У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Горелкіної Н.А., Євграфової Є.П.,

Євтушенко О.І., Журавель В.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення та відшкодування моральної шкоди,

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року

та касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_4 про виселення та відшкодування моральної шкоди.

На обгрунтування позовних вимог зазначав, що він є власником квартири АДРЕСА_1. Вказував, що у зазначеній квартирі проживав його батько - ОСОБА_5, з яким проживала як співмешканка ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_5 відповідач відмовлялась виселятися із належної позивачу квартири, замінила двері та замки, чим створила перешкоди у користуванні даною квартирою. Тому позивач просив виселити ОСОБА_4 із зазначеної квартири та відшкодувати моральну шкоду.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виселення та відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Виселено ОСОБА_4 з квартири АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_3 Вирішено питання про розподіл судових витрат. У частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада

2014 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від

24 вересня 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані судові рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити ці позовні вимоги, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційних скарг, вважає, що вони не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги в частині виселення ОСОБА_4 з житлового приміщення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що право користування жилим приміщенням є похідним від права власника на таке житлове приміщення, і з припиненням для власника права власності на жиле приміщення члени його сім'ї або колишні члени сім'ї втрачають право користування цим приміщенням.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не доведено позовні вимоги, заявлені в цій частині, оскільки завдання ОСОБА_3 діями відповідача моральної шкоди не доведено відповідно до положень ст. ст. 22, 23 ЦК України.

Судами встановлено, що згідно з договорами дарування від 2 липня

1997 року та від 15 грудня 2005 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень від 12 червня

2014 року № 22930567 ОСОБА_3 є єдиним власником квартири АДРЕСА_1.

Згідно з актами від 7 та 8 травня 2014 року, складеними мешканцями будинку АДРЕСА_1 та посвідченими міським комунальним підприємством «Житлово-експлуатаційна контора № 7», у квартирі з 1974 року без реєстрації з ОСОБА_5 проживала та проживає відповідачка ОСОБА_4

Так, відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Результат аналізу вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї.

Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку.

Суди встановили, що спірні правовідносини між сторонами у справі виникли менше ніж за місяць до звернення до суду з відповідним позовом, а тому дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення моральної шкоди, оскільки душевні хвилювання, страждання позивача у звʼязку з користуванням квартирою відповідачкою у справі саме у цей короткий період, враховуючи достовірно відомий йому факт проживання її в помешканні протягом тривалого періоду часу, не є достатніми, об'єктивно доведеними для задоволення заявленої вимоги.

Доводи ОСОБА_4 стосовно не взяття судами до уваги рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року у справі за заявою ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, яким встановлено факт проживання однією сім'єю як дружини та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_4 з ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, не заслуговують на увагу, оскільки, вирішуючи спір про виселення, суд не знав та не міг знати про дане судове рішення, крім того саме позивач є власником спірної квартири.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційних скаргах доводи висновків судів не спростовують.

Таким чином, під час розгляду справи судами не були порушені норми матеріального та процесуального права, а наведені в скаргах доводи висновок суду не спростовують, тому суд касаційної інстанції згідно з ч. 1

ст. 337 ЦПК України не знаходить підстав для задоволення касаційних скарг.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 та касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 13 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:Н.А. Горелкіна Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко В.І. Журавель