Провадження №: 2/752/4648/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року Голосіївський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Ладиченко С.В.

при секретарі Рожок В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа банк» про захист прав споживача та визнання недійсною умови кредитного договору,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить суд визнати недійсним п.1.20. Договору про надання споживчого кредиту №00009-CL-53 від 28.08.2008р. про третейське застереження укладений Публічним акціонерним товариством «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та ОСОБА_4, в якості позичальника і ОСОБА_1, в якості поручителя.

В обґрунтування позову вказує, що 28.08.2008 року між Публічним акціонерним товариством «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та ОСОБА_4, в якості позичальника і ОСОБА_1, в якості поручителя було укладено Договір про надання споживчого кредиту №00009-CL-53.

Цей кредитний договір містить п.1.20. в якому зазначено: У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків (далі «Третейський суд») Волошиновичем Олегом Петровичем. Третейський суд знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеним у даному пункті суддею, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Позивач вважає, що вказаний пункт договору обмежує його права споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, не відповідає вимогам законодавства. Відповідно до пунктом 14 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (у редакції чинною на час укладення спірного договору) третейським судам заборонено розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Законом України від 03.02.2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», частину 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Тобто умова Договору яка викладена в п. 1.20 Договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить п. 14 частини 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди», а тому є нікчемною, такою, що порушує права Відповідачів, як споживачів банківських послуг. Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» не розповсюджуються, суперечать Закону України «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» та ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», яка регулює питання не тільки надання споживчого кредиту, але й правовідносини, які виникають між сторонами кредитного договору вже під час його дії.

В судовому засіданні представник позивача за дорученням ОСОБА_6 позовні вимоги підтримує, та пояснила що як вбачається, з тексту договору про надання споживчого кредиту №00009-CL-53 від 28.08.2008 року укладеного між ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та ОСОБА_4, в якості позичальника і ОСОБА_1, в якості поручителя регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався ОСОБА_1 разом із Договором, що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Крім того, третейське застереження наведене у п. 1.20. Договору не відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом.

Обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду є належність форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов.

Згідно ч. ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. При вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

З тексту третейського угоди (застереження) видно, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався як невід'ємна частина угоди, також не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості.

Варіант третейського застереження, рекомендований Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків, також підтверджує невідповідність третейського застереження наведеного у Договорі вимогам ст. 12 Закону України «Про третейські суди».

У відповідності до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Крім того, зазначення у типовій формі Договору конкретного третейського суду та суддів, також позбавило права позивача на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень ст. 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Позивач вказує що за вказаних обставин, відповідач з самого початку перебував у більш вигідному становищі ніж позивач, що в свою чергу свідчить про порушення принципу рівності усіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Відповідно до ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Представник відповідача Публічного акціонерного товариства «Кредит Європа банк» в судовому засіданні позов не визнав, пояснив в судовому засіданні, що не вважає що правовідносини за даним спором підпадають під Закон України «Про захист прав споживачів» та при укладанні договору не були порушені права позивача ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась належним чином про час та місце розгляду справи.

Вислухавши представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

В судовому засіданні встановлено що 28.08.2008 року між ПАТ «КРЕДИТ ЄВРОПА БАНК» та позичальником ОСОБА_4, і ОСОБА_1, в якості поручителя було укладено Договір про надання споживчого кредиту №00009-CL-53.

Пунктом 1.20. цього договору визначено: «У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Волошиновичем Олегом Петровичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спер розглядається третейським суддею Лучаніновим Сергієм Івановичем або Андрєєвим Вадимом Анатолійовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про третейські суди» третейська угода - це угода сторін про передачу спору на вирішення третейським судом. Обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду є належність форми і змісту третейської угоди та наявність у ній всіх істотних умов.

Згідно ч. 1, 2, 5 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. При вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди.

Регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не був невід'ємною частиною Договору та не надавався ОСОБА_1, як поручителю, разом із Договором про надання споживчого кредиту №00009-CL-53 від 28.08.2008р., що в свою чергу виключало можливість останнього ознайомитися з його змістом та умовами розгляду справи у третейському суді.

З тексту Договору про надання споживчого кредиту, вбачається, що регламент Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не розглядався як невід'ємна частина цього договору, також не визначений предмет спору, з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості.

У відповідності до ч. 7 ст. 12 Закону України «Про третейські суди» у разі недодержання правил, передбачених цією статтею, третейська угода є недійсною.

Крім того, зазначення конкретного третейського суду та суддів, також позбавило права позивача ОСОБА_1 на вибір третейського судді та третейського суду, що є порушенням положень ст. 14 Закону України «Про третейські суди», якою передбачено, що сторони мають право вільно призначати чи обирати третейський суд та третейських суддів.

Згідно ст. 27 ЦК України правочин, що обмежує можливість фізичної особи мати не заборонені законом цивільні права та обов'язки, є нікчемним.

Відповідно до п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12.04.1996 року Закон України «Про захист прав споживачів» не визначає певних меж своєї дії, а тому судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають …із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Законом України від 03.02.2011 року № 2983-VI «Про внесення зміни до статті 6 Закону України «Про третейські суди» ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п. 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Тобто умова яка викладена в п. 1.20 Договору щодо третейського розгляду спорів, суперечить п. 14 частини 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди». Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» регулює питання не тільки надання споживчого кредиту, але й правовідносини, які виникають між сторонами кредитного договору вже під час його дії.

Згідно ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Суд вважає, що Договір про надання споживчого кредиту №00009-CL-53 має різні правові підстави для виникнення прав та обов'язків за ним для ОСОБА_4, в якості позичальника і позивача ОСОБА_1, в якості поручителя, тому п.1.20. має бути визнаний недійсним лише у частині застосування положень цього пункту договору про надання споживчого кредиту №00009-CL-53 до поручителя ОСОБА_1.

На підставі викладеного, керуючись ст. 2,6,12,14 Закону України «Про третейські суди», ст.ст. 4, 5, 7, 18, 19, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. ст. 202-203, 215-217 ЦК України, ст.ст. 10, 11,57-61, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Визнати частково недійсним п.1.20. Договору про надання споживчого кредиту № 00009 - GL - 3 від 28.08.2008 р. про третейське застереження укладеного між Публічним акціонерним товариством «Кредит Європа банк» та ОСОБА_4 і ОСОБА_1, в якості поручителя, у частині застосування положень цього пункту договору до поручителя ОСОБА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва, через Голосіївський районний суд м. Києва, шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.В. Ладиченко.