06.10.2015 Справа № 363/5092/14-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого - судді Чіркова Г.Є.,

при секретарі Бариш А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вишгороді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Служба у справах дітей Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, про спонукання виконання умов договору,

встановив:

позивачка звернулася до суду з позовом, посилаючись на невиконання відповідачем укладеного між ними шлюбного договору від 22 липня 2013 року, а тому просила суд спонукати відповідача до його виконання, зобов'язати отримати документи, необхідні для укладання нотаріального посвідчення договорів дарування та подарувати житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку під ним його дітям - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частині кожному.

Позивачка та її представник в суді просили про задоволення позову з викладених у ньому підстав.

Представник відповідача проти позову заперечив, посилаючись на те, що зобов'язання за згаданим шлюбним договором виконати неможливо, а сторона позивача порушення свої прав внаслідок цього у суді не довела.

Представник третьої особи поклався на розсуд суду.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного.

28 жовтня 2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено шлюб.

Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

22 липня 2013 року сторони уклали шлюбний договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Макаренко В.М.

Згідно п. 19 вказаного договору сторони домовилися, що у випадку розірвання шлюбу чоловік зобов'язується протягом трьох місяців перереєструвати в рівних долях по ? (оформити договір дарування) на малолітніх синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку (кадастровий номер 010640001), що розташована за тією ж адресою.

23 липня 2013 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між сторонами розірвано.

Згідно довідки форми №3 від 26 січня 2015 року малолітні діти постійно, з часу народження проживають разом з батьком ОСОБА_2 в АДРЕСА_1. Сторони визначили місце проживання дітей разом з батьком.

Позивачка звернулася до суду посилаючись на невиконання відповідачем умов п. 19 шлюбного договору.

Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 93 СК України шлюбним договором регулюються майнові відносини між подружжям, визначаються їхні майнові права та обов'язки.

Шлюбним договором можуть бути визначені майнові права та обов'язки подружжя як батьків.

Згідно ст. 97 СК України у шлюбному договорі може бути визначене майно, яке дружина, чоловік передає для використання на спільні потреби сім'ї, а також правовий режим майна, подарованого подружжю у зв'язку з реєстрацією шлюбу.

Сторони можуть домовитися про непоширення на майно, набуте ними за час шлюбу, положень статті 60 цього Кодексу і вважати його спільною частковою власністю або особистою приватною власністю кожного з них.

Сторони можуть домовитися про можливий порядок поділу майна, у тому числі і в разі розірвання шлюбу.

У шлюбному договорі сторони можуть передбачити використання належного їм обом або одному з них майна для забезпечення потреб їхніх дітей, а також інших осіб.

Сторони можуть включити до шлюбного договору будь-які інші умови щодо правового режиму майна, якщо вони не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно ст. 100 СК України одностороння зміна умов шлюбного договору не допускається.

Шлюбний договір може бути змінено подружжям. Угода про зміну шлюбного договору нотаріально посвідчується.

На вимогу одного з подружжя шлюбний договір за рішенням суду може бути змінений, якщо цього вимагають його інтереси, інтереси дітей, а також непрацездатних повнолітніх дочки, сина, що мають істотне значення.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Судом встановлено, що згадане в п. 19 шлюбного договору майно не є спільним сумісним майном подружжя, яке на праві особистої власності належить відповідачеві, коли позивачка цивільних прав на таке майно немає.

У той же час стороною позивача на основі належних доказів і наданих пояснень в суді не доведено, які саме права, свободи чи інтереси позивачки порушено відповідачем.

Посилання на сам тільки факт невиконання відповідачем умов шлюбного договору в частині передачі майна на користь дітей сторін, про порушення особистих прав позивачки не свідчить.

При цьому суд звертає увагу на роздільність майна батьків та дітей згідно ст. 174 СК України. Батьки і діти, зокрема ті, які спільно проживають, можуть бути самостійними власниками майна.

При вирішенні спору між батьками та малолітніми, неповнолітніми дітьми, які спільно проживають, щодо належності їм майна вважається, що воно є власністю батьків, якщо інше не встановлено судом.

Посилання представника позивачки на те, що цей позов подано не у власних інтересах, а в інтересах малолітніх дітей спростовується висновками Апеляційного суду Київської області в ухвалі від 16 березня 2015 року.

Так, судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач, зверталася до суду в своїх власних інтересах, для захисту своїх прав, які були визначені в рамках шлюбного договору, укладеного між нею та відповідачем 27 липня 2013 року, тому, подана позовна заява жодних майнових прав малолітніх дітей не породжувала та не припиняла, так як уклавши з позивачем шлюбний договір, відповідач взяв на себе обов'язок протягом трьох місяців після розірвання шлюбу, передати у власність за договором дарування в рівних частинах, по 1/2 частині, своїм малолітнім дітям, житловий будинок житловий будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку, яка розташована за вказаною адресою.

Крім того, судом встановлено, що з метою виконання шлюбного договору (п. 19) відповідач звертався до нотаріуса.

Однак постановою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Карташової А.С. від 06 серпня 2015 року відповідачу відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - посвідченні договору дарування на ім'я ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частині кожному житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки, що розташована за тією ж адресою у зв'язку з тим, що документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії, не подано.

Зокрема, мікрорайону «Дівиця» в м. Вишгороді Київської області не існує, а тому оформити договори дарування на майно, розташоване за вказаною адресою не має можливості.

Відповідні зміни, необхідні для належного виконання шлюбного договору сторони до його змісту не вносили.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає.

За таких обставин доводи сторони відповідача про об'єктивну неможливість виконання умов шлюбного договору є слушними, які ґрунтуються на фактичних обставинах справи і вимогах Закону.

Відтак, порушених прав позивачки, які б підлягали захистові в цій справі судом не встановлено, а тому позов задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись статтями 209-215 ЦПК України,

вирішив:

у задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання в зазначений строк апеляційної скарги через Вишгородський районний суд.

Суддя