КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 488/6627/13-ц
Провадження № 2/488/49/15 р.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.10.2015 року м. Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючої по справі судді - Циганок В.Г.,

при секретарі судового засідання - Спільній Ю.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання права власності на Ѕ частину нерухомого майна та про розподіл грошового вкладу,

У С Т А Н О В И В

У листопаді 2013р. ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому зазначав, що 15 жовтня 1988 року між ним та відповідачем ОСОБА_3 був зареєстрований шлюб.

05 листопада 2013 року шлюб між ними було розірвано, про що в Книзі реєстрацій розірвань шлюбів Корабельного відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за №98 від 05.11.2013р. Дітей від шлюбу нема.

До шлюбу з відповідачем, 03 квітня 1986 року, він купив житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 , право власності на який зареєстровано на нього, про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.07.2013 року.

Оскільки, нерухоме майно було придбано ним до укладання шлюбу та за його власні кошти отримані від реалізації особистого майна, позивач просив визнати за ним право особистої приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 ,, в якому просила прийняти зустрічний позов до спільного розгляду з первісним позовом та визнати за нею право власності на Ѕ частину жилого будинку за адресою АДРЕСА_1 і поділити грошовий вклад у сумі 79 000грн., який знаходився на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 , договір 399729/2012р від 06.08.2012р.у ПАТ « ВІЕЙБІБанк», стягнувши з ОСОБА_1 Ѕ частину цього вкладу у сумі 39 500грн.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що із вересня 1983 року і до реєстрації шлюбу, вона постійно проживала з ОСОБА_1 однією сім`єю, спочатку у квартирі її матері ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_2 , а потім на квартирі за адресою: АДРЕСА_3 .

У квітні 1986р., вони разом з ОСОБА_1 , за спільні кошти у сумі 6000крб. та кошти матері купили у ОСОБА_6 жилий будинок АДРЕСА_1 , однак право власності на жилий будинок зареєстрували на позивача, З квітня 1986р. вони з позивачем постійно проживали однією сім`єю.

15 жовтня 1988 року вони уклали між собою шлюб. Від цього шлюбу дітей нема. В подальшому на протязі 1989-2011років вони виконували різні будівельні роботи, ними побудовані: жила прибудова, нежитлова прибудова, гараж, сарай, навіс, ворота, огорожа, вбиральня, басейн, замощення, тому ринкова вартість будинку складає 201 822грн. Земельна ділянка неприватизована. Крім, того за час шлюбу, вони накопичили грошові кошти у сумі 79 000грн., які знаходяться на депозитному рахунку у відділенні №145 ПАТ «ВіЕйБі Банку», який відкритий на ім`я ОСОБА_1 . Їй також відомо, що раніше кошти знаходилися у відділенні банку ПАТ «Дельта Банк».

Вважає, що оскільки жилий будинок куплений у період спільного проживання за спільні кошти та спільною працею, є спільною власністю сторін, а тому просила визнати за нею право власності на Ѕ частину жилого будинку АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 20.05.2014 року зустрічний позов та первісний позов були об`єднані в одне провадження.

В судовому засідання позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі, а у зустрічному позові просили відмовити за недоведеністю та безпідставністю.

Відповідач та її представник первісний позов не визнали, а зустрічний позов підтримали з підстав викладених у позові та підтвердили, що вона з позивачем дійсно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу з вересня 1983 року і до дня реєстрації шлюбу - 15.10.1988р. За спільні кошти, 03.04.1986 року купили жилий будинок, який оформили на позивача. На теперішній час шлюб між ними розірвано та вони проживають окремо.

Суд заслухавши пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного.

У відповідності до договору купівлі-продажу від 03.04.1986 року ( а. с. 6) ОСОБА_1 придбав житловий будинок, житловою площею 52,60 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за 10 000крб. у ОСОБА_6 . Право власності на вказаний жилий будинок зареєстровано на ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за № 5584512 від 02.07.2013р. ( а. с. 9-10 )

15.10.1988 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу серії НОМЕР_2 , виданого 15.10.1988р.. Корабельним райвідділом РАГС м. Миколаєва. ( а. с. 4 ).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу НОМЕР_3 , виданого 05.11.2013р. Корабельним відділом державної реєстрації актів цивільного стану, реєстраційної служби Миколаївського міського управління юстиції шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвано 05.11.2013р., актова запис № 98. ( а. с.5 )

Свідок ОСОБА_7 пояснив, що ОСОБА_8 зустрічалась із чоловіком по імені ОСОБА_9 , але з якого часу вона та скільки вона не знає. Потім проживали вона десь в Жовтневому, а рік назад вони розсталися.

Допитані судом свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили, що знають сторін з 1986р., коли вони приходили покупати будинок по АДРЕСА_1 , яка вже померла, за 19000 рублів. Знають, що більшу частину коштів дав позивач, а іншу частину грошей дала мати відповідача, скільки не знають.

Твердження відповідача, показання свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 про те що мати відповідачки дала кошти на придбання спірного житлового будинку та сума за яку було куплено житловий будинок спростовується договором купівлі-продажу цього нерухомого майна, за яким саме покупець ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу придбав це майно за 10 000крб.

Свідки ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , допитані у судовому засіданні, підтвердили, що ОСОБА_1 на праві власності належав автомобіль ВАЗ 21013 , який він отримав на підставі договору дарування, а 25.09.1985р. він продав через комісійний магазин цей автомобіль ОСОБА_12 за 6500рублів, про що він написав йому розписку за участю свідків ОСОБА_15 та ОСОБА_13 . Крім того, йому належав гараж № НОМЕР_4 у гаражному кооперативі «Мотор» який він продав ОСОБА_16 за 4500рублів. Вони знають, що за ці кошти позивач купив будинок за 10000карбованців.

Крім цих показань свідків, такі обставини підтверджуються довідкою №р-11 від 19.06.2014р. УДАІ УМВС України в Миколаївській області , згідно яекої автомобіль ВАЗ-21013,номер НОМЕР_5 04.02.1983р. був зареєстрований за ОСОБА_1 на підставі договору дарування, виданого в Брянській області Російської Федерації. 25.09.1985р. даний автомобіль був знятий з обліку ДАЇ для реалізації в комісійний магазин. ( а. с. 133)

Згідно трудової книжки на період покупки будинку, ОСОБА_1 працював майстром монтажником та отримував заробітну плату. ( а. с. 135-142).

У відповідності до списку громадян, які були включені до авто гаражного кооперативу «Мотор» , ОСОБА_14 був переданий гараж № НОМЕР_4 , який раніше належав ОСОБА_1 на підставі рішення №427 від 10.1986р., оціночну вартість гаражу внесено в касу кооперативу. ( а. с.144 )

До сімейних правовідносин, які існували до набуття чинності Сімейного Кодексом, тобто до 01 січня 2004 року, норми цього Кодексу застосовується лише в частині тих прав і обов`язків, що виникли після набуття ним чинності, згідно абз.2 п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України «про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006р. №3.

Відповідно до ч.1 ст.17 Закону України «Про власність», який був чинний до червня 2007р., майно придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, є спільною власністю сторін, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. А у відповідності до ч. 4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Оскільки праця є основною створення і примноження власності громадян, розмір частки учасника спільної сумісної власності визначається ступенем його трудової участі, якщо інше не випливає з законодавства України (п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995р. №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності ).

Судом встановлено, що ніякого письмового договору про спільну сумісну власність між сторонами не було.

У відповідності до ст..60 ЦПК України обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень. Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач за зустрічним позовом - є підставою для відмові у зустрічному позові. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позивачка по зустрічному позову не довела свій позов в частині розподілу спільного майна, оскільки це є їх спільною сумісною власністю, а тому у задоволенні цих вимог їй відмовити, а позов позивача задовольнити.

Що стосується поділу депозитного вкладу між подружжям, то судом встановлене наступне. Згідно ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

У відповідності до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружин, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею проживають діти

Враховуючи вищевикладене, у відповідності до ст.ст. 60, 70 СК України, суд дійшов висновку, що депозитний вклад у сумі 83 000грн, набутий сторонами за час шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя.

Згідно виписки по депозитному договору №399729/2012 від 06.08.2012р. , який знаходився на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , № НОМЕР_1 .у ПАТ « ВІЕЙБІБанк», за період з 06.09.2012 по 07.09.2012р. з діючою ставкою 22% , було вкладено 75600грн. ( а. с. 96) З іншої відомості по депозитному рахунку залишок коштів складає 83 000грн., однак вони повернуті згідно умов договору 06.02.2013р. ( а.с. 134 ) Тому Ѕ частина від цієї суми складає 41500грн., яка і підлягає задоволенню.

Як пояснив позивач у своїх запереченнях стосовно накопичених на депозитному рахунку в ПАТ «ВіЕйБі Банку» , що він отримав від племінника ОСОБА_17 який проживає у м. Москва гроші у сумі 140000руб. та перевів їх у гривні у сумі 40000грн. і поклав їх на рахунок. Що стосується 32000грн., то ці кошти є їх спільною власністю, однак вони їх зняли у час сумісного проживання. Однак відповідачка такі заперечення позивача спростовує. Суд вважає, що доказів того, що позивач отримав кошти від племінника та перевів їх у 40000грн. він не довів суду переконливими доказами і таке спростовується відповіддю Сбербанком Росії. ( а.с.130-131)

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що є підстави для задоволення цих вимог ОСОБА_3 , а тому в цій частині зустрічний позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, та за зустрічним позовом пропорційно задоволеним вимогам.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218, 223, 294 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя - задовольнити, а зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання нерухомого майна об`єктом права спільної сумісної власності та поділ майна, набутого під час шлюбу - задовольнити частково.

Визнати житловий будинок АДРЕСА_1 з прилеглими до нього господарськими та побутовими спорудами та будівлями, вартістю 201 822грн., особистою приватною власністю ОСОБА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2016 грн.

В порядку поділу спільного майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя провести розподіл грошового вкладу у сумі 83 000грн., який знаходився на збереження на депозитному рахунку, відкритому на ім`я ОСОБА_1 , № рахунку НОМЕР_1 , банківського вкладу №399729/2012 від 06.08.2012р., з 06.08.2012р. до 06.02.2013р. у відділенні № 145 банку публічного акціонерного товариства «ВіЕйБі Банк», стягнувши з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 41 500грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір у сумі 415грн.

На рішення суду може бути надана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Миколаївської області через Корабельний районний суд м. Миколаєва. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: В. Г. Циганок