Справа № 433/1916/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.09.2015 року, Троїцький районний суд Луганської області в складі:

головуючого судді - Ляшенко М.А.,

при секретарі - Книшові О.С ,

розглянувши у судовому засіданні в смт.Троїцьке цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по заробітній платі та визнання права власності на майно, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В:

18.08.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Троїцького районного суду Луганської області із позовом до ОСОБА_2 про заробітної плати та визнання права власності на майно.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що у з 01 грудня 2014 року працювала у відповідача на посаді менеджера. 02 лютого 2015 року відповідач повідомив позивача про те, що її звільнено з займаної посади, а на питання про виплату заробітної плати повідомив відмовою.

Враховуючи викладене, позивачка просила суд стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі за період з 02 грудня 2014 року по 02 лютого 2015 року у розмірі 2 000 грн, та визнати за нею право власності на майно - ? приміщення, розташованого за адресою: смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н, Троїцького району Луганської обл.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що 01 грудня 2014 року між нею і ОСОБА_2 був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого вони домовились спільно діяти сфері розповсюдження декоративних рослин на території Троїцького району Луганської області, з метою збільшення зелених насаджень на території Троїцького району Луганської області, без отримання прибутку. Відповідно до умов вказаного договору, вкладом позивачки були: будівельні матеріали, грошові кошти, устаткування, фінансові, людські ресурси, професійні та інші знання, навички та вміння, які вносить позивач у перепланування і переобладнання павільйону у склад-капітальну споруду; у випадку неможливості забезпечити особисто вказаними ресурсами процес здійснення спільної діяльності, позивач залучає ці ресурси за власний рахунок, вказані ресурси позивач вносить у строки, погоджені із відповідачем. До виконання ремонтно-будівельних робіт з перепланування і переобладнання павільйону у нежитлове приміщення позивач приступає протягом 3 днів з моменту підписання цього договору; до пошуку постачальників позивач приступає протягом 3 днів з моменту підписання цього договору; до роботи з просування у рекламних виданнях Луганської області та мережі Internet інформації про рослини, які будуть розповсюджуватись у приміщенні за адресою: смт. Троїцьке, Луганської області, вул. Комсомольська, б/н, після його переобладнання, позивач приступає протягом трьох днів з моменту підписання цього договору. 02 грудня 2014 року ОСОБА_2 за актом прийому-передачі передав ОСОБА_1 вищевказаний павільйон, разом із комплектом ключів, а ОСОБА_1 прийняла павільйон, і ключі. Позивачка стверджує, що відразу приступила до пошуку постачальників, а також почала підшукувати рекламні видання у Луганській області та мережі Internet, в яких в наступному належало розповсюджувати інформацію про розповсюдження рослин. Позивачка також посилалася на те, що її було допущено до виконання робіт з підшукування постачальників рослин. Отже, 02 грудня 2014 року, як посилається позивачка відповідач фактично допустив її до роботи на посаді менеджера, адже позивачка отримала від відповідача вказані вище завдання. Наказ про прийняття на роботу ОСОБА_2 не оформлював, як посилається позивачка, говорив, що зробить це у найближчий час, а між тим вони узгодили, що заробітна плата відповідачки становитиме 1 000 грн. на місяць. Як посилається позивачка, вона подовжувала виконувати розпочаті роботи, а 02 лютого 2014 року ОСОБА_2 повідомив, що більше не має потреби у тому, щоб позивачка виконувала вказані вище роботи, таким чином позивачка вважає що її було звільнено.

Позивачка посилається на те, що виконала значний обсяг роботи, який визначався умовами договору про спільну діяльність, укладений між позивачкою та відповідачем, проте відповідач заробітну плату їй не виплатив. Позивачка посилається на те, що ОСОБА_2 на даний час має виплатити їй заробітну плату за роботу, яку вона виконувала у період з 02 грудня 2014 року по 02 лютого2015 року у розмірі 2 000 грн.

У звязку з тим, що умовами договору про спільну діяльність визначено умови, відповідно до яких позивачка набуває право власності на ? частку приміщення, розташованого за адресою: смт. Троїцьке, Луганської області, вул. Комсомольська, б/н позивачка стверджує, що у неї на підставі договору про спільну діяльність виникло право власності на ? частку приміщення, розташованого за адресою: смт. Троїцьке, Луганської області, вул. Комсомольська, б/н, а договір про спільну діяльність за своєю суттю є трудовим договором.

На даний час поведінка відповідача, на думку позивачки, свідчить, що він не визнає ту обставину, що між ними було укладено договір і йому також належить його виконувати, а також не визнає за позивачкою право власності на вказану частки у майні.

28 серпня 2015р. ОСОБА_2 звернувся до Троїцького районного суду Луганської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності на нерухоме майно.

В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 зазначив, що 01 грудня 2014 року між ним і ОСОБА_3 був укладений договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого вони домовились спільно діяти у сфері розповсюдження декоративних рослин на території Троїцького району Луганської області, з метою збільшення зелених насаджень на території Троїцького району Луганської області, без отримання прибутку. Відповідно до умов вказаного договору, внеском ОСОБА_2 був павільйон розташований за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н, його зобовязаннями були: виконати функції замовника проектних, будівельно-монтажних та інших робіт, повязаних із виконання ремонтно-будівельних робіт з перепланування і переобладнання; нести витрати і збитки, повязані з інвестиційною діяльністю, в порядку, передбаченому цим Договором; внести внесок, в порядку і розмірі визначеному цим договором; не пізніше 3 (трьох) днів з моменту підписання цього Договору передати за Актом приймання передачі майно Сторони-2, визначене в п. 3.3. цього Договору, для здійснення своїх зобовязань за договором та інші.

Відповідно до умов договору ОСОБА_2 передав відповідачці для переобладнання павільйон, протягом трьох днів з моменту підписання цього договору, вони домовилися, що Сторона-2 надає Стороні-1 павільйон для переобладнання у склад - капітальну споруду з обов'язковим дотриманням усіх будівельних норм, визначених діючим законодавством України для нежитлових приміщень (п. 4.2.2 Договору). Посилався на те, що є власником павільйону, що підтверджується договором купівлі-продажу павільйон розташований на земельній ділянці, яка належить йому на праві оренди, згідно договору оренди землі від 16 жовтня 2006р., зареєстрованому у Троїцькому районному реєстраційному окрузі, про у державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2006р. за № 254551/43, з додатками, в якому вказано, що на земельній ділянці знаходиться обєкт нерухомого майна, якій належить орендарю (ОСОБА_2) на праві приватної власності: споруда (павільйон МАФ).

Посилався на те, що вкладом відповідачки були: будівельні матеріали, грошові кошти, устаткування, фінансові, людські ресурси, професійні та інші знання, навички та вміння, у випадку неможливості забезпечити особисто вказаними ресурсами процес здійснення спільної діяльності, ОСОБА_1 залучає ці ресурси за власний рахунок. Умовами договору про спільну діяльність визначено, що до виконання будівельних робіт з переобладнання ОСОБА_1 приступає протягом 3 днів з моменту підписання цього договору; до пошуку постачальників ОСОБА_1 приступає протягом трьох днів з моменту підписання цього договору; до роботи з просування у рекламних виданнях м. Луганської області та мережі Internet інформації про рослини, які будуть розповсюджуватись сторонами у зв'язку з виконанням умов цього договору ОСОБА_1 приступає протягом трьох днів з моменту підписання цього договору. Посилався на те, що відповідно до п. 3.5 Договору вони із відповідачкою визначили, що вклади сторін є рівними.

ОСОБА_2 посилається, що на виконання умов договору 02 грудня 2014р. передав Відповідачу (Позивачу за первісним позовом) павільйон розташований за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н, площею. Виконання наступних його зобовязань за договором залежало виключно від виконання Відповідачем (Позивачем за первісним позовом) своїх зобовязань за договором.

Окрім того умовами договору визначені етапи здійснення спільної діяльності, яким визначено, п. 2.1.1 перший етап це виконання ремонтно-будівельних робіт з перепланування і переобладнання Стороною-2 павільйону розташованого за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н, площею у склад - капітальну споруду, виконується Стороною-2 у строк не пізніше - 01 грудня 2014р. (надалі переобладнання); 2.1.2. другий етап Здійснення Стороною-2 роботи з закупівлі посадкового матеріалу, забезпечення його ввезення та транспортування до місця висадки рослин, здійснювати висаджувальні, поливальні та інші види робіт, направлені на реалізацію та втілення мети співпраці. Місце висадки рослин визначається Сторонами не пізніш 3 (трьох) днів з моменту втілення Стороною-1 першого етапу здійснення спільної діяльності, вказаного у п. 2.1.1. договору. Сторона-2 починає виконання цього етапу одразу після переобладнання павільйону, визначеного п.2.1.1.цього договору; 2.1.3. третій етап початок розповсюдження декоративних рослин у нежитловому приміщенні, не пізніше 01 березня 2015р.

Вказаним договором про спільну діяльність було визначено мету і порядок здійснення спільної діяльності, їхні із відповідачкою взаємні права і обов'язки. ОСОБА_2 посилається на те, що свої зобов'язання за договором про спільну діяльність виконав у повному обсязі, а саме: передав відповідачці 02 грудня 2014 року за актом прийому-передачі вказане майно, не створював будь-яких перешкод у виконанні відповідачем своїх зобов'язань за договором.

Позивач (відповідач за первісним позовом) посилався на те, що про виконання інших зобов'язань за договором відповідачка його не повідомляла, отримавши павільйон, так і не приступила до виконання взятих на себе зобов'язань за договором, не повідомляє про хід виконання інших своїх зобовязань за договором хоча отримала від нього завдання з підшукування постачальників та з просування у рекламних виданнях Луганської області та мережі Internet інформації про рослини, які мають розповсюджуватись у приміщенні після переобладнання павільйону, та незважаючи на те, що він неодноразово направляв до ОСОБА_1 листи з проханням повідомити про хід виконання договору вона їх проігнорувала та залишила без відповіді.

Також посилався на те, що умовами договору, а саме п. 4.3.3. передбачено, що він має право в односторонньому порядку відмовитись від цього договору, у випадку невиконання Стороною-1, умов цього договору, або порушення строків, визначених в п.2.1.1-2.1.3 цього договору. «01» березня 2012р. він направив лист Відповідачу (Позивачу за первісним позовом) з повідомленням про розірвання договору з причини невиконання Стороною-2 своїх зобовязань за договором та вимогою повернути ключі від павільйону, але вказані вимоги Відповідачем (Позивачем за первісним позовом) у своїй письмовій відповіді не визнала та наголосила про чинність договору.

Приписами ст. 1141 ЦК України встановлено, що договір простого товариства припиняється у числі інших випадків у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим. У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Позивач посилався на те, що укладаючи договір із відповідачкою, він розраховував на здійснення із нею спільної діяльності і отримання від цієї діяльності прибутку. він розумів, що цю діяльність вони будуть здійснювати спільно і спільно будуть розподіляти отриманий дохід.

Що стосується доводів про існування трудових відносини, посилався на те, що цей договір за своїм змістом є цивільно-правовим договором, яким було передбачено ведення спільної діяльності, визначено наші із відповідачем взаємні права і обов'язки, підставою для виникнення трудових правовідносин, на наявність яких посилається позивач, є укладення трудового договору, а укладена між ними угода не містить ознак трудової, оскільки ОСОБА_2 по відношенню до відповідачки (позивачки за первісним позовом) не виступав роботодавцем, не приймав її у штат тощо. Коло її обов'язків було чітко визначено договором про спільну діяльність та за своїм характером ці обов'язки не можуть бути віднесені до трудових.

Враховуючи викладене, просив суд у задоволенні позову ОСОБА_1 до нього про стягнення заборгованості по заробітній платі і визнання права власності на майно, відмовити за необґрунтованістю, розірвати договір про спільну діяльність від 01 грудня 2014 року, укладений із відповідачкою (позивачкою за первісним позовом), визнати за ним, ОСОБА_2 право власності обєкт нерухомого майна - на нежитлове приміщення, загальною , розташованого за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, суду надала заяву, в якій просила розглянути справу у її відсутність, наполягала на задоволенні пред'явленого нею позову та просила відмовити ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічного позову.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про явку в судове засідання повідомлявся належним чином, суду надав заяву, в якій просив суд відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову та наполягав на задоволенні його зустрічного позову, також просив розглянути справу у його відсутність.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні первісного позову слід відмовити за необґрунтованістю, тоді як зустрічний позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 1130,1131 ЦК України за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників Договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності.

Відповідно до ст. 1132, 1133, 1134 ЦК України за договором простого товариства сторони (учасники) беруть зобов'язання об'єднати свої вклади та спільно діяти з метою одержання прибутку або досягнення іншої мети. Вкладом учасника вважається все те. що він вносить у спільну діяльність (спільне майно), в тому числі грошові кошти, інше майно, професійні та інші знання, навички та вміння, а також ділова репутація та ділові зв'язки. Вклади учасників вважаються рівними за вартістю, якщо інше не випливає із договору простого товариства або фактичних обставин. Грошова оцінка вкладу учасника провадиться за погодженням між учасниками. Внесене учасниками майно, яким вони володіли на праві власності, а також вироблена у результаті спільної діяльності продукція та одержані від такої діяльності плоди і доходи є спільною частковою власністю учасників, якщо інше не встановлено договором простого товариства або законом.

Судом встановлено, 01 грудня 2014 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 було укладено договір про спільну діяльність, відповідно до умов якого вони домовились спільно діяти у сфері розповсюдження декоративних рослин на території Троїцького району Луганської області, з метою збільшення зелених насаджень на території Троїцького району Луганської області, без отримання прибутку. Так, вкладом ОСОБА_2 за вказаним договором був павільйон розташований за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н, який він передав Стороні 1 для переобладнання павільйону в капітальну споруду, протягом трьох днів з моменту підписання цього договору. Вкладом ОСОБА_1 були будівельні матеріали, грошові кошти, устаткування, фінансові, людські ресурси, професійні та інші знання, навички та вміння, які вносить Сторона; у випадку неможливості забезпечити особисто вказаними ресурсами процес здійснення спільної діяльності, ОСОБА_1 залучає ці ресурси за власний рахунок. Вказані ресурси ОСОБА_1 вносить у строки, погоджені зі ОСОБА_2. До виконання будівельних робіт з переобладнання Сто приступає протягом 3 днів з моменту підписання цього договору, роботи ОСОБА_1 з підшукування постачальників декоративних рослин; до пошуку постачальників Сторона-1 приступає протягом трьох днів з моменту підписання цього договору, до робіт ОСОБА_1 з просування у рекламних виданнях Луганської області та мережі Internet інформації про рослини, які будуть розповсюджуватись зв'язку із виконанням цієї угоди приступає протягом з трьох днів з моменту підписання цього договору.

02 грудня 2014 року ОСОБА_2 за актом прийому-передачі передав ОСОБА_1 вказаний вище павільйон із комплектом ключів, ОСОБА_1 прийняла і павільйон, і ключі.

Як було встановлено судом, ОСОБА_2 виконав всі свої обов'язки, передбачені умовами даного договору, і не вчинив будь-яких дій стосовно його виконання, однак, ОСОБА_1 в одноособовому порядку відмовилася від даного договору хоча отримала усе належне від ОСОБА_2 на його виконання.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Окрім того, п. 4.3.3. договору про спільну діяльність передбачено право ОСОБА_2 в односторонньому порядку відмовитись від цього договору, у випадку невиконання ОСОБА_1 , умов цього договору, або порушення строків, визначених в п.2.1.1-2.1.3 цього договору, шляхом направлення ОСОБА_1 письмового повідомленні, не пізніше ніж за 5 (пять) робочих днів до передбачуваної дати припинення договору. Так, ОСОБА_2 «01» березня 2015р. направив лист з повідомленням про розірвання договору з причини невиконання ОСОБА_2 своїх зобовязань за договором з вимогою повернути ключі від павільйону, але вказані вимоги Відповідач (Позивач за первісним позовом) у своїй письмовій відповіді не визнала та наголосила на чинності договору.

Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити вимоги зустрічного позову стосовно розірвання договору про спільну діяльність через невиконання ОСОБА_1 умов цього договору, зважаючи на те, що доводи ОСОБА_2, в частині розірвання договору про спільну діяльність знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Враховуючи ці самі обставини, суд дійшов висновку стосовно безпідставності вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на вказане нерухоме майно.

Окрім того, як було встановлено судом, здійснення спільної діяльності у приміщенні, не передбачало наступне отримання прибутку.

Так, судом встановлено, ОСОБА_2 є власником павільйону, що підтверджується договором купівлі-продажу приміщення розташоване на земельній ділянці, яка належить мені на праві оренди, згідно договору оренди землі від 16 жовтня 2006р., зареєстрованому у Троїцькому районному реєстраційному окрузі, про у державному реєстрі земель вчинено запис від 23 листопада 2006р. за № 254551/43, з додатками, в якому вказано, що на земельній ділянці знаходиться обєкт нерухомого майна, якій належить орендарю (ОСОБА_2) на праві приватної власності: споруда (павільйон МАФ).

Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 оспорює належне ОСОБА_2 права власності на приміщення посилаючись на те, що у неї виникло право власності на ? частину цього приміщення, при цьому у якості підстави виникнення такого права зазначає договір про спільну діяльність.

Приписами ст. 1141 ЦК України встановлено, що договір простого товариства припиняється у числі інших випадків у разі відмови учасника від подальшої участі у договорі простого товариства або розірвання договору на вимогу одного з учасників, якщо домовленістю між учасниками не передбачено збереження договору щодо інших учасників; досягнення мети товариства або настання обставин, коли досягнення мети товариства стало неможливим. У разі припинення договору простого товариства речі, передані у спільне володіння та (або) користування учасників, повертаються учасникам, які їх надали, без винагороди, якщо інше не передбачено домовленістю сторін. Поділ майна, що є у спільній власності учасників, і спільних прав вимоги, які виникли у них, здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Як було зазначено вище, ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів про те, що нею виконувалися зобов'язання за договором про спільну діяльність, у зв'язку із чим, суд дійшов висновку щодо обґрунтованості вимог ОСОБА_2 про розірвання даного договору, однак, враховуючи те, що належне йому право власності на даний час оспорюється, вважає за можливе задовольнити позов і в частині вимог про визнання права власності на нерухоме майно.

Що стосується доводів ОСОБА_1 про те, що договір про спільну діяльність є трудовим договором, а тому між нею і ОСОБА_2 існували трудові правовідносини, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Укладений сторонами договір про спільну діяльність за своєю природою є цивільно-правовим договором, який є підставою виникнення для його учасників цивільних прав та обов'язків.

На думку суду, з боку ОСОБА_1 має місце помилка у природі та змісті тих обставин, які мали місце, та правовідносин, які склалися між сторонами по справі.

Зокрема, на думку суду, ОСОБА_1 помилялася щодо природи укладеного із ОСОБА_4 правочину, а отримання від нього завдання щодо виконання певних дій було спрямоване на виконання договору про спільну діяльність, що свідчить про його намір здійснювати відповідну діяльність, та не може бути розцінено судом, як свідчення того, що між сторонами існували трудові правовідносини.

Враховуючи викладене, суд дійшов висновку стосовно відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення заборгованості по заробітній платі.

Враховуючи викладене і на підставі ст.ст. 392, 525, 526, 651, 1130-1134,1141 ЦК України, керуючись ст.. 10, 11, 60, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення заборгованості по заробітній платі та визнання права власності на майно, - відмовити за необґрунтованістю.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору про спільну діяльність, визнання права власності на нерухоме майно, - задовольнити.

Розірвати договір про спільну діяльність від 01 грудня 2014 року, укладений між ОСОБА_2 і ОСОБА_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на обєкт нерухомого майна нежитлове приміщення, розташованого за адресою смт. Троїцьке, вул. Комсомольська, б/н. Троїцького району Луганської області.

Рішення суду може бути оскаржене до Луганського апеляційного суду на протязі десяти днів через Троїцький районний суд Луганської області.

Суддя М.А.Ляшенко