АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа №638/1993/13ц
Провадження №22-ц/790/6680/15
Головуючий 1 інст. Наумова С.М.
Категорія: договірні Доповідач - Гуцал Л.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Гуцал Л.В.,

суддів Пилипчук Н.П., Кірсанової Л.І.,

за участю секретаря Литвин О.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 липня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції до ОСОБА_3, ОСОБА_1, третя особа - Служба у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці Харківської міської ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

встановила:

У лютому 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі ПАТ) «ОСОБА_2 Аваль» в особі Харківської обласної дирекції звернулось до суду позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Посилалось на те, що 28 березня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством (далі ВАТ) «ОСОБА_2 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_2 Аваль»), та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/1800/74/85161, відповідно до умов якого останній отримав кредит у розмірі 171 700 доларів США зі сплатою 13,25 % річних строком повернення до 28 березня 2027 року.

Крім того, 31 січня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 був укладений договір кредиту №014/1800/82/96993, згідно з умовами якого відповідач отримав у кредит 184 629 доларів США зі сплатою 14 % річних строком повернення до 31 січня 2018 року.

Взятих на себе зобов'язань за вищевказаними кредитними договорами ОСОБА_3 не виконав, у зв'язку з чим станом на 04 лютого 2013 року утворилась заборгованість: за кредитним договором від 28 березня 2007 року № 014/1800/74/85161 у розмірі 145 672,81 долари США, яка складається із: заборгованості за кредитом у розмірі 24 051,41 долар США, заборгованості за відсотками у розмірі 55 895,80 доларів США, суми пені та штрафу, нарахованих за порушення строків повернення кредиту, у розмірі 205 840,61 доларів США; за кредитним договором № 014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року утворилась заборгованість у розмірі 173 173,03 долари США, яка складається: із заборгованості за кредитом у розмірі 46 058,63 долари США, заборгованості із відсотків у розмірі 71 139,44 долари США, суми пені та штрафу, нарахованих за порушення строків повернення кредитної заборгованості та сплати відсотків, у розмірі 303 061,83 долар США. Загальний розмір заборгованості за двома кредитним складає 954 783,52 долари США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 04 лютого 2013 року становить 7 673 724 ,68 гривень.

З метою забезпечення виконання позичальником своїх договірних зобов'язань за вище зазначеними кредитними договорами, між ВАТ «ОСОБА_2 банк Аваль» та ОСОБА_3 були укладенні : 28 березня 2007 року договір іпотеки №014/1800/74/85161, та 31 січня 2008 року - договір наступної іпотеки №014/1800/82/96993/1.

Предметом іпотеки за цими договорами є квартира №22, що розташована за адресою: м. Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б, загальною площею 168,2 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., яка на час їх укладення належала ОСОБА_3.

Згідно з рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя, право особистої приватної власності на квартиру, яка є предметом іпотеки, визнано за ОСОБА_4 з подальшою державною реєстрацією за нею такого права.

У звязку з чим за клопотанням позивача ухвалою суду від 18 грудня 2014 року ОСОБА_4 було залучено до участі у справі в якості співвідповідача.

Посилаючись на вищевикладені обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 у загальному розмірі 7 673 724,68 гривень, яка виникла за кредитними договорами №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року та №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру №22, що розташована за адресою: місто Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б, загальною площею 168,2 кв.м., житловою площею 92,9 кв.м., що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2011 року; надати позивачу право на продаж предмета іпотеки, будь-якій особі покупцеві, шляхом застосування, визначеної у ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна; надати позивачу право на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення копій правовстановлюючих документів та технічної документації.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 липня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 звернулась з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі заявник вказує на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Інші особи, які брали участь у справі рішення суду не оскаржують.

Згідно ст.303 ЦПК України апеляційний суд в апеляційному порядку перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді 1 інстанції; апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду 1 інстанції було зумовлено поважними причинами; апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідач ОСОБА_3, який належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи, в судові засідання не зявлявся.

Відповідач ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_5, апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі.

Представник позивача проти задоволення скарги заперечував.

Від Служби у справах дітей Дзержинського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці Харківської міської ради надійшла заява про розгляд справи у відсутність представника установи.

Перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що внаслідок неналежного виконання кредитних зобов'язань Позичальником ОСОБА_3 утворилася заборгованість перед позивачем, в рахунок погашення якої слід звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку та на умовах передбачених договорами іпотеки та наступної іпотеки та нормами статей 7, 12, 23, 33, 35, 38, 39 Закону України "Про іпотеку".

Такі висновки суду відповідають вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

По справі встановлено, що 28 березня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/1800/74/85161. За умовами цього договору ОСОБА_2 надав Позичальнику у тимчасове користування на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 171 700 доларів США строком до 28 березня 2027 року.

31 січня 2008 року між ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №014/1800/82/96993. На виконання умов цього договору ОСОБА_2 надав у тимчасове користування Позичальника на умовах строковості, платності та цільового характеру використання грошові кошти в сумі 184 620 доларів США, строком до 31 січня 2018 року.

На забезпечення Позичальником зобов'язань за кредитними договорами №014/1800/74/85161 та № 014/1800/82/96993 між Банком та ОСОБА_3 були укладені, відповідно, 28 березня 2007 року іпотечний договір за №014/1800/74/85161/1 та 31 січня 2008 року договір наступної іпотеки за № 014/1800/82/96993/1.

Предметом іпотеки за цими договорами є квартира №22, що розташована за адресою: м.Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б. На час укладення договорів предмет іпотеки належав Іпотекодавцю - ОСОБА_3 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального ОСОБА_6 28 березня 2007 року за № 451.

В ході розгляду справи встановлено, що 04 квітня 2011 року Дзержинським районним судом м.Харкова було ухвалено рішення за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яким за ОСОБА_1 визнано право особистої приватної власності на квартиру №22, що розташована за адресою: м. Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 29 грудня 2012 року зазначена квартира, загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м., зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_1 (частка 1/1) на підставі вказаного судового рішення.

Пунктом 6.5 кредитного договору від 28 березня 2007 року та п.9.1 кредитного договору від 31 січня 2008 року передбачено право Кредитора вимагати дострокового повного погашення Позичальником заборгованості за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом, пені та штрафу у разі невиконання або неналежного виконання ним договірних зобовязань.

Вимоги Банку про дострокове повернення кредиту Позичальником, у звязку з порушенням ним договірних зобовязань, залишились без реагування.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Одностороння відмова від виконання зобов'язань за договором не допускається.

Внаслідок того, що Позичальник ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів належним чином не виконував, станом на 02 лютого 2014 року виникла заборгованість за двома кредитними договорами у загальному розмірі 954 783,52 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 04 лютого 2013 року (1 долар США 7.9930 гривень) складає - 7 673 724,68 гривень. Зокрема, за кредитним договором №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року заборгованість становить 3298561,90 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом - 1164362,77 гривень; заборгованості за відсотками - 446775,13 гривень; штрафу за прострочення кредиту та відсотків - 42140 гривень, пені за прострочення кредиту та відсотків - 1645284 гривень, та за кредитним договором №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року у розмірі 4375162,78 гривень, що складається з: заборгованості за кредитом 1384172 , 03 гривень; заборгованості за відсотками 568617,54 гривень; пені за прострочення кредиту та відсотків 2422373,21 гривень.

Відповідно до ч.1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 3.1.4 договору іпотеки від 28 березня 2007 року передбачено право Іпотекодержателя у випадку невиконання іпотекодавцем зобов'язань за кредитним договором, у тому числі якщо кінцевий термін повернення кредиту ще не настав, звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізуввши його відповідно до п. 5 цього договору, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважно перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставного майна, а також витрат, пов'язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Таке право Іпотекодержателя передбачено і п.3.1.4 договору наступної іпотеки від 31 січня 2008 року.

Отже, з урахуванням приписів ст..23 Закону України «Про іпотеку» у суду були правові підстави для ухвалення судового рішення про задоволення вимог Кредитора, шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, який на даний час належить ОСОБА_1.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що квартира АДРЕСА_1 є особистою власністю ОСОБА_1 і вона не давала згоди на передачу цієї квартири в іпотеку, є безпідставними та спростовуються наявними у матеріалах справи доказами.

Судовим розглядом встановлено, що на час укладання договору іпотеки від 28 березня 2007 року власником спірної квартири на підставі договору купівлі-продажу від тієї ж дати був ОСОБА_3. Відомості про іпотеку були внесені до державного реєстру іпотек та обтяжень нерухомого майна. На час укладання договори наступної іпотеки від 31 січня 2008 року спірна квартира також перебувала у власності ОСОБА_3.

Згідно інформації приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 у справах нотаріуса знаходиться заява ОСОБА_7, яка засвідчена нотаріусом 26 березня 2007 року за реєстром №427, про згоду дружини на укладання її чоловіком ОСОБА_3В, договору іпотеки щодо квартири АДРЕСА_1 з ВАТ «ОСОБА_2 Аваль» (т.2 а.с.18).

Приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 надана копія заяви ОСОБА_7, якою вона надає згоду своєму чоловікові ОСОБА_3 на передачу в наступну іпотеку квартири АДРЕСА_1, яка набута ними під час зареєстрованого шлюбу, на умовах їй відомих (т.2 а.с.19, 20).

Отже посилання ОСОБА_1 про її необізнаність щодо передачі ОСОБА_3 спірної квартиру в іпотеку Банку та на судове рішення про визнання за нею права особистою власності на спірну квартиру, за встановлених судом обставин, на правильність висновків суду не впливають.

Не ґрунтуються на законі і доводи апеляційної скарги стосовно порушення оскаржуваним судовим рішенням прав та законних інтересів неповнолітніх дітей.

При вирішенні питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, в якому зареєстровані неповнолітні особи, з'ясовуванню підлягають такі обставини: чи мала дитина право власності на предмет іпотеки чи право користування предметом іпотеки на момент укладення договору іпотеки. Будь-які дії, вчинені без згоди іпотекодержателя після укладення договору іпотеки (наприклад, реєстрація неповнолітньої дитини в житловому будинку, народження дитини після укладення договору іпотеки) не є підставою для визнання такого договору недійсним із підстави невиконання вимог закону про отримання згоди органу опіки та піклування (п.44 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України №5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин").

Матеріали справи свідчать, що на момент укладання договору іпотеки від 28 березня 2007 року та договору наступної іпотеки 31 січня 2008 року в квартирі, яка є предметом іпотеки неповнолітні особи зареєстровані не були. Згідно нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_3, останній повідомив про те, що членів сімї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений ст..405 ЦК України, немає, в тому числі неповнолітніх та малолітніх дітей, які б були зареєстровані та мали право на проживання в ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.2 а.с.21).

Даючи оцінку доводам ОСОБА_1 щодо дійсності договорів іпотеки, судова колегія виходить з закріпленої у ст.204 ЦК України презумпції правомірності правочину. На даний час ні договір іпотеки від 28 березня 2007 року ні договір наступної іпотеки від 31 січня 2008 року недійсними в установленому законом порядку не визнані.

Доводи апеляційної скарги стосовно невірного визначення розміру заборгованості, а саме, визначення розміру пені в межах трирічного строку, та не застосуванням строку спеціальної позовної давності до цих вимог, також не можна визнати обґрунтованими.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідно до ст..259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленості сторін; договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі.

Пунктом 12.5 кредитного договору №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року сторони договору погодили, що до всіх правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності у три роки. Згідно розрахунку, що міститься в матеріалах справи, останнє погашення за кредитом та відсотками було здійснено Позичальником 31 березня 2010 року, а пеня нарахована за період з 14 квітня 2010 року по 03 лютого 2013 року, отже в межах загального строку позовної давності.

Пунктом 16.7 кредитного договору №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року сторони договору також передбачили, що до правовідносин, пов'язаних з укладанням та виконанням цього договору застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. За наданим позивачем розрахунком останнє погашення за цим договором ОСОБА_3 здійснив 16 березня 2010 року з порушенням строку сплати останнього платежу, а пеня нарахована за період з 01 березня 2010 року по 03 лютого 2013 року, отже в межах загального строку позовної давності.

Слід зазначити і те, що ОСОБА_1, заперечуючи проти визначеного позивачем розміру заборгованості, власного розрахунку на спростування того, що наданий позивачем не надала. Не надано таких доказів і представником ОСОБА_1 суду апеляційної інстанції, а отже її заперечення щодо розміру заборгованості є безпідставними.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що початкова ціна продажу предмету іпотеки не може бути нижчою 90 відсотків вартості майна, що оцінено субєктом оціночної діяльності, не ґрунтуються на фактичних обставинах.

Так, п.п. 5.4 договору іпотеки та п.5.5.1 договору наступної іпотеки передбачено право Іпотекодержателя на власний розсуд обрати спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки. Застереження про те, що ціна продажу предмета іпотеки не може бути нижчою 90 відсотків вартості майна що оцінено субєктом оціночної діяльності, стосується випадку реалізації предмета іпотеки, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження (п.п.5.5.3 договору наступної іпотеки). Тоді як ОСОБА_2 обрав спосіб реалізації, шляхом продажу предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві на підставі договору купівлі - продажу в порядку ст.38 Закону України "Про іпотеку". У такому випадку ціна продажу предмета іпотеки може бути встановлена за вибором Іпотекодержателя, або в розмірі заставної вартості предмета іпотеки, або на підставі оцінки майна, що підготовлена незалежним суб'єктом оціночної діяльності.

Погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині обґрунтованості позовних вимог, судова колегія вважає за необхідне рішення суду змінити, виклавши резолютивну частину рішення в іншій редакції, оскільки в порушення вимог ст.39 Закону України «Про іпотеку», зазначивши загальний розмір заборгованості, суд не зазначив всіх його складових, не конкретизував розмір заборгованості за кожним із кредитних договорів, невірно зазначив адресу предмету іпотеки (провулок Отакара Яроша, тоді як правильно - провулок Яроша Отакара), та при визначенні ціни продажу іпотечного майна, не зазначив, що така визначається на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу.

Керуючись ст. 303, ст. 304, п.3 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316,317,319 ЦПК України, судова колегія, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 07 липня 2015 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в наступній редакції.

Позов Публічного акціонерного товариства "ОСОБА_2 Аваль" в особі Харківської обласної дирекції задовольнити.

У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 перед Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 Аваль», в особі Харківської обласної дирекції у загальному розмірі 7 673 724 (сім мільйонів шістсот сімдесят три тисячі сімсот двадцять чотири) гривні 68 копійок, а саме - за кредитним договором №014/1800/74/85161 від 28 березня 2007 року у розмірі 3298561 (три мільйони двісті девяносто вісім тисяч пятсот шістдесят одна) гривень 90 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом 1164362 (один мільйон сто шістдесят чотири тисячі триста шістдесят дві) гривень 77 копійок; заборгованості за відсотками - 446775 (чотириста сорок шість тисяч сімсот сімдесят пять) гривень 13 копійок; штрафу за прострочення кредиту та відсотків 42140 (сорок дві тисячі сто сорок) гривень, пені за прострочення кредиту та відсотків 1645284 (один мільйон шістсот сорок пять тисяч двісті вісімдесят чотири) гривень, та за кредитним договором №014/1800/82/96993 від 31 січня 2008 року у розмірі 4375162 (чотири мільйони триста сімдесят пять тисяч сто шістдесят дві) гривень 78 копійок, що складається з: заборгованості за кредитом 1384172 (один мільйон триста вісімдесят чотири сто сімдесят дві) гривень 03 копійки; заборгованості за відсотками 568617 (пятсот шістдесят вісім тисяч шістсот сімнадцять) гривень 54 копійок; пені за прострочення кредиту та відсотків 2422373 (два мільйони чотириста двадцять дві тисячі триста сімдесят три) гривень 21 копійка, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру №22 (двадцять два), що розташована за адресою: місто Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б (шістнадцять - Б), загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м., що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2011 року, частка 1/1 згідно витягу про державну реєстрацію прав від 29 грудня 2012 року.

Надати Публічному акціонерному товариству "ОСОБА_2 Аваль", в особі Харківської обласної дирекції право на продаж предмета іпотеки, а саме, квартири №22 (двадцять два), що розташована за адресою: місто Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б (шістнадцять - Б), загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м., що належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 04 квітня 2011 року, частка 1/1 згідно витягу про державну реєстрацію прав від 29 грудня 2012 року, будь-якій особі покупцеві, шляхом застосування, визначеної у ст. 38 Закону України «Про іпотеку» процедури продажу, за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна на момент продажу.

Надати Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_2 Аваль», в особі Харківської обласної дирекції право на проведення усіх дій пов'язаних із реалізацією предмета іпотеки, в тому числі на виготовлення копій правовстановлюючих документів та технічної документації на квартиру №22 (двадцять два), що розташована за адресою: місто Харків, провулок Яроша Отакара, будинок 16-Б (шістнадцять Б), загальною площею 168,2 кв. м., житловою площею 92,9 кв. м.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 Аваль», в особі Харківської обласної дирекції, судовий збір в розмірі 3441 (три тисячі чотириста сорок одна) гривні.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді