АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/713/13-ц 22-ц/774/1082/К/15
Провадження № 22-ц/774/1082/К/15 Головуючий в суді першої
Справа № 214/713/13-ц інстанції - Попов В.В.
Категорія №42 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 вересня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Бондар Я.М.,

при секретарі Петренко К.І.,

за участю - позивача ОСОБА_2, представника позивачів

ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4 та його

представників: ОСОБА_5 та ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами відповідачів ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Телеканал Інтер» на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Телеканал Інтер», ОСОБА_4 про спростування поширеної недостовірної інформації та відшкодування спричиненої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2013 позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 звернулись до суду із вищевказаним позовом до Приватного акціонерного товариства «Телеканал Інтер» (далі по тексту - ПрАТ «Телеканал Інтер» або телеканал «Інтер») та ОСОБА_4, в обґрунтування якого зазначили, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року на телеканалі «Інтер» після програми «Подробиці», яка виходить в ефір в 20.00 год., в ефір вийшла телепередача «ІНФОРМАЦІЯ_2», в якій без їхньої згоди було розміщено їхні фотографії та поширено інформацію з приводу того, що, нібито, кожна з них є людиною із нетрадиційною сексуальною орієнтацією. При цьому в ході даної телепрограми відповідач ОСОБА_4 поширив інформацію, що, нібито, його дружина проміняла його на іншу, та тією іншою ОСОБА_4 зазначив саме позивача ОСОБА_7 Їм невідомо, з якого джерела було отримано їхні фотографії, оскільки вони не надавали їх ані телеканалу «Інтер», ані ОСОБА_4 Їм незрозуміло, із яких міркувань телеканал «Інтер» дійшов таких висновків щодо їхньої сексуальної орієнтації, чому представники телеканалу «Інтер» не отримали у них згоди на розміщення їхніх фотографій, чому не отримували у них пояснень із приводу їхнього приватного життя та сексуальної орієнтації, чому не спроміглися отримати у них підтвердження або спростування відомостей, наданих ОСОБА_4 Між тим, одразу після виходу в телеефір випуску даної телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» звичний спосіб їхнього життя змінився: вони, працюючи вчителями, навчаючи дітей, чесно і сумлінно виконуючи свої обов'язки, були вимушені захищати свою честь та гідність і вимагати спростування інформації, яка не тільки не відповідає дійсності, але й стосується їхнього приватного життя, у них почались проблеми в їхніх сім'ях, погіршилися відносини з рідними, а на роботі їхні колеги, учні та їх батьки почали обговорювати цю передачу в шкільних коридорах, задавали їм певні та не зовсім зручні для них запитання, погіршилось ставлення до них з боку деяких членів педагогічного, учнівського та батьківського колективу, у зв'язку з чим кожна з них перенесла неабияку психічну травму, що привело до погіршення здоров'я кожної з них, знервованості, збудженості та пригніченості, серцевих болів, що змусило кожну з них звертатись за медичною допомогою. Уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_2 просила суд у відшкодування завданої моральної шкоди стягнути на свою користь з ПАТ «Телеканал Інтер» 500 000 грн., а з ОСОБА_4 - 300 000 грн., позивач ОСОБА_7 просила суд у відшкодування завданої моральної шкоди стягнути на свою користь з ПАТ «Телеканал Інтер» 200 000 грн., а з ОСОБА_4 - 100 000 грн., зобов'язавши ПАТ «Телеканал Інтер» спростувати поширену про них недостовірну інформацію із приводу їхньої нетрадиційної сексуальної орієнтації в найближчому випуску телепрограми «ІНФОРМАЦІЯ_2», із принесенням їм вибачення, а також відшкодувати понесені судові витрати.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_7 задоволено частково, у відшкодування моральної шкоди стягнуто на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_7, кожної окремо, з ПрАТ «Телеканал Інтер» по 100 000 грн.; з ОСОБА_4 - по 50 000 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_7 відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Так, на його думку, при ухвалені рішення судом не прийнято до уваги, що позивачами при пред'явлені позову про спростування інформації, опублікованої в мережі Інтернет, всупереч ч. 12 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», в якості співвідповідача не залучено автора відповідного інформаційного матеріалу та власника веб-сайту. Крім того, вважає, що позивачами не надано доказів в обґрунтування того, що саме ним було поширено недостовірну інформація, оскільки відеозапис телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» свідчить тільки про його намір знайти дружину та зберегти сім'ю і не містить інформації, яка б могла порочити гідність, честь чи ділову репутацію позивачів. Також вказує, що свого дозволу на вихід телепередачі в ефір він не надавав.

Представник відповідача ПрАТ «Телеканал Інтер» - Боін К.Ю. у своїй апеляційній скарзі також ставить питання про скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволені позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 до відповідача ПрАТ «Телеканал Інтер», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, зазначення встановленими обставин, що мають значення для справи, які є недоведеними. В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що при ухваленні рішення судом першої інстанції не враховано, що СD-диск із відеозаписом програми було отримано позивачами у відкритому доступі в мережі Інтернет, а саме із сайту podrobnosti.ua, а у відповідності до ст. 70-71 Закону України «Про телебачення і радіомовлення», телеканал «Інтер» на підставі вимог ліцензії на мовлення, виданої Національною радою України з питань телебачення і радіомовлення, несе відповідальність лише за ефір Телеканалу «Інтер». Вважає, що оскільки у відповідності до вимог п. 12 Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.09.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідальність за поширення інформації в мережі Інтернет несе власник веб-сайту, а ПрАТ «Телеканал Інтер» не є власником сайту podrobnosti.ua і не може впливати на зміст та зовнішній вигляд інформації, що розміщується на сайті, не може взяти за факт, що відбувся, зміст відеоматеріалу програми «ІНФОРМАЦІЯ_2» за ІНФОРМАЦІЯ_1 року, як такий, що був поширений в ефірі Телеканалу «Інтер». Крім того, зазначений відеозапис не містить ні прізвищ, ні імен позивачів, ні відомостей щодо їхньої схильності до одностатевих стосунків. Також зазначено, що оскільки позивачі протягом 14 днів з дня поширення відомостей не звертались до ПрАТ «Телеканал Інтер» зі скаргою щодо спростування відомостей, які не відповідають дійсності або принижують честь і гідність особи, записи телепередач, які транслювалися ІНФОРМАЦІЯ_1 року, було знищено за закінченням терміну їх зберігання. При цьому факт поширення вказаного відео сюжету саме в ефірі Телеканалу «Інтер» підтверджується лише показаннями свідків. Крім того, вважає, що при ухваленні рішення судом першої інстанції порушено норми процесуального права, а саме: у резолютивній частині рішення не вказано, яка саме інформація, поширена відповідачами, визнана судом недостовірною, та не визначено спосіб захисту порушеного особистого немайнового права позивачів. При цьому, задовольняючи позовні вимоги про відшкодування стягнення моральної шкоди, суд одночасно відмовив у задоволені основної позовної вимоги про спростування недостовірної інформації. На думку представника ПрАТ «Телеканал Інтер», допит свідків було проведено з порушенням норм процесуального права, оскільки в судовому засіданні 04.06.2013 року на стадії «заяви та клопотання» представником позивачів, всупереч ст. 136 ЦПК України, було заявлено усне клопотання про допит свідків, і лише після заперечень представника відповідача, надано час на письмове викладення клопотання, яке було задоволено і свідки були допитані.

У суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 підтримав свою апеляційну скаргу.

Відповідач - ПрАТ «Телеканал Інтер» свого представника в судове засідання не направив, представник відповідача ОСОБА_10 надіслала телеграму з проханням відкласти розгляд справи через хворобу.

Виходячи з вимог частини 3 статті 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 303-1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та статті 67 ЦПК щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку відповідача - ПрАТ «Телеканал Інтер» в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних

вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_4 та ПрАТ «Телеканал Інтер» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 у відкритому доступі в мережі Інтернет, а саме із сайту podrobnosti.ua, отримано та ІНФОРМАЦІЯ_3 року розміщено на СD-диск відеозапис телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2», яка вийшла в ефір ІНФОРМАЦІЯ_1 року о 20.00 год. із логотипом телеканалу «Інтер», у якій розміщено фотографії позивачів.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 зазначали, що в даній телепередачі поширено інформацію з приводу того, що кожна з них є людиною із нетрадиційною сексуальною орієнтацією та вони схильні до одностатевих відносин, і на підтвердження своїх вимог надали зазначений вище CD-диск (а.с.10).

Відповідач - ПрАТ «Телеканал Інтер» проти задоволення позову заперечував в повному обсязі та посилався на те, що носій відеоінформації, на який позивачами була записана зазначена телепрограма від ІНФОРМАЦІЯ_1 року, є неналежним та недопустимим доказом, оскільки має файл невідомого формату, записаний з невідомого джерела, тому не можна надати обґрунтованих пояснень стосовно інформації на цьому носії. На його думку, позивачі не довели поширення про них з боку телеканалу негативної інформації, не заявляли до телеканалу вимоги про її спростування, у зв'язку з чим офіційний запис телепередачі було знищено у зв'язку з закінченням терміну зберігання.

Відповідач ОСОБА_4 та його представники також заперечували проти задоволення позову та посилались на його недоведеність. ОСОБА_4 визнав, що дійсно запросив до себе кореспондента телеканалу «Інтер» для того, щоб знайти та повернути свою дружину ОСОБА_11, яка пішла від нього та залишила його з їхніми дітьми. При цьому не називав прізвищ та імен позивачів, їхні фотографії кореспонденту не передавав, і своєї згоди на вихід телепередачі в такому форматі не надавав. Вважав, що позивачі не довели, яку саме недостовірну інформацію він про них надав, та не довели зв'язку між передачею та погіршенням їхнього здоров'я.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 до ПрАТ «Телеканал Інтер», ОСОБА_4 про відшкодування спричиненої моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність позивачами обставин щодо поширення з боку відповідачів стосовно них інформації у спосіб, який не відповідає вимогам чинного законодавства, та щодо настання у зв'язку з цим для них таких негативних наслідків, які принизили їхню честь та гідність і призвели до виникнення у них тривалих моральних страждань.

При цьому в обґрунтування такого висновку суд в якості доказу послався на переглянутий в судовому засіданні носій відеоінформації із записом телепередачі з логотипом телеканалу «Інтер» та показання свідків, які особисто переглянули цю передачу, вважав безпідставними доводи представника телеканалу «Інтер» щодо неналежності та недопустимості цього доказу та визнав, що ця обставина є загальновідомою та такою, що доказуванню не підлягає.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно положень ст.. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

На думку колегії суддів, судом першої інстанції зазначені вимоги закону не дотримані, через що судове рішення у справі не можна визнати таким, що є законним і обґрунтованим.

Такого висновку колегія суддів дійшла з огляду на наступне.

Згідно роз'яснень, наданих у п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», при розгляді справ про захист гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи суди повинні точно і неухильно застосувати положення Конституції України, Цивільного кодексу України (далі - ЦК), законів України від 16 листопада 1992 року №2782-ХП «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» (далі - Закон про пресу), від 2 жовтня 1992 року №2657-ХП «Про інформацію», від 21 грудня 1993 року №3759-ХП «Про телебачення і радіомовлення (у редакції Закону від 12 січня 2006 року №3317-IV), від 23 вересня 1997 року №540/97-ВР «Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів» та інших нормативно-правових актів, що регулюють вказані суспільні відносини.

Крім того, враховуючи положення статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23 лютого 2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року; далі - Конвенція) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права, а також враховувати роз'яснення постанови Пленуму Верховного Суду України від 1 листопада 1996 року №9 № «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя».

Згідно п. 12 цієї постанови, належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Дані про власника веб-сайта можуть бути витребувані відповідно до положень ЦПК в адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет.

Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації.

Відповідно до роз'яснень, наданих у п. 14 згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі судам слід звертати увагу на відповідність позовної заяви (заяви) вимогам статті 119 ЦПК. Така заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Невиконання зазначених вимог зумовлює наслідки, передбачені статтею 121 ЦПК.

У пункті 19 постанови Пленуму також зазначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до частини другої статті 47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції не врахував зазначені роз'яснення та не звернув уваги на те, що позовна заява ОСОБА_2 та ОСОБА_7 не відповідає вимогам ст.. 119 ЦПК, зокрема, в ній не зазначено, яка саме інформація, поширена кожним із відповідачів, порушує їх особисті немайнові права та в який спосіб позивачі бажають захистити своє порушене право.

Крім того, в порушення вимог п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27.02.2009 року «Про судову практику про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», до участі в розгляді справи не залучені автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК).

Вирішуючи спір та встановивши, що відеозапис телепередачі «ІНФОРМАЦІЯ_2» позивачами ОСОБА_2 та ОСОБА_7 отримано у відкритому доступі в мережі Інтернет із сайту podrobnosti.ua, суд не з'ясував, чи зареєстрований цей інформаційний ресурс в установленому законом порядку як засіб масової інформації, та чи має він бути залучений до участі у справі в якості відповідача.

Дійшовши висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди в сумі 50 000грн. на користь кожної із позивачів, суд у своєму рішенні не зазначив, яку саме недостовірну інформацію про кожну із них він поширив, яким саме особам та чи є така інформація фактичним твердженням, чи оціночним судженням, оскільки із відеозапису телепередачі вбачається що в ефірі передачі ОСОБА_4 промовив лише такі фрази (мовою оригіналу): «Вот так….одни вопросы. Она…сбежала…»; «Это если бы она…сама… осознав…захотела что-то наладить»; «И вот эта учительница с моей женой…», «Детям нужен и папа и мама».

Внаслідок порушення вищезазначених норм процесуального права суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував усі обставини справи та дійшов передчасного висновку простягнення з ПрАТ «Телеканал Інтер» та ОСОБА_4 моральної шкоди та судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Статтею 309 ЦПК передбачено, що підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення, зокрема, є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що порушення судом першої інстанції норм процесуального права призвело до неправильного вирішення справи, а суд апеляційної інстанції позбавлений можливості залучити до участі у справі осіб, які не брали в ній участь в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційних скарг, скасування рішення суду в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 і ОСОБА_7 як передчасного та ухвалення в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

В частині відмови в задоволенні позову рішення суду не оскаржено.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3, 4 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та Приватного акціонерного товариства «Телеканал Інтер» задовольнити частково.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 14 квітня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Телеканал Інтер», ОСОБА_4 про стягнення моральної шкоди та стягнення судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні цих позовних вимог.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

Я.М.Бондар