Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №333/468/15-ц Головуючий у 1 інстанції Стоматов Е.Г.
Провадження № 22-ц/778/5503/15 Суддя-доповідач Дзярук М.П.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.,

Суддів: Дзярука М.П.,

Трофимової Д.А.,

При секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості.

В позові, уточненому в ході судового розгляду, зазначала, що 07.02.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» будо укладено депозитний договір №SAMDN1223 відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 3000,00 доларів США на строком на 1 рік з виплатою 9,5% річних.

24.12.2013 року між сторонами укладено депозитний договір №SAMDNWFD200 відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 7195,25 доларів США, строком на 1 рік, зі сплатою процентів у розмірі 10% річних.

29.10.2012 року між сторонами укладений договір «Скарбничка» відповідно до якого вона розмістила на рахунках Банку 2334,12 грн. зі сплатою процентів у розмірі 20% річних.

За умовами, договори автоматично лонгувались на той же строк, кілька разів, оскільки вона не витребовувала кошти після закінчення строку їх дії.

З травня 2014 року вона неодноразово зверталась до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо видачі коштів за вкладом, однак відділення відповідача у Республіці Крим не працюють, у видачі коштів їй відмовили.

Уточнивши свої позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача суми банківського вкладу з нарахованими відсотками за договором №SAMDN1223 від 07.02.2013 року в розмірі 4292,24 доларів США, нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків; за договором №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року в розмірі 9263,46 доларів США нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків; за вкладом «Скарбничка» від 29.10.2012 року в розмірі 2759,13 грн. нарахованих станом на 22.06.2015 року в тому числі відсотків, а всього на суму 13555,70 доларів США і 2759,13 грн.

Рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_3 в особі представника ОСОБА_5 звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Судові витрати по розгляду справи покласти на відповідача.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

За правилами ст.15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства підлягають захисту порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи, яка у разі порушення права може скористатися способом захисту свого права, передбаченим ст.16 ЦК України.

Статтею 60 ЦПК України визначено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

По справі встановлено, що ОСОБА_3 було здійснено вклади грошових коштів в ПАТ КБ «Приватбанк», а саме: - згідно договору №SAMDN1223 від 07.02.2013 року (вклад «Універсальний») було здійснено вклад на суму 3 000,00 дол. США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 9,5% річних; - згідно договору №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року (вклад «Стандарт») було здійснено вклад на суму 7 195,25 дол. США строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 10% річних; - згідно договору від 29.10.2012р. (вклад «Скарбничка») було здійснено вклад на суму 2 334,12 грн. строком на 1 рік зі сплатою процентів у розмірі 20% річних.

Факт укладення зазначених договорів та прийняття за ними грошових коштів відповідачем не спростовано та не заперечується.

Обґрунтовуючи позов, позивач посилалась на відмову ПАТ КБ «Приватбанк» видати грошові кошти за вказаними договорами та просила захистити порушене права у зазначений нею спосіб.

Заперечуючи проти позову, представник ПАТ КБ "ПриватБанк" посилався на неможливість виконання договорів у зв'язку з окупацією АРК та міста Севастополя та зазначав, що зобов'язання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим.

Як видно із справи, відмовляючи в задоволенні позову, суд прийняв до уваги такі заперечення ПАТ КБ "ПриватБанк" та, пославшись на недоведеність та безпідставність позовних вимог, також зазначив, що оскільки договори банківського вкладу, зобов'язання за якими є предметом даного спору, укладалися в Автономній Республіці Крим, яка окупована Російською Федерацією, то ПАТ КБ «Приватбанк» не може відповідати за даним позовом до припинення окупації, що, як зазначено у судовому рішенні, не позбавляє позивача права на підставі ч.6 ст.5 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території» пред'явити вимоги до Російської Федерації як до держави, що здійснює окупацію.

Тобто, фактично суд першої інстанції дійшов до висновків, що ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем у справі і позивачка з даним позовом може звернутися до Російської Федерації як до держави, що здійснює окупацію.

Однак, суд не врахував, що відповідно до положень ст.1 Закону України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України" територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України, на яку поширюється дія Конституції та закони України.

З метою забезпечення стабільності грошової одиниці України, захисту інтересів вкладників та інших кредиторів банків України, запобігання та уникнення ризиків у діяльності банків, беручи до уваги Указ Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 "Про часткову мобілізацію", Закон України "Про затвердження Указу Президента України "Про часткову мобілізацію", Декларацію Верховної Ради України від 20 березня 2014 року № 1139-VII "Про боротьбу за звільнення України", Закон України "Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим та тимчасово окупованій території України", враховуючи неможливість здійснювати Національним банком України банківське регулювання та банківський нагляд, валютний контроль і державний фінансовий моніторинг за діяльністю окремих банків та відокремлених підрозділів банків, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, а також неможливість виконання такими банками та відокремленими підрозділами банків вимог Законів України "Про банки і банківську діяльність", «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинних шляхом, або фінансування тероризму", Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю", інших нормативно-правових актів Національного банку України, що свідчить про здійснення ними ризикової діяльності, яка загрожує інтересам вкладників чи кредиторів, у тому числі інших банків, Правлінням Національного банку України прийнято постанову від 06 травня 2014 року № 260 "Про відкликання та анулювання банківських ліцензій та генеральних ліцензій на здійснення валютних операцій окремих банків і закриття банками відокремлених підрозділів, що розташовані на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя".

Відповідно до п.5 вказаної постанови банки, у тому числі ПАТ КБ "ПриватБанк", зобов'язані припинити діяльність відокремлених підрозділів банків, розташованих на території Автономної Республіки Крим і міста Севастополя, та протягом місяця з дня набрання чинності цією постановою забезпечити закриття таких відокремлених підрозділів, про що повідомити Національний банк України.

За правилами ст.95 ЦК України філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину її функцій. Філії не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Філія припиняє свою діяльність шляхом ліквідації за рішенням Правління Банку та у інших випадках, передбачених чинним законодавством України та нормативно-правовими актами Національного банку України. Всі права та обов'язки ліквідованої Філії переходять до Банку.

З матеріалів справи вбачається, що договори були укладені між ОСОБА_3 за місцезнаходженням Філії «Кримське регіональне управління» Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" у м.Севастополі та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк "Приватбанк", як юридичною особою, місцезнаходження якої в договорах зазначено: 49000, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50.

Згідно ст.93 ЦК України місцезнаходженням юридичної особи є фактичне місце ведення діяльності чи розташування офісу, з якого проводиться щоденне керування діяльністю юридичної особи(переважно знаходиться керівництво) та здійснення управління і обліку.

Статтею 96 ЦК України передбачена відповідальність юридичних осіб за своїми зобов'язаннями.

За змістом ст.525 ЦК України одностороння відмови від зобов'язання не допускається. Договір є обов'язковим для виконання сторонами ст.629 ЦК України.

Згідно ч.1 ст.527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти зобов'язання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Відповідно до ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном відповідно до законодавства.

Отже, відповідно до вказаного саме Публічне акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" є належним відповідачем по справі та несе відповідальність за своїми зобов'язаннями, а твердження останнього про те, що зобов'язання за договорами, укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», повинні виконуватись АНО «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим, необґрунтовані та спростовуються положеннями діючого законодавства, що регулює встановлені правовідносини.

Статтею 1 Закону України «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

За правилами ч.ч.1,2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п.2.1. Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року (далі - Положення № 516), грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті.

Пунктом 2.9 Положення № 516 передбачено, що укладення договору банківського рахунку та договору банківського вкладу (депозиту) може здійснюватися відокремленим підрозділом банку - юридичної особи за наявності належним чином оформленої уповноваженим особам довіреності на підписання документів.

Відповідно до п.2.1 Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України №566 від 30 грудня 1998 року, будь-яка система обліку повинна забезпечити хронологічне та систематичне відображення всіх операцій банку в регістрах бухгалтерського обліку на підставі первинних документів;

Таким чином, відкриття банківських рахунків та обліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку.

Пунктом 3.3 Положення №516 передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Банк зобов'язаний виконати вимогу відповідно до умов договору банківського вкладу (депозиту). Після виконання вимоги банк списує вимогу з відповідного позабалансового рахунку.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" не спростував належними та допустимими доказами наявність депозитних зобов'язань перед позивачкою за вказаним вище договорами, як і не спростував відомостей про відмову у виплаті їй грошових коштів.

Таким чином, в порушення зазначених нормативних актів, вимог Законів України «Про банки і банківську діяльність», «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України, затвердженого постановою Національного Банку України № 566 від 30 грудня 1998 року, Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Національного Банку України №174 від 01 червня 2011 року, а також вимог ч.2 ст.27, ст.ст.57-59, 64 ЦПК України ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав суду доказів, які б свідчили про те, що між позивачкою та ПАТ КБ "Приватбанк" не укладалися договори банківського вкладу, не відкривалися рахунки за цими договорами, не надходили грошові кошти до банку, як і доказів на підтвердження припинення відповідних зобов'язань у зв'язку з їх виконанням.

Оскільки суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції на підставі п.4 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню про відмову ОСОБА_3 в задоволенні позову про стягнення з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" грошових коштів за договорами банківського вкладу, з ухваленням нового рішення про стягнення з ПАТ КБ "Приватбанк" на користь ОСОБА_3 грошових коштів за договором банківського вкладу №SAMDN1223 від 07.02.2013 року у сумі 4 292,24 дол. США, за договором банківського вкладу №№SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року у сумі 9 263,46 дол. США, разом у сумі 13 555,70 дол. США та за договором банківського вкладу «Скарбничка» від 29.10.2012р. у сумі 2 759,13 грн. Суми боргу розраховані з урахуванням процентів та відповідачем не оскаржувалися.

На підставі ст.88 ЦПК України колегія суддів вважає за необхідне стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір на користь держави у розмірі 4 352,10 грн.

З наведених мотивів апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст.303,307,308,309,316,317,319 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 Ігоровича - задовольнити.

Рішення Комунарського районного суду м.Запоріжжя від 17 серпня 2015 року у цій справі скасувати та ухвалити нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ПРИВАТБАНК» про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ПАТ «Приватбанк» (м. Дніпропетровськ, вул.. Набережна перемоги,50, , ІНН 21) на користь ОСОБА_3 (69027, АДРЕСА_1, ІНН НОМЕР_1) суму боргу за депозитними договорами № SAMDN1223 від 07.02.2013 року, №SAMDNWFD200 від 24.12.2013 року у розмірі 13 555,70 доларів США (тринадцять тисяч п»ятсот п»ятдесят п»ять доларів США 70 центів) і за депозитним договором «Скарбничка» від 29.10.2012р. у розмірі 2 759,13 грн. (дві тисячі сімсот п»ятдесят дев»ять гривень 13 копійок).

Стягнути з ПАТ «Приватбанк» в дохід держави судовий збір у розмірі 4 352,10 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: