УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого суддів: Гвоздика П.О., Горелкіної Н.А., Завгородньої І.М., Журавель В.І., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа - Одеська міська рада, про визнання недійсними свідоцтва про право власності, договорів купівлі-продажу, іпотеки, витребування майна, усунення перешкод у користуванні майном та скасування запису про державну реєстрацію, за касаційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради звернувся до суду з позовом, посилаючись на те, що нежитлове приміщення другого поверху, загальною площею 308,8 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1, є власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради, управління яким здійснює Департамент комунальної власності Одеської міської ради на підставі свідоцтва про право власності від 23 серпня 2006 року.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 25 січня 2005 року за ОСОБА_6 була зареєстрована квартира № 1, загальною площею 305,2 кв. м, розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вказане свідоцтво про право власності на житло було видане на підставі розпорядження від 25 січня 2005 року № 190246, проте відповідно до перевірки юридичного департаменту Одеської міської ради вказаного розпорядження не існує.

13 квітня 2006 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований у реєстрі за № 759, згідно з яким ОСОБА_6 продав, а ОСОБА_7 купив вищевказану квартиру.

26 липня 2006 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений договір купівлі-продажу, зареєстрований у реєстрі за № 1461243, згідно з яким ОСОБА_7 продав, а ОСОБА_8 купив квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 305,2 кв. м.

26 липня 2006 року між ОСОБА_8 та Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк») був укладений договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого банк надав ОСОБА_8 грошові кошти в іноземній валюті в сумі 613 000 швейцарських франків.

26 липня 2006 року на забезпечення виконання кредитних зобов'язань між банком та ОСОБА_8 був укладений іпотечний договір, зареєстрований у реєстрі за № 1901. Предметом іпотеки є нерухоме майн - квартира АДРЕСА_1.

Позивач також зазначив, що вказане вище приміщення є власністю територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради від 22 серпня 2006 року № 353.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 22 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року, у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено.

У касаційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради просив скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права.

Перевіривши доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що Одеська міська рада звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи - представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради, про визнання угод недійсними.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2009 року у справі № 2-6099/09 позовні вимоги Одеської міської ради були задоволені.

Визнано недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, загальною площею 305,2 кв. м, від 13 квітня 2006 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7, та договір купівлі-продажу спірної квартири від 26 липня 2006 року, укладений між ОСОБА_7 та ОСОБА_8

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2012 року апеляційну скаргу АКІБ «УкрСиббанк» задоволено, заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 червня 2009 року скасовано.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 22 травня 2013 року касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відхилено, рішення апеляційного суду Одеської області від 5 грудня 2012 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 9 вересня 2013 року Департаменту комунальної власності Одеської міської ради відмовлено у допуску справи до провадження Верховного Суду України.

Згідно з рішенням Одеської міської ради від 31 січня 2011 року «Про затвердження виконавчих органів, загальної чисельності апарату Одеської міської ради» було змінено найменування Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради на Департамент комунальної власності Одеської міської ради.

Відповідно до Положення про департамент комунальної власності Одеської міської ради, яке затверджене рішенням Одеської міської ради від 28 лютого 2011 року № 384-VI, Департамент комунальної власності Одеської міської ради є правонаступником Представництва по управлінню комунальною власністю Одеської міської ради.

Згідно з п. 2.2.2 Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради останній у встановленому порядку здійснює захист прав та інтересів територіальної громади м. Одеси в особі Одеської міської ради в судових органах з питань, що віднесені до компетенції Департаменту.

Таким чином, суд першої інстанції, з яким також погодилася колегія суддів апеляційного суду, дійшов висновку, що департамент, звертаючись з даним позовом, здійснює захист не своїх прав, а прав Одеської міської ради, який йому було делеговано Одеською міською радою. За таких умов, щодо вимог департаменту слід застосувати строки позовної давності, при цьому їх перебіг слід починати з дати, коли саме Одеська міська рада дізналася про порушення своїх речових прав на спірний об'єкт нерухомості, тобто з дати винесення заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси у справі № 2-6099/09 (24 червня 2009 року).

На підставі наведеного суди попередніх інстанцій дійшли висновку, що на момент звернення до суду з даним позовом Департаментом комунальної власності Одеської міської ради було пропущено строк звернення до суду, та відповідач ПАT «УкрСиббанк» звернулося до суду із заявою про застосування до позовних вимог строку позовної давності.

Проте з таким висновком апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як на підставі доказів сторін.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Зазвичай перебіг позовної давності є процесом безперервним. Однак можуть виникнути обставини, що перешкоджають поданню позову. Ці обставини є підставами для зупинення, переривання або поновлення строку давності.

Стаття 263 ЦК України дає вичерпний перелік обставин, за наявності яких позовна давність зупиняється. До них належать: непереборна сила - надзвичайна і така, що не можна відвернути в даних умовах, подія. Такою подією може бути стихійне лихо (землетрус тощо) або соціальні явища (страйки тощо); мораторій - відстрочка виконання зобов'язання, що встановлена законодавством. Мораторій може бути оголошений відносно якогось окремого виду зобов'язань або за всіма зобов'язаннями в цілому.

Всі вказані обставини мають об'єктивний характер і їх дія проявляється незалежно від бажання сторін. Під час дії цих обставин перебіг позовної давності зупиняється. З дня припинення обставин, що стали підставою для зупинення давності, її перебіг продовжується на той період часу, що залишився (тобто строк позовної давності мінус строк, що пройшов до виникнення зазначених вище обставин).

Переривання перебігу строку позовної давності полягає в тому, що час, який минув до настання обставини, з якою закон пов'язує перерву, не зараховується в строк позовної давності, і строк позовної давності, після перерви, починає перебіг спочатку на весь строк, передбачений в законі для зазначених вимог. При цьому обставини, що переривають перебіг строку, можуть виникнути в будь-який момент до його закінчення.

Перебіг строку позовної давності переривається: здійсненням зобов'язаною особою дій, що підтверджують визнання боргу або іншого обов'язку. Такими діями можуть бути, наприклад, часткова виплата боргу, прохання про відстрочку виконання зобов'язання тощо; пред'явлення позову, хоча б до одного із кількох боржників (а також якщо предметом такого позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач) у встановленому порядку. Якщо позов поданий з порушенням встановлених вимог, то він не приймається судом до провадження, або залишається судом без розгляду і не перериває позовну давність.

Суд апеляційної інстанції не врахував зазначених норм матеріального права та на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України не перевірив доводів апеляційної скарги щодо переривання строку позовної давності, у зв'язку з поданням позову до декількох відповідачів, а проміжок часу між постановленням останнього процесуального документа (9 вересня 2013 року) та поданням даного позову (14 жовтня 2013 року) складав лише 35 днів, та дійшов передчасного висновку про відмову у задоволенні позову на підставі ст. 264 ЦК України.

З огляду на допущені апеляційним судом порушення норм процесуального права, які унеможливили встановлення фактичних обставин справи, ухвалу апеляційного суду необхідно скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції відповідно до ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справах

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 24 листопада 2014 року скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді: Н.А. Горелкіна В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко