УХВАЛА

іменем україни

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - орган опіки та піклування Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та встановлення способу участі у вихованні дитини за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1996 року по березень 2010 року, від якого мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживали разом із ОСОБА_4, при цьому остання систематично чинила перешкоди у його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_6, зокрема, не виконувала розпорядження Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 17 липня 2014 року № 116 «Про встановлення годин зустрічі з малолітньою дитиною», яким встановлено години зустрічі батька з малолітньою дитиною з п'ятниці до 19 години неділі першого, другого, третього тижня місяця та зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні. Крім того, ОСОБА_4 без його відома та дозволу вивезла малолітню ОСОБА_6 за межі смт Чорнобай Черкаської області до с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області, де проживає мати ОСОБА_4 - ОСОБА_7, чим позбавила його можливості приймати участь у вихованні дитини.

У зв'язку із цим позивач просив суд зобов'язати ОСОБА_4 усунути перешкоди щодо його участі у вихованні малолітньої ОСОБА_6 шляхом укладення письмового договору щодо виховання малолітньої дитини із встановленням годин зустрічі із нею, її подальшим навчанням та оздоровленням; визначити години зустрічі для нього із малолітньою ОСОБА_6 щоденно з 17 години до 20 години та у вихідні дні з суботи 12 години до неділі 19 години, а також у святкові дні; дозволити на час відпустки забирати дитину до себе з метою організації дозвілля та оздоровлення у санаторіях, будинках відпочинку та інших спеціалізованих закладах як на території України, так і поза її межами; зобов'язати ОСОБА_4 погоджувати із ним всі дії, пов'язані з вихованням малолітньої дитини, та її місцезнаходження; заборонити ОСОБА_4 вивозити малолітню дитину за межі смт Чорнобай Черкаської області без його згоди; зобов'язати ОСОБА_4 дотримуватися встановленого графіку зустрічей з малолітньою ОСОБА_6

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_4 не чинити перешкод ОСОБА_3 у спілкуванні з дочкою, ОСОБА_6, та надавати йому дитину у визначені судовим рішенням дні. Визначено наступні способи участі ОСОБА_3 у вихованні дитини: періодичні побачення у будні дні з 17 години до 20 години, щосуботи та у святкові дні - з 12 години до 19 години з можливістю відвідування дитиною місця проживання батька; можливість спільного відпочинку ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_6 протягом літнього періоду з можливістю виїзду до оздоровчо-санаторних закладів України тривалістю 2 тижні, під час осінніх та зимових канікул - по 3 дні. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_4 заперечує проти позову в повному обсязі, а отже, чинить перешкоди ОСОБА_3 у спілкуванні з малолітньою ОСОБА_6 При цьому не може бути задоволений позов в частині заборони перебувати дитині у бабусі - ОСОБА_7, оскільки дитина на даний час проживає в останньої, відвідує місцевий дитячий садок, при цьому бабуся також має право на спілкування з дитиною.

Апеляційний суд погодився із таким висновком суду першої інстанції, зазначивши також, що встановлений судом режим побачень відповідає інтересам батька та малолітньої дитини, а проживання дитини та відвідування дитячого садка за місцем проживання бабусі у с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області не свідчить про те, що мати дитини не надає їй належної уваги.

Проте повністю погодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з жовтня 1996 року по березень 2010 року, від шлюбу мають двох дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Після розірвання шлюбу діти проживали разом із ОСОБА_4, проте між сторонами існує спір щодо участі батьків у вихованні малолітньої ОСОБА_6, у зв'язку із чим батьки неодноразово зверталися до органів опіки та піклування для вирішення вказаного спору.

Останнім розпорядженням Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 17 липня 2014 року № 116 «Про встановлення годин зустрічі з малолітньою дитиною» встановлено години зустрічі ОСОБА_3 з малолітньою ОСОБА_6 з п'ятниці до 19 години неділі першого, другого, третього тижня місяця. Зобов'язано ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_3 спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Позивач, пред'явивши позов, посилався на те, що відповідач порушувала приписи вказаного розпорядження, при цьому без його згоди відвезла малолітню ОСОБА_6 до своєї матері, ОСОБА_7, у с. Тимченки Чорнобаївського району Черкаської області, де дитина зараз проживає та відвідує дитячий садок, надавши відповідні докази, які судами прийнято до уваги, та надано їм протилежних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Зі змісту ст. 158 СК України вбачається, що за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно зі ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Задовольняючи частково позов та визначаючи інший ніж встановлений органом опіки та піклування і затверджений розпорядженням Чорнобаївської районної державної адміністрації Черкаської області від 17 липня 2014 року № 116 графік зустрічей позивача з дитиною, суд у порушення вищевказаних вимог закону взагалі не послався на даний висновок органу опіки та піклування та не вказав мотивів, чому він не бере його до уваги, а по-іншому визначає спосіб і години побачення позивача з дитиною, і у порушення ч. ч. 4 і 5 ст. 19 СК України не з'ясував з цього приводу думку органу опіки та піклування, чим, фактично, перейняв на себе повноваження останнього.

Крім того, відмовляючи у задоволенні позову в частині заборони ОСОБА_4 без згоди ОСОБА_3 вивозити дитину за межі смт Чорнобай Черкаської області, суд послався на те, що бабуся - ОСОБА_7 теж має право на спілкування та побачення з малолітньою ОСОБА_6, але не врахував, що ОСОБА_7 позову щодо участі у вихованні дитини до суду не пред'являла.

У порушення ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України апеляційний суд на вказані обставини уваги не звернув, допущених районним судом порушень не усунув.

Також апеляційний суд не надав належної оцінки доводам позивача і висновку районного суду про те, що малолітня дитина фактично проживає у бабусі, де відвідує місцевий дитячий садок, за межами місця проживання її тата, у зв'язку із чим останній позбавлений можливості брати участь у її вихованні, а послався на те, що це є припущенням, хоча даний висновок не спростував.

Враховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, а судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 4 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко