Справа № 357/6696/14-ц Головуючий у І інстанції Кошель Л. М.
Провадження № 22-ц/780/5325/15 Доповідач у 2 інстанції Сліпченко О. І.
Категорія 43 27.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого: Сліпченка О.І.,

суддів: Дмитрієвої Л. Д., Олійника В.І.,

при секретарі: Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква до ОСОБА_2 в її інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_3, треті особи: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області, ОСОБА_4, про виселення з гуртожитку без надання іншого житлового приміщення,-

Заслухавши доповідь судді Апеляційного суду, вислухавши учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів,-

встановила:

У травні 2014 року квартирно-експлуатаційний відділ м. Біла Церква Київської області Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що під час проходження військової служби ОСОБА_4 на підставі ордеру № 4 від 06 травня 2004 року йому та членам його сімї була надана для проживання квартира АДРЕСА_1.

08 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано.

Позивач вказував, що ОСОБА_2 разом зі своєю дитиною ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на даний час незаконно проживають у гуртожитку за вказаною адресою.

Даний гуртожиток знаходиться на балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області, який підпорядковується Міністерству оборони України.

Вказуючи, що ОСОБА_2 відношення до Міністерства оборони України не має, позивач просив виселити ОСОБА_2 та її дитину ОСОБА_3 із займаної ними кімнати за вказаною адресою без надання іншого житла.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалю Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року рішення апеляційного суду Київської області від 20 листопада 2014 року скасовано та справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

У своїй апеляційній скарзі позивач, посилаючись на необґрунтованість рішення та порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задоволити позов.

В обґрунтування апеляції зазначено, що суд першої інстанції безпідставно визнав, що відповідач ОСОБА_2 є одинокою особою а тому не може бути виселена на підставі ст. 125 ЖК України та необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення п.3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано доказів та правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується із такими висновками, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що гуртожиток по АДРЕСА_1 знаходиться на ;балансі квартирно-експлуатаційного відділу м. Біла Церква Київської області.

06 травня 2004 року військовослужбовцю Збройних Сил України ОСОБА_4 на сімю у складі: ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_3 було надано квартиру АДРЕСА_1.

Також встановлено, що 08 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано.

На час розгляду справи в місцевому суді ОСОБА_2 разом з ОСОБА_3 проживають у квартирі гуртожитку за вказаною адресою.

Відповідно до вимог ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Держава гарантує забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених Житловим кодексом України (далі ЖК України) та іншими нормативно-правовими актами (стаття 12 Закону України «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей»).

Відповідно до статті 132 ЖК України осіб, перелічених у статті 125 цього Кодексу, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.

Згідно зі ст. 125 ЖК України не може бути виселено без надання іншого жилого приміщення одиноких осіб з неповнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів ;дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень.

Крім того, колегія суддів приходить до висновку, що з наведених підстав відповідачі не входять до кола осіб, яких не може бути виселено з службових жилих приміщень без надання іншого жилого приміщення (ст. 125 ЖК України).

Також відповідно до положень ч. 3 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає.

Оскільки неповнолітньої донька відповідача - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 , то на час ухвалення рішення судом першої інстанції останній виповнилось повних 12 років.

Крім того, місцем проживання ОСОБА_3 є місце проживання її матері - відповідача по справі.

За таких обставин доводи апелянта про те, що відповідачка не може бути виселена на підставі ст. 125 ЖК України та необґрунтовано не застосував до спірних правовідносин положення п.3.15 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженої наказом Міністерства оборони України № 737 від 30 листопада 2011 року не відповідають матеріалам справи та спірним правовідносинам.

Окрім цього, згідно вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено.

Таким чином доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, не знайшли свого підтвердження при апеляційному розгляді справи.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення позову і ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Квартирно-експлуатаційного відділу міста Біла Церква - відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 29 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: