АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 541/537/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2984/15Головуючий у 1-й інстанції Городівський О. А. Доповідач ап. інст. Акопян В. І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Акопян В.І.,

суддів Винниченко Ю.М., Лобова О.А.

при секретарі Фадєйкіній Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, просила ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основний борг в сумі 15000,00 грн., моральну шкоду в розмірі 7000,00 грн. та судовий збір в розмірі 488 грн.

Заявлені вимоги мотивовані тим, що відповідач відмовляється в добровільному порядку повернути кошти згідно розписки отримані ним в літку 2014 року для купівлі автомобіля.

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики, обґрунтовуючи його тим, що ОСОБА_3 отримала автомобіль, а зараз намагається забрати й кошти які він ніколи від неї не отримував, просив визнати недійсним договір позики від 22.01.2015 року між ним та відповідачкою, як укладений всупереч його справжньої волі, в результаті обману, насильства, тяжкої обставини і на вкрай невигідних умовах.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 15000 (п'ятнадцять тисяч гривень) грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 відмовлено.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 22.01.2015 року укладеного між ОСОБА_3 до ОСОБА_2.

Вирішено питання судових витрат.

ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і новим рішенням відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу та моральної шкоди задовольнивши зустрічну позовну заяву ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначено, що висновок суду не ґрунтується на належних і допустимих доказах.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка 7 липня 2014 року уклала кредитний договір з ПАТ «Платінум Банк»,згідно якого отримала від банку кошти в сумі 11 980 грн. зі сплатою 12% річних строком на 36 місяців та 09 липня 2014 року договір з ПАТ «Креді Агроколь Банк» про відкриття поточного рахунку.

22 січня 2015 року відповідач ОСОБА_2написав розписку позивачці, що він зобов'язується сплачувати кредит в сумі 15 000грн(тринадцять тисяч гривнів) щомісячними платежами ,який складає банк «Креді Агріколь » 260грн та «Платінум Банк» в сумі 620грн, який оформлений ОСОБА_3 готівкою отримав у неї 15 000грн, на які він взяв автомобіль, придбаний по лізінгу.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3,місцевий суд прийшов до висновку, що між сторонами у відповідності до вимог ст..1046 ЦК України було укладено договір позики, згідно якого одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні(позичальникові) грошові кошти або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів(суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, що між сторонами було укладено договір позики.

Як вбачається із змісту розписки відповідач ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3. кошти, які вона отримала в банку згідно кредитного договору, і брав на себе зобов'язання не повернути кошти позивачці, а погашати за неї кредит в ПАТ «Платінум Банку » та вносити кошти в банк »Креді банк» щомісячно по 620грн та 260 грн. відповідно, тобто відповідач брав на себе зобов'язання по погашення кредиту, який отримала позивачка ОСОБА_3 в ПАТ «Платінум Банку» 7 липня 2014 року на своє ім'я, в розписці відсутні зобов'язання відповідача повернути кошти в сумі 15 000грн. позивачці..

Сторони не заперечували в судовому засіданні, що відповідач на погашення кредиту вніс два щомісячні платежі, тобто почав виконувати обов'язки боржника за кредитним договором.

На підставі вищезазначеного колегія суддів приходить до висновку, що між сторонами було укладено договір заміни боржника у зобов'язанні.

Відповідно до ст.520 ЦК України боржник у зобов'язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) .

Згідно змісту кредитного договору від 7 липня 2014 року ,укладеного між ОСОБА_3 та ПАТ»Платінум Банк» він укладений строком на 36 місяців, виплата кредиту проводиться щомісячно в сумі 620 грн( місячна ставка, проценти, комісія),що відповідає розміру місячного платежу , який повинен вносити ОСОБА_2 як платіж до банку про що зазначено в розписці відповідача. В самій розписці зазначено,що ОСОБА_2 зобов'язується виплачувати кредит щомісячно ,без визначення кінцевого строку погашення кредиту. В кредитному договорі строк кредитування зазначено до 36 місяців ,тобто до7 липня 2017 року., кінцевий строк погашення кредиту на час розгляду справи не настав.

До суду позивачка не надала розрахунку погашення кредиту , а саме не вказала: яку суму кредиту сплатив відповідач ( сторони не заперечували ,що відповідач вніс два платежі), яку суму вона сплатила вона.

Оскільки в позовній заяві позивачка прохала стягнути кошти за договором позики ,а колегія суддів не може змінити підстави позову і вийти за межі позовних вимог, а в судовому засіданні не знайшов підтвердження факт укладення між сторонами саме договору позики, колегія суддів вважає що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики та стягнення судових витрат підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд підставно відмовив ОСОБА_2 в задоволенні його позову про визнання договору позики недійсним, оскільки підстави ,які зазначені в зустрічній позовній заяві ОСОБА_2 як підстави визнання договору недійсним не знайшли свого підтвердження при судовому розгляді , крім того не знайшов підтвердження факт укладення між сторонами договору позики.

Керуючись ст.303, ст.307 ч.1 п.3,4 ст.309,ст..316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 15 травня 2015 року в частині задоволення позову ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики та стягнення судових витрат скасувати, ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики та стягнення судових витрат відмовити.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий В.І. Акопян

Судді Ю.М.Винниченко

О.А. Лобов

З оригіналом згідно

Суддя В.І.Акопян