У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,

суддів: Ізмайлової Т.Л., Кадєтової О.В.,

Мостової Г.І., Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет застави, за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору застави та за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння, за касаційними скаргами ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 7 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № РМ-09-017, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 44 272 грн 97 коп. зі сплатою 32 % строком до 6 грудня 2013 року. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати солідарно із ОСОБА_3 за виконання умов кредитного договору в повному розмірі, та між банком і публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір поруки на суму 10 000 грн. На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави автомобіля марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1. Посилаючись на те, що позичальник не належним виконує зобов'язання за кредитним договором, просило задовольнити позов.

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, ПАТ КБ «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору застави. Зазначав, що ОСОБА_3 є його дружиною. Автомобіль марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1, придбано за спільні кошти подружжя, тому він є спільним сумісним майном подружжя. Він не знав про укладення дружиною кредитного договору та про розпорядження останньою кредитними коштами. Посилаючись на те, що він не надавав згоди на укладення договору застави, просив задовольнити його позов.

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння. Вказував, що він є власником автомобіля марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1, який раніше належав його батькам. 18 грудня 2012 року при видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу працівниками Державної автомобільної інспекції України перевірено відсутність застави на автомобіль. 27 березня 2013 року за його відсутності до будинку матері прибули представники ПАТ КБ «ПриватБанк» і державний виконавець та вилучили автомобіль. Посилаючись на порушення його прав як власника, просив задовольнити його позов.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, в задоволенні позовів відмовлено.

ОСОБА_5 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні його позову скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позову.

У поданій ОСОБА_4 касаційній скарзі ставиться питання про скасування оскаржуваних судових рішеннях у частині відмови в задоволенні його позову з підстав неправильного застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга ОСОБА_5 підлягає частковому задоволенню, а касаційна скарга ОСОБА_4 - відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що спірний автомобіль було продано ОСОБА_3 ОСОБА_4, а тому позов пред'явлено до неналежного відповідача. Апеляційний суд також зазначив, що останнім не доведено вилучення у нього автомобіля працівниками банку у зв'язку з чим поданий ним позов про його витребування не доведений.

Вирішуючи позов ОСОБА_5, суди дійшли висновку, що він пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки знав про укладення дружиною ОСОБА_3 кредитного договору та договору застави автомобіля, вона діяла за його згодою відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Судами встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 23 лютого 1974 року. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4

7 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № РМ-09-017, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 44 272 грн 97 коп. зі сплатою 32 % строком до 6 грудня 2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобов'язувався перед кредитором відповідати солідарно із ОСОБА_3 за виконання умов кредитного договору в повному розмірі, та між банком і публічним акціонерним товариством «Акцент-Банк» укладено договір поруки на суму 10 000 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3 укладено договір застави автомобіля марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1.

Як зазначав позивач, внаслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 104 207 грн 30 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту - 39 942 грн 03 коп., процентами - 27 061 грн 25 коп., пенею - 31 289 грн 39 коп., штрафу (фіксована частина) - 1 000 грн, штрафу (процентна складова) - 4 914 грн 63 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25 червня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 3 вересня 2012 року, стягнуто солідарно із ОСОБА_3 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 7 грудня 2009 року № РМ-09-017 станом на 3 жовтня 2011 року в розмірі 73 827 грн 93 коп. Зазначені судові рішення не виконані.

18 грудня 2012 року ОСОБА_3 відчужила на користь ОСОБА_4 спірний автомобіль.

У позовній заяві ОСОБА_5 зазначав, що йому не було відомо про укладення ОСОБА_3 кредитного договору та договору застави, про їх укладення він дізнався у березні 2013 року під час проведення виконавчих дій, тому просив поновити строк звернення до суду (а. с. 56-59).

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Дійшовши висновку, що відсутні підстави для поновлення позовної давності, суди не навели доказів на спростування доводів ОСОБА_5 про те, що про укладення договору застави дружиною він дізнався у березні 2013 року.

Крім того, зазначаючи про пропущення позовної давності, суди не звернули уваги, що заява про її застосування банком не подавалась.

У позовній заяві ОСОБА_5 також зазначав, що він не надавав згоди на передачу автомобіля в заставу, тому договір застави є недійсним.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Вирішуючи спір, суди не з'ясували, чи є автомобіль цінним майном, а, відповідно, чи було необхідним отримання письмової згоди другого з подружжя на укладення договору застави.

Тому ухвалені у справі судові рішення в цій частині не можуть бути залишені в силі і підлягають скасуванню, а справа направленню в цій частині на новий розгляд, оскільки допущені судами порушення норм процесуального права (ст. ст. 10, 60, 179 ЦПК України) унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення.

При новому розгляді справи необхідно врахувати наведене, перевірити, чи можуть бути захищені права ОСОБА_5, якщо такі були порушені при укладенні договору застави, в обраний ним спосіб, - шляхом визнання цього договору недійсним, з огляду на те, що після передачі автомобіля в заставу він був відчужений ОСОБА_3 ОСОБА_4 і перейшов йому у власність, а законність цього договору позивачем не оспорюється.

Що ж стосується вирішення позову ОСОБА_4, то колегія суддів погоджується із наведеними в ухвалі апеляційного суду підставами для відмови в його задоволенні.

Суд апеляційної інстанції при цьому виходив із того, що позивачем не надано доказів вилучення у нього спірного автомобіля працівниками позивача і перебування транспортного засобу у володінні останнього.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 такого висновку не спростовують, порушень цивільного процесуального законодавства при оцінці доказів, які подавались на підтвердження обставин, якими він обґрунтовував свої вимоги, не встановлено.

Залишаючи оскаржувані рішення в цій частині без змін, колегія суддів виходить з положень ст. 335 ЦПК України, згідно якої під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судові рішення в частині відмови в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» не оскаржуються, тому їх законність судом касаційної інстанції не перевіряється.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково, касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3, публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору застави скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В частині вирішення позову ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_3, ОСОБА_5 про витребування майна з чужого незаконного володіння вказані судові рішення залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді:Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова Г.І. Мостова М.І. Наумчук