УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів:Ізмайлової Т. Л., Мостової Г.І., Наумчука М.І., Фаловської І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, посилаючись на те, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі до 04 листопада 1999 року від якого мають дочку - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка знаходиться на повному її утриманні. Відповідач сплачував аліменти на дочку до досягнення нею повноліття. В даний час дочка навчається на денній формі навчання на другому курсі історичного факультету Східноєвропейського національного університету імені Лесі Українки. У зв'язку з тяжким матеріальним становищем позивачка не може самостійно утримувати дочку, а вдповідач в добровільному порядку відмовляється надавати допомогу на утримання дочки, тому вона звернулась до суду з вказаним позовом.

Позивач просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на навчання дитини в розмірі 1 000 грн щомісячно.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 29 січня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 аліменти на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи з 20 жовтня 2014 року на весь період навчання, але не більше ніж до досягнення нею двадцяти трьох річного віку.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 04 лютого 2015 року стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 1 000,00 грн витрат на правову допомогу.

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалене нове, яким у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_5 просить зазначене судове рішення апеляційної інстанції скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, виходив із наявності у ОСОБА_5 потреби у матеріальній допомозі у зв'язку з навчанням дочки в університеті та з урахуванням тих обставин, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки, що продовжує навчання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове про відмову в задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив із того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу, а також те, що позивачем не доведені позовні вимоги щодо потреби матеріальної допомоги на період навчання дочки.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували у шлюбі до 04 листопада 1999 року.

В період шлюбу у них народилась дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На підставі рішення апеляційного суду Волинської області 28 жовтня 2011 року відповідач сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 500,00 грн щомісячно, починаючи із 03 червня 2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно довідки № 10/3870 від 01 жовтня 2014 року вбачається, що ОСОБА_7 є студенткою другого курсу історичного факультету денної форми навчання Східноєвропейського національного університету ім. Лесі Українки.

Відповідно до довідки про доходи, виданої 28 січня 2015 року Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_7 отримувала стипендію лише в січні 2014 року в розмірі 730,00 грн. За період з лютого по червень 2014 року стипендія їй не призначалась.

Згідно із довідкою про доходи, виданої 10 березня 2015 року Східноєвропейським національним університетом ім. Лесі Українки, ОСОБА_7 отримувала стипендію за період з вересня 2014 року по лютий 2015 року в загальному розмірі, який складає 4 644,02 грн.

Позивач не працює, самостійного доходу не має, на її утриманні, крім дочки, перебуває матір, яка є важкохворою та потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується випискою із медичної картки від 02 грудня 2014 року (а. с. 36).

Відповідач є працездатним та працює в. о. директора ТОВ «Цегельня».

Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання ( ч. 3 ст. 199 СК України).

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції дійшов до передчасного висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки у порушення ст. ст. 212 <nau://ukr/1618-15|st212>-214 <nau://ukr/1618-15|st214>, 303 <nau://ukr/1618-15|st303>, 316 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st316> належним чином не перевірив, чи має відповідач можливість надавати матеріальну допомогу дочці, яка продовжує навчання, у іншому розмірі, ніж встановив суд першої інстанції, якщо 500,00 грн щомісячно для нього завелика сума.

Суд апеляційної інстанції також не дав належної оцінки посиланням позивачки на те, що вона не працює, самостійного доходу не має, на її утриманні перебуває матір, яка є важкохворою та потребує стороннього догляду. Крім того, судом не врахована потреба дочки в утриманні, у зв'язку з навчанням, і періодичне отримання нею стипендії, яка не є сталим платежем, а матеріальної допомоги від батька вона взагалі не отримує. При цьому висновки апеляційного суду про те, що відповідач майже не взмозі надавати допомогу повнолітній дочці, основані на припущеннях, що заборонені ч. 4 ст. 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60>.

Крім того, поза увагою суду залишилось те, що з урахуванням ст. 3 ЦПК України та ст. 199 СК України, ОСОБА_5 має право на звернення до суду з вказаним позовом, однак такий позов міг бути поданий в інтересах повнолітньої, яка повинна бути позивачем у зазначеній справі, а з врахуванням того, що остання є дієздатною, то аліменти мають бути стягнуті на її, а не інших осіб, користь, в тому числі коли такі особи наділені правом звернення до суду з позовом в інтересах інших осіб.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st213> щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338> є підставою для його скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st338>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 17 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов

Судді: Т.Л. Ізмайлова

Г.І. Мостова

М.І. Наумчук

І.М. Фаловська