не були повернуті і заборгованість відповідача складає 4 000 доларів США.
Вирішуючи цивільно-правовий спір, що виник між сторонами, суд виходить з такого.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно із частиною другою ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Зазначений правовий висновок, зроблений Верховний Судом України, викладений в Постанові судової палати у цивільних справах від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 та, відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, є обов'язковим для всіх судів України.
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).
Зі змісту складеної відповідачем розписки вбачається, що ОСОБА_2 зобов'язвся погашати позику частинами - 100 доларів США щомісяця.
В судовому засіданні позивач пояснив, що жодного платежу відповідач не погасив.
Вказане свідчить про те, що у позивача виникло право вимагати дострокового повернення ОСОБА_2 суми боргу.
Вирішуючи спір в частині розміру суми, що підлягає поверненню, суд виходить з такого.
Відповідно до ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.
Суд також враховує висновок Верховного Суду України у справі №6-79цс14 від 02 липня 2014 року щодо застосування ст. 533 ЦК України, а саме.
Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.
Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.
Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України.
Разом із тим частина друга статті 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов'язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.
У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов'язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України.
Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій обчислена сума зобов'язання), валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і фактичного його виконання є національна валюта України - гривня.
З урахуванням викладеного, а також того факту, що гроші відповідачу були передані в іноземній валюті - доларах США, сума, що в цьому випадку підлягає стягненню, має бути розрахована виходячи з офіційного, встановленого НБУ, курсу гривні до долара США на день прийняття судом рішення, який становить 2161 грн 75 коп. за 100 доларів США.
Офіційний курс української гривні до долара США публікується на офіційному сайті Національного банку України та є загальновідомим.
Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Враховуючи викладене, а також той факт, що позивач свій процесуальний обов'язок доказування виконав, надав суду належний доказ укладення між ним та відповідачем договору позики, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог ОСОБА_1 та необхідність їх задоволення.
За змістом ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Судом встановлено, що при подачі позову ОСОБА_1 сплатив судовий збір у розмірі 884 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 49 від 28 серпня 2015 року (а.с. 1).
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
За таких обставин, враховуючи принцип обов'язковості виконання зобов'язання, принцип недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов'язання, суд частково задовольняє позов, стягує з відповідача суму заборгованості за договором позики та судові витрати.
З урахуванням викладеного, керуючись ст.ст. 6-8, 10, 57, 60, ч. 1 ст. 88, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області 29 серпня 1996 року; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) суму боргу у розмірі 86 470 (вісімдесят шість тисяч чотириста сімдесят) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1 (паспорт серії НОМЕР_2, виданий Очаківським МРВ УМВС України в Миколаївській області 29 серпня 1996 року; ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судові витрати у розмірі 864 (вісімсот шістдесят чотири) гривні 70 копійок.
Рішення є заочним та може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання ним копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене відповідачем в загальному порядку. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Згідно загального порядку оскарження, рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Очаківський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подання протягом десяти днів з дня отримання копії рішення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: