АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/1850/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 2 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3, ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: Смілянська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою, -

в с т а н о в и л а :

23 травня 2014 року ОСОБА_6 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_8, третя особа: Смілянська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року, після смерті свого батька ОСОБА_9, який помер 26 березня 2013 року, йому належить 2/3 частини будинку з надвірними спорудами № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла, які належали на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 квітня 1980 року та договору дарування від 20 лютого 1947 року ОСОБА_10, матері спадкодавця ОСОБА_9, який після смерті останньої спадщину прийняв, але не оформив своїх спадкових справ.

ОСОБА_8 набув право власності на 1/3 частину будинковолодіння № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла на підставі договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року.

Вказував, що будинок розділено на дві відокремлені частини з виходами, а земельна ділянка, площею 1905 м?, в попередніх співвласників була у використанні пропорційно до набутих ними часток в будинку, які були відокремлені деревяним парканом на рівні середини спірного сараю.

Зазначав, що відповідач вважає, що приміщення за №1-1 по №1-5 є його власністю, відгородив шиферним парканом собі в користування земельної ділянки - 819 м?, що більше на 184 м?.

28 квітня 2014 року він звернувся до відповідача, щоб мирним шляхом вирішити питання відносно користування пропорційно до часток земельною ділянкою та приміщеннями як за №1 так і за №2, на що відповідач згоди не дав.

Неодноразово змінюючи свої вимоги, остаточно просив виділити йому в натурі 2/3 частини будинку з надвірними спорудами у відповідності до варіанту №1 висновку судово-технічної експертизи від 20 жовтня 2014 року, а порядок користування. земельною ділянкою встановити відповідно до варіанту № 2 цієї ж експертизи. Стягнути з відповідача судові витрати.

17 червня 2014 року ОСОБА_8Т подав зустрічну позовну заяву про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що порядок користування вказаним будинковолодінням фактично встановлений, однак юридично неоформлений.

Зазначав, що за життя попереднього співвласника 2/3 частин зазначеного вище будинковолодіння ОСОБА_9, а саме 05 травня 2007 року було підписано акт розподілу земельної ділянки № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла відповідно до фактичного поділу житлового будинку після чого і було встановлено огорожу.

Уточнивши свої вимоги, остаточно просив встановити порядок користування будинковолодінням № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла виділивши йому у власність наступні приміщення: коридор №1-1 площею 4,6 м?, санвузол №1-2 площею 6,0 м?, житлову кімнату №1-3 площею 7,7 м?, житлову кімнату №1-4 площею 8,0 м?, житлову кімнату №1-5 м? площею 11,8 м? та кухню №1-6 площею 7,9 м?, загальною площею 46,0 м?, житловою площею 27,5 м?; а також господарські будівлі та споруди: сараї під літерами б1, б2, літній душ «Г», вбиральню «У». Інші приміщення в будинку залишити у власності ОСОБА_6 з врахуванням змінених розмірів належних йому житлових та допоміжних приміщень згідно технічного паспорту від 13 червня 2014 року. Встановити порядок користування земельною ділянкою вказаного домоволодіння, виділивши йому частину ділянки площею 0,0819 га згідно акту розподілу земельної ділянки від 05 травня 2007 року. Стягнути із ОСОБА_6 понесені судові витрати та витрати на правову допомогу адвоката.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_6 задоволено.

Виділено ОСОБА_8 у власність в будинковолодінні №25 по вул. Комунарській в м. Сміла в житловому будинку «А2-1» приміщення 1-1 площею 4,6 кв.м., 1-2 - 6,0 кв.м., 1-3 - 7,7 кв.м., 1-4 - 8,0 кв.м., в житловому будинку «А-1» приміщення 1-5 - 11,8 кв.м, 1-6 - 7,9 кв.м., загальною площею 46,0 кв.м., житловою площею - 27,5 кв.м., а також з надвірних споруд сараї «б1,б2», літній душ «Г», вбиральню «У», тротуар І, огорожу №№ 1,4,5, зливну яму № 8, ворота з хвірткою № 2,3, вартістю 131 383 грн., що становить 63/100 всього будинковолодіння.

Виділено у власність ОСОБА_6 в будинковолодінні №25 по вул. Комунарській в м. Сміла в житловому будинку «А1-1» приміщення 2-3 площею 7,7 кв.м., 2-4 - 12,5 кв.м., в житловому будинку «А-1» приміщення 2-2 - 8,2 кв.м, 2-5 - 8,7 кв.м., в прибудові «а2» приміщення 2-1 -4,3 кв.м., ІІ - 2,2 кв.м.. в прибудові «а3» веранду І - 3,9 кв.м., загальною площею 43,6 кв.м., житловою площею - 28,9 кв.м., а також з надвірних споруд огорожу № 7, ворота з хвірткою № 6, загальною вартістю 76181 грн., що становить 37/100 всього будинковолодіння.

Встановлено порядок користування земельною ділянкою в м. Сміла по вул. Комунарській, 25 відповідно до схеми її розподілу між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, що встановлений їх заявою від 5 травня 2007 року, посвідченою приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстром № 3152.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_8 витрати по справі у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн., за проведення експертного дослідження від 15 квітня 2015 року в сумі 1191,81 грн. та за надання правової допомоги в сумі 3000 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ОСОБА_6 ОСОБА_7 оскаржила його в апеляційному порядку. Вважає, що рішення суду ухвалено неправомірно, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Є таким, що порушує право власності ОСОБА_6, оскільки суд зменшив розмір його частки без відшкодування вартості позбавленого майна і зменшив розмір частки земельної ділянки, що перебуває у його користуванні.

Тому просила скасувати рішення суду та постановити нове, яким позов ОСОБА_6 про виділення часток в натурі та встановлення порядку користування земельною ділянкою задовольнити. Виділити частки в натурі у відповідності до першого варіанта визначеного судовою експертизою.

Встановити порядок користування земельною ділянкою у відповідності до другого варіанта визначеного судовою експертизою від 20 жовтня 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 судові витрати, а саме: 280 грн. за подачу позовної заяви грн. 265,80 грн. (144+121,80) судового збору при подачі апеляційної скарги та 5131,80 грн. за проведення судової експертизи, проведеної 20 жовтня 2014 року.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Згідно ч.1 ст. 113 ЦК України (в ред. 1963 року) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Відповідно до ст. 119 ЦК України (в ред. 1963 року) коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями в ньому підлягають відповідній зміні.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_12 належав будинок № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла.

Згідно договору дарування від 20 лютого 1947 року він подарував ? частину будинку, що йому належав, своїй дочці ОСОБА_10 (Шевченко)(т.1 а.с.10).

Отримавши дозвіл у 1967 році ОСОБА_10 здійснила прибудову до своєї частини будинку, проте частки співвласників при цьому змінено не було.

Після смерті ОСОБА_12 спадщина відкрилась лише на те майно, що належало саме йому, тобто 1/2 частину спірного будинку, без врахування прибудови, яку здійснила ОСОБА_10 Таким чином в порядку спадкуваня за заповітом (свідоцтво про право на спадщину Смілянської держнотконтори від 17 квітня 1980 реєстр № 1462) ОСОБА_13 отримала право власності на 1/3 частину від всього того будинку, що належав колись батьку, а ОСОБА_10 в порядку спадкування обов'язкової частки отримала право власності на 1/6 частку цього будинку та в цілому її частка в ньому стала 2/3 частини(т.1 а.с.9).

За договором дарування від 10 березня 1982 року, зареєстрованого в реєстрі за №499, ОСОБА_13 подарувала своєму синові ОСОБА_14 1/3 частину будинку, який колись належав її батькові (т.1 а.с.11-12).

Відповідно до рішення виконкому Смілянської міської ради № 147 від 20 квітня 1989 року він отримав дозвіл на здійснення добудови до своєї частини будинку та у 2005 році отримав висновок про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального житлового будинку, де зазначено, що забудова даного домоволодіння відповідає вимогам ДБН-360-92 та вважає предявлену до здачі частину будинку готовою до експлуатації. Даний висновок є підставою для надання свідоцтва про право власності в БТІ (т.1 а.с.26).

Згідно договору купівлі-продажу від 5 серпня 2005 року ОСОБА_14 продав належну йому 1/3 частину спірного будинку з відповідною частиною надвірних споруд, ОСОБА_8 , який в подальшому здійснив її газифікацію(т.1 а.с.33).

Із свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 квітня 2014 року вбачається, що 2/3 частини житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходяться в м. Смілі, Черкаської області по вул. Комунарській, 25 належали ОСОБА_10, померлої 12 грудня 2001 року, її спадкоємцем був син ОСОБА_9, який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав. Дану частину будинку після смерті 26 березня 2013 року ОСОБА_9, який загинув під час пожежі у своїй частині будинку, успадкував його син ОСОБА_6 (т.1 а.с.8).

11 квітня 2014 року ОСОБА_6 отримав свідоцтво про право власності на 2/3 частини будинковолодіння № 25 по вул. І Комунарській в м. Сміла, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності(т.1 а.с.14).

Таким чином, з 11 квітня 2014 року співвласниками спірного домоволодіння стали ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Відповідно до ч. ст. 365 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Спільна часткова власність характеризується множинністю суб'єктів і єдністю об'єкта. Відповідно до цієї концепції кожному із співвласників спільної часткової власності не може належати частка самого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна.

Статтею 358 ЦК України передбачено підстави та умови здійснення права спільної часткової власності співвласниками та презюмується, що таке здійснення відбувається за їхньою згодою. Відповідно до частини 3 цієї статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною 4 ст. 358 ЦК України, якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

З поверхового плану спірного будинку за 1967 рік, технічних паспортів на будинок від 27 травня 2005 року та 13 червня 2014 року вбачається, що в ньому наявні дві окремі квартири (т.1 а.с.31, 52, 72). Наявність двох квартир з окремими входами підтвердили і сторони по справі.

Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи № 7/СЕ-15 від 15 квітня 2015 року враховуючи дані технічного паспорту виготовленого Смілянським виробничим відділком КП «ЧООБТІ» від 13 червня 2014 року та проведеного дослідження експертом встановлено, що у фактичному користуванні ОСОБА_8 знаходиться 63% (63/100) від загальної вартості всіх будівель та споруд, що дорівнюють 131 383 грн., а в ОСОБА_6 37% (37/100) від загальної вартості всіх будівель та споруд, що дорівнюють 76 181 грн.

Зазначено, що розраховані частини співвласників нерухомого майна у відповідності до фактичного користування будівлями та спорудами в будинковолодінні № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла не відповідають встановленому ними порядку користування земельною ділянкою згідно акту її розподілу, який є додатком до нотаріальної посвідченої заяви про це від 05 травня 2007 року.

Суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про неприйняття його до уваги висновку №26-БТ судової будівельно-технічної експертизи, де на думку суду експерт запропонував три варіанти розподілу житлового будинку з прибудовами у співвідношенні часток 1/3 до 2/3 по вул. Комунарській,25 в м. Сміла Черкаської області та пять варіантів порядку користування присадибною земельною ділянкою площею 1914 кв.м.(т.1 а.с.97-161) виходячи з наступного. Із зазначеного висновку вбачається, що частки вирахувані від загальної вартості будинковолодіння, хоча частина будинку, яка належить ОСОБА_6 взагалі є непридатною для проживання після пожежі, а 1/3 частина відповідача за первісним позовом має значну більшу вартість ніж 2/3 частини ОСОБА_6 Крім того, експертом не враховані поліпшення будинку здійснені ОСОБА_8, в тому числі проведення газифікації своєї частки будинковолодіння та не враховані добудови здійснені ОСОБА_15

З вищевикладеного вбачається, що будинок було фактично поділено в натурі ще попередніми власниками будинковолодіння, шляхом закладення всіх дверних прорізів та проживання саме у своїй частині будинку. Крім того, як ОСОБА_10, так і ОСОБА_14 самостійно здійснили добудову до своєї частини будинку, що також не заперечувалось сторонами по справі, що вплинуло на частки, що перебували у їхньому фактичному володінні. Даний порядок залишався чинним і при переході права власності від одного власника до іншого, а саме від ОСОБА_10 до ОСОБА_9 і до ОСОБА_6, від ОСОБА_13 до ОСОБА_14 і до ОСОБА_8 Доказів того, між співвласниками будинку, які були до ОСОБА_6 і ОСОБА_8 був спір з приводу користування чи поділу будинку в натурі матеріали справи не містять.

При укладенні договору купівлі-продажу ОСОБА_14 передав ОСОБА_8 1/3 відокремлену частину будинку з окремим входом.

Відповідно до п. 5 Договору купівлі-продажу 1/3 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд від 5 серпня 2015 року, продавець гарантує, що до моменту укладення цього договору , прихованих недоліків 1/3 частини будинку з відповідною частиною надвірних споруд немає. До цього часу нікому іншому не продана, не подарована, не закладена, у спору, під забороною(арештом) не перебуває. Також стверджує, що прав третіх осіб на 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд відповідно до ст. 659 ЦК України не має. Також зазначено, що 1/3 частину будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що відчужується візуально оглянута покупцем до підписання цього договору.

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до статей 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею.

З огляду на абсолютність права власності власнику надається багато прийомів, способів та засобів захисту свого права.

Одним із таких засобів є витребування майна із чужого незаконного володіння.

Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння.

Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача.

Однією з таких підстав є вибуття майна з володіння власника або особи, якій він передав його, не з їхньої волі іншим шляхом.

У ОСОБА_8 не було підстав вважати, що майно, яке йому безпосередньо передавалось, не відповідає частці, вказаній у договорі купівлі-продажу. Крім того, на час укладення договору в 2005 році і до 2013 року співвласником будинку був ОСОБА_9, який жодних претензій з приводу розподілу будинку до ОСОБА_8 не предявляв., на передані йому, згідно договору-купівлі продажу, у власність відповідні приміщення будинку в яких ОСОБА_8 проживав та проживає і в даний час.

Тому суд першої інстанції вірно прийшов до висновку, що питання виділення ОСОБА_6 частини приміщень, які перебувають у відповідача ОСОБА_8, на даний час, можливо було б шляхом витребування майна з чужого незаконного володіння та при наявності на це підстав, передбачених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 11 постанови від 4 жовтня 1991 року N 7 "Про застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", одночасно з розв'язанням спору про право власності на будинок, виділ частки або встановлення порядку користування конкретними приміщеннями, суд може також згідно зі ст. 105 ЗК України вирішити позов, якщо він заявлений, про порядок використання і розпорядження земельною ділянкою між громадянами, яким житловий будинок належить на праві спільної власності.

Щодо земельної ділянки, то 05 травня 2007 року приватним нотаріусом Смілянського районного нотаріального округу ОСОБА_11 за реєстром № 3152 посвідчена заява ОСОБА_9 та ОСОБА_8 про те, що вони як співвласники будинковолодіння № 25 по вул. Комунарській в м. Сміла Черкаської області, дають згоду на розподіл земельної ділянки загальною площею 0,1912 га згідно схеми розподілу, що додається(т.1 а.с.24-25).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вищевказаною угодою і був встановлений поділ земельної ділянки в натурі площею 0,1912 га згідно схеми розподілу.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Враховуючи зазначені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є обґрунтованим і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно постановлено правильно, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 12 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8, третя особа: Смілянська міська рада, про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності та за зустрічним позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_6 про встановлення порядку користування будинковолодінням та земельною ділянкою залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :