Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Дем'яносова М.В.,

Кафідової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є власником гаража АДРЕСА_1 у м. Барі Вінницької області, що підтверджується договором дарування від 15 листопада 2013 року та земельної ділянки площею 0,0033 га з цільовим призначенням для будівництва індивідуальних гаражів, яка розташована за тією ж адресою. Відповідачі незаконно заволоділи його гаражем з підвалом та земельною ділянкою і доступу до них він не має. Добровільно звільнити його майно ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не бажають, а тому просив суд усунути перешкоди у користуванні його майном - вказаними гаражем з підвалом та земельною ділянкою, зобов'язавши відповідачів звільнити гараж, підвал та земельну ділянку від належних їм речей, транспорту та передати йому ключі від дверей гаража.

Рішенням Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року позов задоволено. Усунуто перешкоди ОСОБА_3 у користуванні належним йому майном - гаражем «А», площею 48,6 кв. м, у тому числі підвалом, площею 20,5 кв. м, що належить йому на підставі, договору дарування гаража від 15 листопада 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області, а також земельною ділянкою, площею 0,0033 га, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2014 року, які розташовані по АДРЕСА_1 Вінницької області, зобов'язавши ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звільнити гараж «А» по АДРЕСА_1 у м. Барі Вінницької області від належних їм речей, транспорту, що зберігаються ними в приміщенні гаража, підвалу, на земельній ділянці та передати ОСОБА_3 ключі від дверей гаража. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та просить залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що позивачем невірно обрано спосіб захисту свого права власності, зокрема замість звернення із вимогою про повернення майна з чужого незаконного володіння (віндикаційний позов), позивач пред'явив позов про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном (негаторний позов).

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанцій погодитися не можна.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Відповідно до статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

За змістом ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Так, судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є власником нежитлового приміщення - гаража АДРЕСА_1 м. Барі Вінницької області, загальною площею 48,6 кв. м, у тому числі підвалу, площею 20,5 кв. м, та земельної ділянки, площею 0,0033 га, цільове призначення - для будівництва індивідуальних гаражів, яка знаходиться по АДРЕСА_1 у м. Барі Вінницької області (т. 1, а.с. 8, 10).

Встановлений судами факт підтверджується договором дарування гаража від 15 листопада 2013 року, укладеним між ОСОБА_6 (дарувальником) та ОСОБА_3 (обдаровуваним), який посвідчено приватним нотаріусом Барського районного нотаріального округу Вінницької області Крижанівським А.П. і зареєстровано в реєстрі за № 916, та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 17 лютого 2014 року, виданим реєстраційною службою Барського РУЮ Вінницької області.

З договору дарування гаража вбачається, що нерухомість, яка відчужується, належить дарувальнику ОСОБА_6 на підставі свідоцтва № НОМЕР_1 про право власності на нежитлове приміщення «гараж», виданого 13 серпня 2004 року Барською міською радою Вінницької області на підставі рішення виконавчого комітету Барської міської ради Вінницької області від 02 серпня 2004 року за № 652, зареєстрованого в КП «Барське районне бюро технічної інвентаризації» 02 серпня 2004 року в реєстровій книзі № 1 за реєстровим № 178; право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 12 листопада 2013 року; гараж вільний від прав третіх осіб, відносно нього не укладено будь-яких договорів по відчуженню, він не переданий у найм (оренду), тимчасове чи довічне користування, що перевірено нотаріусом при посвідченні договору дарування гаража.

Крім того, з договору дарування гаража вбачається, що він знаходиться на земельній ділянці площею 0,0033 га, переданій безкоштовно у приватну власність дарувальнику за рішенням Барської міської ради Вінницької області 31 жовтня 2013 року.

Право власності ОСОБА_3 на нерухоме майно зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, зокрема, на гараж № 6 під літерою «А» по АДРЕСА_1 у м. Барі Вінницької області, загальною площею 48,6 кв. м, в тому числі підвал, площею 20,5 кв. м, 15 листопада 2013 року, а на земельну ділянку під вказаним гаражем, площею 0,0033 га, - 17 лютого 2014 року.

Судами встановлено, що відповідачі зайняли спірні гараж та земельну ділянку, на якій знаходиться вказаний гараж, користуються ним, звільняти його відмовилися, що вбачається із акту розгляду заяви ОСОБА_3 від 28 травня 2014 року, що складений уповноваженою комісією Барської міської ради Вінницької області (т. 1, а. с. 17).

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження права відповідачів на зайняття спірних гаража з підвалом та земельної ділянки, на якій він знаходиться, належних позивачу, права на користування ними, чи документів про право власності на нерухоме майно, що належить позивачу.

Разом з тим, відповідачі не довели належними та допустимими доказами, що вони придбали спірний гараж разом з квартирою у батьків позивача, законно зайняли його і законно використовують.

Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що відповідачі без будь-яких правових підстав зайняли майно, належне позивачу на підставі договору дарування та свідоцтва про право власності нерухоме майно, та продовжують ним користуватися.

Позивач позбавлений можливості на власний розсуд користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

ОСОБА_3 вживав заходи врегулювання спору із відповідачами у досудовому порядку, зокрема, шляхом звернення до Барського РВ УМВС України у Вінницькій області та Барської міської ради Вінницької області, де йому роз'яснено право звернення до суду із цивільним позовом про захист свого порушеного права (т. 1, а. с. 17).

Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Негаторний позов - це позадоговірна вимога власника, що володіє річчю, до третьої особи про усунення перешкод у здійсненні правомочностей користування та (або) розпорядження майном. Право на пред'явлення такого позову передбачено абз. 2 ч. 2 ст. 16 <nau://ukr/435-15|st16>, статтями 391 <nau://ukr/435-15|st391>, 396 ЦК України <nau://ukr/435-15|st396>. Перешкодою в здійсненні правомочностей власника є неправомірні дії порушника цих прав. Підставою негаторного позову є обставини, що обґрунтовують право позивача на користування і розпорядження майном, а також підтверджують, що поведінка третьої особи створює перешкоди у здійсненні цих правомочностей. Як відповідач виступає особа, що своїм противоправним поводженням створює перешкоди, що заважають нормальному здійсненню права власності (права титульного володіння).

Позивачем негаторного позову може бути власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ і щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем - лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю. Підставою для подання негаторного позову є вчинення третьою особою перешкод власнику в реалізації ним повноважень розпорядження або (та) користування належним йому майном.

Звертаючись до суду з позовом, позивач просив суд усунути порушення, які перешкоджають здійсненню права розпорядження належним йому майном, тобто ним було пред'явлено негаторний позов - позов власника про усунення порушень.

Встановивши, що позивач є законним власником спірного майна, а відповідачі зайняли належне позивачу майно без будь-яких правових підстав, зокрема угод цивільно-правового характеру на право користування чи власності, та в добровільному порядку спірне майно не звільняють, внаслідок чого чинять позивачу перешкоди у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, місцевий суд дійшов вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача. Враховуючи зазначене, рішення суду першої інстанції є законним та таким, що ґрунтується на доказах, наявних в матеріалах справи.

Враховуючи зазначене, висновок апеляційного суду про відсутність правових підстав для пред'явлення ОСОБА_3 негаторного позову до відповідачів є невірним, оскільки позивач є законним власником спірного майна, а відповідачі не довели належними доказами, що займаючи вказане майно без будь-яких законних підстав не чинять перешкоди ОСОБА_3 у користуванні й розпорядженні ним. Таким чином, рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і матеріалам справи, тому підстави для його зміни або скасування відсутні.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України суд касаційної інстанції, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно з законом, скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 339, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2130/ed_2012_05_24/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 04 лютого 2015 року скасувати, рішення Шаргородського районного суду Вінницької області від 19 грудня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

М.В. Дем'яносов

О.В. Кафідова

І.М. Фаловська