УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Карпенко С.О.,Гончара В.П., Остапчука Д.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про розподіл спільного майна подружжя, та за зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ спільного майна подружжя, визнання майна особистою приватною власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2010 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом, у якому просила розділити майно, що є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_7 як подружжя з урахуванням інтересів дитини та виділити їй квартиру АДРЕСА_1 вартістю 95 887 грн, гараж НОМЕР_1 в кооперативі «Шахтобудівник» вартістю 23 167 грн.

Виділити відповідачу комп'ютер вартістю 8 000 грн, домашній кінотеатр - 4300 грн, пилосос «Томас» - 4200 грн, праску «Браун» - 500грн, мікрохвильову піч -1200 грн, духову шафу - 2500 грн, телевізор «Панасоннік» - 6000 грн, пральну машину LG - 3000 грн, стінку меблеву до зали - 1500 грн, фотоапарат «Олімпус» - 800 грн, тренажери - 2 490 грн, пилу болгарку - 250 грн, вклад у відділенні ПАТ КБ «Приватбанк» на суму 53 550,45 грн, золоті вироби на суму 32 870,60 грн. Стягнути з відповідача на її користь 2 357,05 грн грошової компенсації різниці вартості майна.

На обґрунтування позову зазначила, що з 27 грудня 1997 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, який розірвано рішенням Павлоградського міськрайонного суду від 24 вересня 2010 року, та від якого вони мають доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства та перебуває на утриманні позивачки.

За час шлюбу сторонами було придбане майно, щодо розподілу якого вони не можуть досягти домовленості, просила задовольнити позов.

ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив розподілити спільне майно подружжя, а саме: виділити йому гараж, стінку меблеву вартістю 1500 грн, фотоапарат «Олімпус» - 800 грн, тренажери: лава для пресу - 490 грн, велотренажер - 2000 грн, електродриль - 250 грн, пила електрична - 250 грн, та 20 000 грн, знятих ним з депозитного рахунку банку, а всього на загальну суму - 48 457 грн.

Квартиру і решту майна просить виділити позивачці на загальну суму 222 901 грн та стягнути з неї грошову компенсацію перевищення частки в майні у сумі 87 222 грн.

Визнати грошові кошти, внесені ним на його ім'я в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитні рахунки НОМЕР_2 в сумі 20 941,91 грн та НОМЕР_3 в сумі 33 218, 54 грн його особистою приватною власністю.

24 червня 2014 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов ОСОБА_6 та зустрічний позов ОСОБА_7 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на спірну квартиру вартістю 148 701 грн та виділено їй наступне майно: 2 кондиціонери марки «Самсунг» вартістю по 4 500 грн, холодильник «Снайге» - 3 000 грн, кухонний гарнітур - 10 000 грн, душова кабіна - 2 000 грн, комод - 3000 грн, водонагрівач - 1000 грн, спальний гарнітур - 2 000 грн, ліжко - 2 500 грн, відеоплеєр «Самсунг» - 500 грн, телевізор «Самсунг» - 1200 грн, музичний центр - 4 500 грн, м'які меблі до зали - 5 000 грн., журнальний столик - 1000 грн, м'який кухонний куточок - 2 500 грн, витяжка на кухню - 3000 грн, всього на суму 50 200 грн.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на гараж та виділено йому: стінку меблеву - 1 500 грн, фотоапарат «Олімпус» - 800 грн, електродрель - 250 грн, тренажери: лава для пресу - 490 грн., велотренажер - 2000 грн., пилу електричну - 250грн., всього на суму 5 290 грн.

Визнано грошові кошти, внесені на ім'я відповідача в ПАТ КБ «Приватбанк» на депозитні рахунки в сумі 20 941,91 грн та в сумі 33 218,54 грн його особистою приватною власністю, стягнуто з ОСОБА_6 на його користь 75 222 грн грошової компенсації різниці вартості частки спільного сумісного майна подружжя.

Вирішено питання про розподіл судових витрат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

02 жовтня 2014 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції скасовано в частині поділу квартири та іншого майна та зменшено вартість квартири з 148 701 грн до 95 887 грн і визнано за ОСОБА_6 право власності на неї, а на користь ОСОБА_7 стягнуто з позивачки 31 615 грн грошової компенсації.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, мотивуючи свою вимогу тим, що апеляційний суд безпідставно зменшив йому розмір компенсації, що підлягає сплаті позивачкою, взявши за основу при визначенні вартості квартири висновок спеціаліста, порушив норми процесуального права та неправильно застосував норми матеріального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення основного та зустрічного позовів, суд першої інстанції виходив з того, що сторонами за час шлюбу було набуте майно, яке підлягає поділу, з урахуванням думки сторін та інтересів дитини, яка проживає з матір'ю, дійшов висновку про те, що нерухоме майно підлягає поділу шляхом визнання за позивачкою права власності на квартиру вартістю 148 701 грн, як визначено висновком експертизи а за відповідачем - права власності на гараж та сплатою йому компенсації вартості виділеного позивачці майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання за позивачкою права власності на квартиру та виділення їй рухомого майна й ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вартість квартири, визначена судом відповідно до висновку судової експертизи від 05 березня 2013 року, є суперечливою, та не може бути врахована судом, водночас, виділяючи квартиру позивачці, зменшив її вартість та визначив її відповідно до висновку спеціаліста від 24 вересня 2010 року, і таким чином зменшив розмір компенсації відповідачу вартості спільного майна.

Проте погодитися з таким рішенням суду апеляційної інстанції не можна на таких підставах.

Відповідно до ст. ст. 213, 303 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскаржуване рішення апеляційного суду цим вимогам закону не відповідає.

Судами встановлено, що з 27 грудня 1997 року сторони перебували у шлюбі, мають спільну доньку ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є інвалідом дитинства та перебуває на утриманні позивачки.

Рішенням суду від 24 вересня 2010 року шлюб між сторонами розірвано та встановлено, що шлюбні стосунки фактично припинено в червні 2010 року.

За період перебування у зареєстрованому шлюбі сторонами було набуте рухоме майно та придбано квартиру АДРЕСА_1 і гараж НОМЕР_1 в кооперативі «Шахтобудівник».

Відповідно до висновку № 4112-12 судової будівельно-технічної експертизи від 05 березня 2013 року середньоринкова вартість квартири складає 148 701 грн.

Відповідно до висновку спеціаліста від 24 вересня 2010 року № 54 ринкова вартість гаража складає 23 167 грн, а квартири - 95 887 грн.

Ухвалюючи рішення, суди першої та апеляційної інстанцій правильно виходили з того, що майно, набуте сторонами під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю, як передбачено ст. 60 Сімейного кодексу України, і в разі відсутності між ними згоди щодо порядку його поділу, спір може бути вирішений судом (ч. 1 ст. 71 СК України) та за згодою подружжя одному із них може бути присуджена компенсація замість його частини у праві спільної сумісної власності на квартиру, виділивши її у власність іншому з подружжя (ч. 4 ст. 71 СК України).

Разом із тим, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, суд апеляційної інстанції не виконав вимог ст. ст. 213, 303 ЦПК України, не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду в частині визначення вартості квартири, не дослідив цих обставин у повному обсязі, зробив передчасний висновок про істотне зменшення її вартості, а отже і зменшення компенсації різниці у вартості майна, що передається у власність відповідача, ухвалив помилкове рішення з порушенням норм процесуального права.

Зробивши висновок про те, що в основу визначення вартості квартири не може бути покладено висновок експертизи, оскільки він містить помилки і неточності, суд апеляційної інстанції не перевірив, чи не є вони чисто технічними і чи впливають на правильність визначення вартості квартири.

При цьому суд не врахував вимог ст. 179 ЦПК України про те, що предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Встановивши, що висновок експертизи містить помилки, суд не перевірив наявності можливості їх виправлення чи усунення шляхом допиту експерта (ст. 189 ЦПК України) або призначення додаткової чи повторної експертизи (ст. 150 ЦПК України), не роз'яснив цього права сторонам, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не навів відповідних обґрунтувань.

Невиконання судом апеляційної інстанцій норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, та є підставою для скасування ухваленого у справі рішення апеляційного суду та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 02 жовтня 2014 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук