Провадження № 2/522/52/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Свяченої Ю.Б.,

при секретарі Шеян І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «Домоград» про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди, та зустрічним позовом ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договорів комісії та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ФОП ОСОБА_2 та просить визнати недійсним договір комісії №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року, укладений між нею та ФОП ОСОБА_2; стягнути з відповідача збитки у подвійному розмірі у сумі 2 393 347, 00 грн., що еквівалентно 110 000, 00 дол. США, суму моральної шкоди у розмірі 50 000, 00 дол. США та суму судових витрат у розмірі 3 441, 00 грн.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 14 лютого 2008 року між сторонами був укладений договір комісії №240-Б-63, згідно умов якого відповідач зобовязався здійснити юридичні та інші дії від свого імені в інтересах та за рахунок позивачки, як комітента, в рамках діючого законодавства, направлених на будівництво приміщення трьохкімнатної квартири загальною площею 115 кв. м. на третьому поверсі багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі. Сума договору була визначена у розмірі 505 000, 00 грн., що еквівалентно 100 000, 00 дол. США. У виконання вищевказаного договору позивачкою в офісі агентства нерухомості «Домоград» було сплачено суму коштів у розмірі 40 500, дол. США, що еквівалентно 204 525, 00 грн., при цьому квитанцій від ФОП ОСОБА_2 вона не отримувала. Також 15 травня 2008 року та 28 серпня 2008 року нею було сплачено грошові кошти у розмірі 53 025, 00 грн. та 19 400, 00 грн. відповідно, що підтверджується відповідними квитанціями.

Також позивачка зазначила, що в кінці осені 2008 року у звязку з фінансовими труднощами вона звернулась до ФОП ОСОБА_2 з проханням переоформити вказаний договір в частині зменшення житлової площі та суми договору. Тому, між сторонами був підписаний новий договір №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року, предметом якого була двокімнатна квартира загальною площею 91, 45 кв. м., відповідно сума договору була визначена у розмірі 355 606, 00 грн., що еквівалентно 70 417, 00 дол. США. Після укладення договору комісії №183-Б-63 позивачка неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_2 з проханням отримати інформацію про будівництво та строки здачі обєкту в експлуатацію. Однак, жодних відповідей від відповідача вона не отримувала, а в подальшому, позивачці стало відомо, що в січні місяці 2013 року роботи по будівництву багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі були завершені, та будинок був зданий в експлуатацію в грудні місяці 2012 року. У звязку з цим, 19 лютого 2013 року позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про розірвання договору комісії №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року на підставі п. 5. 2.3 договору, та повернення сплачених за договором коштів, чого відповідачем зроблено не було. Крім того, з 21 серпня 2013 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності іншій особі, що свідчить про відсутність наміру відповідача передати вказану квартиру у власність позивачки. Тому, ОСОБА_1 просить визнати недійсним вищевказаний договір комісії, оскільки відповідач ввів її в оману та замовчував обставини, що перешкоджали виконанню цього договору, а також просить стягнути з відповідача фактично сплачену нею суму в подвійному розмірі у звязку з невиконанням умов договору.

ОСОБА_1 також зазначає, що у звязку з невиконанням умов договору вона зазнала моральної шкоди, яка полягає в душевних хвилюваннях, погіршенні психологічного та душевного стану, порушення звичного життєвого ритму, у звязку з неотриманням довгоочікуваної квартири.

В подальшому, з зустрічним позовом до ОСОБА_1 звернувся ФОП ОСОБА_2, в якому просить розірвати договір комісії №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року укладений між ним та ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_1 на його користь комісійні витрати у розмірі 3% від суми договору, що складає 15 378, 45, а також пеню в розмірі 0, 01% за кожний день прострочення від суми невиконаних обовязків у розмірі 89 535, 66 грн.; розірвати договір комісії №240-Б-63 від 14 лютого 2008 року, укладений між ним та ОСОБА_1; стягнути з ОСОБА_1 на його користь комісійні витрати у розмірі 3% від суми договору, що складає 10 668, 18 грн., а також пеню в розмірі 0, 01% за кожний день прострочення від суми невиконаних обовязків у розмірі 72 329, 04 грн.

Зустрічні вимоги обґрунтовуються тим, що між сторонами були укладені два договори комісії - №240-Б-63 від 14 лютого 2008 року про будівництво трьохкімнатної квартири загальною площею 115 кв. м. на третьому поверсі багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі, та договір №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року про будівництво двокімнатної квартири на десятому поверсі загальною площею 91, 45 кв. м. багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі. На виконання своїх зобовязань по договорах комісії ФОП ОСОБА_2 ще 10 квітня 2007 року уклав договір на право ексклюзивного притягнення інвесторів з ТОВ «Домоград», предметом якого було надання ОСОБА_2 права на притягнення клієнтів для інвестування ними грошових коштів для будівництва квартир, загальною площею 16 050, 53 кв. м. в жилому комплексі «Малиновський», розташованому за адресою: м. Одеса, вул. Бреуса, 63. Фактично ОСОБА_1 сплатила грошову суму у розмірі 72 400, 00 грн., які були передані ТОВ «Домоград» та спрямовані на будівництво квартири АДРЕСА_2. Однак, у звязку з несплатою решти коштів, ФОП ОСОБА_2 вважає, що ОСОБА_1 в односторонньому порядку відмовилась від виконання умов договорів, у звязку з чим зобовязана сплатити на його користь комісійні витрати у розмірі 3% від суми договору та пеню в розмірі 0, 01% за кожний день прострочення.

Представник ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні обставинам викладеним в позовній заяві, а також заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 В останнє судове засідання представник позивачки не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Представник відповідача ФОП ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та підтримав у повному обсязі зустрічні позовні вимоги.

Представник ТОВ «Домоград» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 такими, що підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 60 ЦПК України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Ст. 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в яких одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що 14 лютого 2008 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 був укладений договір комісії №240-Б-63, згідно умов якого відповідач зобовязався здійснити юридичні та інші дії від свого імені в інтересах та за рахунок позивачки, як комітента, в рамках діючого законодавства, направлених на будівництво приміщення трьохкімнатної квартири загальною площею 115 кв. м. на третьому поверсі багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі.

Згідно п. 3.1 сукупна вартість доручених комітентом робіт була встановлена на момент укладення договору у розмірі 512 615, 00 грн., що еквівалентно 101 508, 00 дол. США, при вартості квадратного метра у розмірі 880, 00 дол. США.

Доводи представника ОСОБА_1 про те, що в день укладення вищевказаного договору в офісі агентства нерухомості «Домоград» нею була сплачена сума коштів у розмірі 40 500, 00 дол. США не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки на підтвердження вищевказаних виплат позивачка не надала жодних доказів. Судом на підтвердження цього факту доказів також здобуто не було.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.

Також судом встановлено, що 15 травня 2008 року та 28 серпня 2008 року ОСОБА_1 в офісі агентства нерухомості «Домоград» були сплачено грошові кошти у розмірі 53 025, 00 грн. та 19 400, 00 грн. відповідно, що підтверджується квитанціями до касових прибуткових ордерів №49/63 від 15 травня 2008 року та №73/63 від 28 серпня 2008 року (а. с. 13).

В кінці осені 2008 року у звязку з фінансовими труднощами ОСОБА_1 звернулась до ФОП ОСОБА_2 з проханням переоформити вказаний договір в частині зменшення житлової площі та суми договору.

Тому, між сторонами був підписаний новий договір №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року, предметом якого була двокімнатна квартира загальною площею 91, 45 кв. м., відповідно сума договору була визначена у розмірі 355 606, 00 грн., що еквівалентно 70 417, 00 дол. США (а. с. 10).

В свою чергу, оригінал договору №240-Б-63 від 14 лютого 2008 року був повернутий відповідачу, та втратив юридичну силу у звязку з підписанням нового договору комісії на квартиру з меншою площею.

Відповідно до ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента.

Згідно ч. 1 ст. 1022 ЦК України після вчинення правочину за дорученням комітента комісіонер повинен надати комітентові звіт і передати йому все одержане за договором комісії.

Після укладення договору комісії №183-Б-63 позивачка неодноразово зверталась до ФОП ОСОБА_2 з проханням отримати інформацію про будівництво та строки здачі обєкту в експлуатацію.

Однак, всупереч вищевказаним нормам, ОСОБА_1 жодних відповідей, а також звіту від ФОП ОСОБА_2 не отримала.

В подальшому, позивачці стало відомо, що в січні місяці 2013 року роботи по будівництву багатоквартирного будинку №63 по вул. Бреуса в м. Одесі були завершені, та будинок був зданий в експлуатацію в грудні місяці 2012 року, що не заперечував представник відповідача у судовому засіданні.

Згідно п. 5.2.3 договору комісії комітент має право відмовитись від договору комісії, повідомивши про це комісіонера за 60 днів.

У звязку з цим, 19 лютого 2013 року позивачка звернулась до ФОП ОСОБА_2 з вимогою про розірвання договору комісії №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року на підставі п. 5.2.3 договору, та повернення сплачених за договором коштів.

Твердження ФОП ОСОБА_2 про те, що ним були належним чином виконані зобовязання за вищевказаним договором комісії, так як 10 квітня 2007 року між ним та ТОВ «Домоград» був укладений договір на право ексклюзивного притягнення інвесторів, спростовуються наступним.

Відповідно до умов вищевказаного договору (а. с. 82) ТОВ «Домоград» наділило ФОП ОСОБА_2 правом залучати клієнтів. Однак, згідно п. 2.1.1 цього договору підписання договорів інвестування повинно було здійснюватись саме з ТОВ «Домоград». Тобто, ФОП ОСОБА_2 фактично являвся посередником між товариством та інвесторами, та мав право укладати договори на надання інформаційно-посередницьких послуг з майбутніми інвесторами будівництва.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність» обєктами інвестиційної діяльності не можуть бути обєкти житлового будівництва, фінансування спорудження яких здійснюється з використанням недержавних коштів, залучених від фізичних та юридичних осіб, у тому числі в управління. Інвестування та фінансування будівництва таких об'єктів може здійснюватись виключно через фонди фінансування будівництва, фонди операцій з нерухомістю, інститути спільного інвестування, а також шляхом емісії цільових облігацій підприємств, виконання зобов'язань за якими здійснюється шляхом передачі об'єкта (частини об'єкта) житлового будівництва.

Таким чином, укладення договору комісії між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 суперечить вимогам вищевказаного договору, а також Закону України «Про інвестиційну діяльність».

Крім того, як вбачається з витягу з Державного реєстру речових прав від 29 квітня 2014 року (а. с. 108) право власності на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано за ОСОБА_3 згідно договору купівлі-продажу від 21 серпня 2013 року, що свідчить про те, що ФОП ОСОБА_2 не мав наміру передачі у власність ОСОБА_1 вищевказаної квартири.

З вищевикладеного випливає, що ФОП ОСОБА_2 навмисно ввід позивачку в оману щодо обставин, які мають істотне значення, а саме уклав з нею договір комісії не маючи для цього правових підстав, не виконав умови договору, не уклав договір з підрядником на будівництво, а також замовчував обставини, які перешкоджали виконанню вказаного договору.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства.

Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки про визнання договору комісії №183-Б063 від 14 лютого 2008 року недійсним.

У судовому засіданні доведено, та не заперечувалось представником відповідача, що 15 травня 2008 року та 28 серпня 2008 року ОСОБА_1 були сплачені грошові кошти у розмірі 72 420, 00 грн. відповідно до касових прибуткових ордерів №49/63 від 15 травня 2008 року та №73/63 від 28 серпня 2008 року.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Таким чином, суд вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з ФОП ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 72 420, 00 грн.

В задоволенні вимог ОСОБА_1 щодо стягнення решти грошових коштів суд вважає за можливе відмовити, оскільки вони не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Крім того, необґрунтованою є вимога позивачки щодо стягнення подвійного розміру збитків у звязку з невиконанням ФОП ОСОБА_2 умов договору комісії, оскільки вказаний договір є недійсним в розумінні ст. 203 ЦК України.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, то за п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

У судовому засіданні встановлено, що позивачці була заподіяна моральна шкода, що виражається в душевних хвилюваннях, погіршенні психологічного та душевного стану, порушення звичного життєвого ритму, у звязку з неотриманням довгоочікуваної квартири.

Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Тому, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди частково, виходячи із принципу розумності та справедливості, та стягнути з ФОП ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду у розмірі 1 000, 00 грн.

Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, ОСОБА_1 понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441, 00 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача.

В свою чергу, вимоги ФОП ОСОБА_2 про розірвання договорів комісії та стягнення коштів є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру.

Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково, а зустрічні позовні вимоги ФОП ОСОБА_2 є необґрунтованими та не підлягають задоволенню.

Керуючись п. 2 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. 4 Закону України «Про інвестиційну діяльність», ст. ст. 203, 215, 216, 1018, 1022 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 5, 6, 10, 11, 57, 60, 88, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_2, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ТОВ «Домоград» про визнання договору недійсним та стягнення матеріальної та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір комісії №183-Б-63 від 14 лютого 2008 року, укладений між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошову суму у розмірі 72 420 (сімдесят дві тисячі чотириста двадцять) грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 1 000 (одна тисяча) грн.

Стягнути з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3 441 (три тисячі чотириста сорок одну) грн.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ФОП ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договорів комісії та стягнення грошових коштів, - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Одеської області шляхом подачі апеляційної скарги через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ю.Б. Свячена