Ленінський районний суд м.Полтави
Справа № 553/5034/14-ц
Провадження № 2/553/147/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

27.02.2015 рокум. м. Полтава

Ленінський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді - Парахіної Є.В.,

при секретарі - Бутенко Т.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Полтавське відділення ПАТ "Український професійний банк", про визнання права особистої власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, в якому вказує, що з 09.08.1980 року перебував з відповідачкою в зареєстрованому шлюбі, який розірваний відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 20.11.2012 року. В період шлюбу вони за спільні кошти придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку зареєстровано за відповідачкою ОСОБА_2 Просить суд визнати вказану квартиру спільною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, визнати за позивачем та відповідачкою право власності на 1/2 частину квартири за кожним як частку у спільній власності подружжя.

В ході судового розгляду справи ОСОБА_2 звернулась з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання права особистої власності на квартиру, в якій вказує, що квартира АДРЕСА_2, яка придбана в період її перебування в шлюбі з ОСОБА_1, придбавалась здебільшого за її особисті кошти від продажу майна, отриманого у спадщину ОСОБА_2, - квартири по АДРЕСА_4,в м. Полтаві, яка була продана 29.10.2004 року за 108200 грн. Таким чином, оскільки загальна вартість спірної квартири складає 221907 грн., 48 % вартості складають кошти, належні їй на праві особистої власності, відповідно, 1/2 частина квартири являється її особистою власністю, а поділу підлягає інша 1/2 частина квартири в рівних частинах. Просить визнати за нею право особистої власності на 3/4 частину квартири АДРЕСА_2, а також визнати за нею право власності на 1/4 частину цієї квартири, що належить ОСОБА_1, стягнувши з неї на користь останнього компенсацію. вартості цієї частки в сумі 160054 грн. 96 коп.

Ухвалою суду від 14.01.2015 року позов ОСОБА_1 та зустрічний позов ОСОБА_2 об'єднані в одне провадження.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4 позовні вимоги ОСОБА_1 підтримали, просили задовольнити з підстав, наведених в позовній заяві. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 просили відмовити за безпідставністю та недоведеністю, посилаючись на те, що спірна квартира придбана за спільні кошти подружжя.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_5 в судовому засіданні зустрічний позов підтримали, просили задовольнити, заперечували проти позову ОСОБА_1,. просили в його задоволенні відмовити.

Представник третьої особи Полтавського відділення ПАТ "Український професійний банк" з приводу вирішення позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поклався на розсуд суду.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 - частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 09.08.1980 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвали 20.11.2012 року відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_1 від 20.11.2012 року.

За час перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Так, 13.01.2006 року між ВАТ "Полтаватрансбуд" та ОСОБА_2 укладений Договір про інвестування в будівництво житла № 33, предметом якого є інвестування будівництва квартири АДРЕСА_3 під власне житло, обсяг інвестування становить 69,97 кв.м, загальний розмір інвестицій по договору визначений в сумі 216907,00 грн., вартість 1 кв.м на момент укладення договору встановлена в розмірі 3100,00 грн. Згідно з умовами п. 2.1 вказаного договору Інвестор зобов'язується оплатити будівництво квартири шляхом перерахування коштів на розрахунковий рахунок Виконавця у розмірі 30 % від загальної вартості суми інвестицій, яка становить 65072,00 грн. до 07.05.2006 року та наступних перерахувань коштів до 10 числа місяця, що йде за місяцем, за який здійснюється оплата, в розмірі 11680,00 грн. протягом 13 місяців в сумі 151835,00 грн.

Сторони підтвердили той факт, що перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року зроблений у квітні 2006 року й протягом року проведено оплату в повному обсязі.

Право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровано за ОСОБА_2 на підставі Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.07.2008 року, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Полтавської міської ради.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості приміщення двокімнатної квартири в житлового будинку, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, ринкова вартість квартири станом на 26.11.2014 року становить 615596 грн. 00 коп.

Сторони погодились з наведеною вище оцінкою спірного нерухомого майна.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач ОСОБА_1 послався на те, що квартира за адресою: АДРЕСА_1, була придбана ними з дружиною за спільні кошти. Відповідач ОСОБА_2 стверджувала, що кошти в сумі 108200 грн., внесені в рахунок оплати вказаного нерухомого майна, являються її особистою власністю.

Суд вважає доведеним, що відповідачці ОСОБА_2 на праві особистої власності належала квартира АДРЕСА_4, яку вона отримала у спадщину після смерті батьків та продала 29.10.2004 року згідно Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_6, реєстр. № 9888, отримавши кошти в умі 108200 грн.

Доводи відповідача ОСОБА_2 та її представника в судовому засіданні про те, що отримані від продажу вищевказаного особистого майна кошти були використані для придбання спірної квартири, суд вважає непереконливими, зважаючи на те, що продаж вчинений у жовтні 2004 року, тоді як договір про інвестування в будівництво квартири АДРЕСА_3 укладений ОСОБА_2 з ВАТ "Полтаватрансбуд" у січні 2006 року, тобто майже через півтора року після цього, й відповідачем не надано суду доказів того, що особисті кошти за вказаний період часу зберігались нею та не були витрачені на інші цілі. Поряд з цим, суд вважає твердження відповідачки сумнівними також з огляду на те, що перший внесок за квартиру був зроблений лише у квітні 2006 року, натомість доказів того, що в період з січня по квітень 2006 року у ОСОБА_2 були об'єктивні перешкоди в можливості розпоряджатись наявними у неї особистими коштами, не здобуто.

Натомість судом достовірно встановлено, що крім спірного нерухомого майна, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в період шлюбу придбано за спільні кошти ще 2 квартири. Вказане нерухоме майно, яке належало сторонам по справі на праві спільної сумісної власності подружжя, було відчужено ними в 2006 році.

На підставі Договору купівлі-продажу від 18.04.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_7, реєстр. № 1554, ОСОБА_1 продав за 50000 грн. квартиру АДРЕСА_5, а на підставі Договору купівлі-продажу від 25.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу ОСОБА_8, реєстр. № 5949, ОСОБА_1 продав квартиру АДРЕСА_6, в м. Полтаві за 252500 грн.

Позивач ОСОБА_1 стверджував, що вказані 2 квартири продавались ними з дружиною ОСОБА_2 у зв'язку з придбанням спірної квартири в новобудові. Кошти, отримані у квітні 2006 року від продажу кошти квартиру АДРЕСА_5, витрачено на сплату першого внеску за договором про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року, а кошти від продажу другої квартири АДРЕСА_6, в м. Полтаві - на сплату іншої частини вартості будівництва спірного майна.

Суд вважає вказані доводи відповідача обґрунтованими й такими, що заслуговують на увагу, зважаючи на те, що перший внесок на виконання Договору про інвестування в будівництво житла № 33 від 13.01.2006 року в оплату будівництва квартири АДРЕСА_3 зроблений 27 квітня 2006 року безпосередньо після продажу однієї з квартир, що були спільною власністю сторін, а загальна сума коштів, отримана від продажу обох квартир, становить 302500 грн., що значно перевищує вартість спірної квартири, визначену Договором № 33 від 13.01.2006 року у розмірі 216907 грн.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як встановлено в ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Враховуючи встановлені судом обставини та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до переконливого висновку про те, що квартира АДРЕСА_3, яка придбана в період перебування у шлюбі ОСОБА_1 та ОСОБА_2, являється їхньою спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно, суд вважає такими, що не підлягають задоволенню, позовні вимоги про визнання частини квартири АДРЕСА_3 особистою власністю ОСОБА_2 внаслідок придбання її за особисті кошти, оскільки вказані обставини не знайшли підтвердження в ході судового розгляду справи.

Статтею 69 СК України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У відповідності до ст.ст.70, 71 СК України у разі поділу майна подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом.

Оскільки судом встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_3 являється спільною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2, з урахуванням положень ч. 1 ст. 70 КК України вона підлягає поділу між ними в рівних частках по 1/2 частині за кожним.

А відтак, відповідні позовні вимоги ОСОБА_1 суд вважає такими, що підлягають задоволенню.

Вирішуючи позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3, яка належить ОСОБА_1, та стягнення на його користь вартості цієї частки в сумі 160054 грн. 96 коп., суд враховує встановлені під час судового розгляду обставини, які доводять, що позивач ОСОБА_1 має право на отримання у власність не 1/4 частини вказаного нерухомого майна, а на його 1/2 частину.

Крім того, відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Разом з тим, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 заперечує проти позбавлення його права власності на належну йому частину квартири АДРЕСА_3, не погоджується на отримання грошової компенсації замість частки у спільному майні, а відповідач ОСОБА_2 не виконала вимоги закону щодо внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 130, 213-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

В порядку розподілу спільного майна подружжя:

- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 70,9 кв.м, житловою площею 31,6 кв.м, загальна вартість якої становить 615596 грн. 00 коп.;

- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2 загальною площею 70,9 кв.м, житловою площею 31,6 кв.м, загальна вартість якої становить 615596 грн. 00 коп.

В іншій частині в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Полтавської області через Ленінський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ленінського районного суду м. Полтави Є. В. Парахіна