Справа № 505/1214/14-ц
Провадження по справі № 2/505/11/2015 року
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2015 р. Котовський міськрайонний суд Одеської області

в складі: головуючого судді - Фабіжевського С.А.

при секретарі - Бондаренко Н.І.

за участю:

представника позивачки - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Котовську Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Новоселівської сільської ради Одеської області про визнання права власності на спадкове майно, -

в с т а н о в и в:

Позивачка вточнивши свої позовні вимоги, просила встановити факт того, що її батько ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідним сином ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити факт належності ОСОБА_6 на праві приватної власності житлового будинку АДРЕСА_1; визнати за її батьком, ОСОБА_5 право приватної власності після смерті його матері (бабусі позивачки по батьківській лінії) на зазначене нерухоме майно, керуючись ст. 1268 п.3 ЦК України; та у підсумку, визнати за нею право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1, як за спадкоємицею першої черги з законом, після смерті її батька, ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Надала необхідні докази.

Відповідач по суті позов не визнав, стверджуючи, що ще за життя їх матері ОСОБА_7, його брат ОСОБА_5 спочатку мешкав у готелі і тільки потім перейшов жити до їх матері, ОСОБА_6, але при цьому зловживав спиртними напоями, жив на прибутки (пенсію) матері протягом 14 років, не доглядав за матір'ю, а навпаки матір доглядала за ним. При цьому брата поховали його діти (а саме, позивачка), а матір ОСОБА_6 він та його рідна сестра, ОСОБА_8 Не оспорював факт того, що померлий ОСОБА_9 мешкав разом з нею однією сім'єю і був її рідним сином, тобто, братом відповідача та ОСОБА_8 Просив взяти до уваги, що він і ОСОБА_8 зверталися до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про надання їм додаткового терміну для прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_6 Але суд, своїм рішенням від 01 серпня 2014 року їм відмовив у цьому, а апеляційний суд Одеської області своєю ухвалою від 24 грудня 2014 року залишив рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 серпня 2014 року без змін і він з сестрою має намір оскаржити рішення суддів у касаційному порядку. Не заперечував проти того, що його рідний брат, ОСОБА_5 дійсно був рідним сином ОСОБА_6 З цих підстав просив у позові відмовити.

Представник Новоселівської сільської Ради Котовського району Одеської області жодного разу у судове засідання не з'явився, але надав суду заяву у якій просив розглянути справу без його участі не висловивши своєї думки по суті позову.

Вислухавши сторони, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Достеменно встановлено, що ОСОБА_5 протягом 14 років (тобто, до ІНФОРМАЦІЯ_2) мешкав однією сім'єю зі своєю матір'ю ОСОБА_6 в житловому будинку АДРЕСА_1, мав з нею загальний бюджет та господарство. Після смерті матері, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишився мешкати у значеному житлі, продовживши вести господарство, обробляв земельну ділянку, ніс витрати по утриманню житла в чому йому допомагала позивачка, до самої смерті батька, ОСОБА_5, що сталася ІНФОРМАЦІЯ_1, після чого це продовжувала робити позивачка по справі. Після смерті матері, ОСОБА_6 на сімейній раді було прийнято рішення, що її майно переходить до сина померлої, ОСОБА_5, але при цьому ні останній ні відповідач по справі ні їх рідна сестра ОСОБА_8 у встановленому законом шестимісячний термін після смерті матері ОСОБА_6, не зверталися до нотаріуса з відповідними заявами про своє право на спадщину. Але, при цьому ОСОБА_5 і не відмовився від прийняття спадщини. Хоча у порядку ст.. 1268 п.3 ЦК України, майно фактично успадкував ОСОБА_5 і лише після його смерті між сторонами виник спір про спадщину. Зазначені обставини встановлені рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 серпня 2014 року та підтверджені ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2014 року, які мають чинну силу. Таким чином, ці обставини додаткового доказування не потребують. До того ж відповідач по справі і не заперечував проти того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 був рідним сином ОСОБА_6 та рідним батьком позивачки (ст.. 61 п.1 п.3 ЦПК України). Але, через не оформлення свого часу спадщини ОСОБА_5 на своє ім'я, те, що спірне спадкове майно у встановленому порядку не зареєстроване за померлою ОСОБА_6 та через невідповідність у написанні прізвищ померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 та померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5, позбавляє позивачку права успадкувати спадщину і змусило її звернутися до суду.

При цьому суд враховує, що в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначено: «Погосподарські книги є особливою формою статистичного обліку, що здійснюється в Україні (УРСР) з 1979 року». В погосподарських книгах визначений рік побудування та вказується рік введення в експлуатацію будинку.

На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11 березня 1985 року № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалися рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг селищних, сільських рад із додатками списків громадян, якими ці будинки належали.

Проте, незважаючи на внесення записів у по господарських книгах, більшість громадян своє право власності в БТІ не зареєстрували.

Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодіння у містах та селищах міського типу УРСР, яка затверджена заступником міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року № 56, що передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст, селищ (п.4 Інструкції), в тому числі і на підставі записів у по господарських книгах (п.20 Інструкції).

Виходячи з наведеного слід зробити висновок про те, що записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів (публічних актів), що підтверджують право власності на житло.

Даними позивачкою до позову доказами, значеними вище судовими рішеннями доведена підставність та обґрунтованість позову, чому він і підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212, 215, 256 п.1 п.п.1, п.2 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1217, 1220, 1221, 1223 п.2, 1258, 1261, 1268 п.3 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Вважати встановленим факто того, що померлий ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 дійсно є рідним сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6, та факт того, що померлій ОСОБА_6 на праві приватної власності належав житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями.

Визнати за ОСОБА_5 право приватної власності на житловий будинок АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями, що належало ОСОБА_6, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2, як за спадкоємцем першої черги за законом.

Визнати за ОСОБА_3 право приватної власності на спадкове майно у вигляді житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими спорудами та будівлями, що належало ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, як за спадкоємицею першої черги за законом.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

С у д д я -