АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Ящук Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 листопада 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка подана його представником ОСОБА_3, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У листопаді 2014 року позивач ПАТ «Старокиївський Банк» звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором №02/980/К/163 від 31.10.2008 року, яка станом на 07.11.2014 року складається із: заборгованості за відсотками - 305 318 грн. 44 коп., пені за прострочення сплати відсотків - 53 758 грн. 80 коп., штрафу за недотримання умов кредитного договору - 24 180 грн. 10 коп., а всього - 383 257 грн. 34 коп.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2на користь ПАТ «Старокиївський банк» заборгованість у сумі 359 077 грн. 24 коп., в решті позову - відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 3590 грн. 77 коп.

Не погоджуючись з рішенням, ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, що суд першої інстанції не звернув уваги на доводи представника відповідача про те, що розрахунок заборгованості позичальника здійснено невірно. Він є необґрунтованим та недоведеним. Крім того, у матеріалах справи взагалі відсутні жодні документи, що підтверджують факт видачі кредиту.

Крім того, судом першої інстанції не було враховано, що позивачем пропущено строк позовної давності стосовно частини заборгованості по процентах, тому вимоги стосовно стягнення зазначеної в позові суми заборгованості є неправомірними.

Посилався на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що пеня за несвоєчасну сплату процентів за період з 08.11.2013 року по 04.06.2014 року нарахована неправомірно, оскільки заборгованість по сумі отриманого кредиту погашена повністю 05.06.2014 року, тому пеня за несвоєчасну сплату процентів повинна бути нарахована з 06 червня 2014 року.

В судовому засіданні представник апелянта - ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу та просив задовольнити.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення 02.11.2015 року.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, представник ПАТ «Старокиївський банк» позовні вимоги обґрунтовував тим, що відповідач ОСОБА_2 31.10.2008 року отримав кредитні кошти у розмірі 483 601 грн. 94 коп., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами із розрахунку 14% на рік, з кінцевим строком повернення - до 28.11.2008 року.

28.11.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою термін користування кредитом продовжено до 27.11.2009 року.

В подальшому між сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими продовжено термін користування кредитом. Додатковою угодою № 6 термін користування кредиту продовжено до 10.06.2014 року.

05.06.2014 року заборгованість по сумі отриманого кредиту (основне зобов'язання) відповідачем була погашена повністю.

Однак відповідач не виконує зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі, оскільки не сплачує проценти за користування кредитними коштами, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом та просив стягнути заборгованість станом на 07.11.2014 року: заборгованість за відсотками - 305 318 грн. 44 коп., пеню за прострочення сплати відсотків - 53 758 грн. 80 коп., штраф за недотримання умов кредитного договору - 24 180 грн. 10 коп., а всього - 383 257 грн. 34 коп.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що матеріалами справи доведено наявність у відповідача заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.

Враховуючи умови п.2.5, 2.6, 4.3 кредитного договору, вимоги ст. 526, 623, 624, 1054 ЦК України, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення заборгованості за відсотками в сумі 305 318 грн. 44 коп.

З таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погоджується, вважає його законним і обґрунтованим, оскільки він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

В апеляційній скарзі відповідач зазначає, що висновки суду ґрунтуються на неналежному розрахунку заборгованості, оскільки у ньому не зазначено усіх дат погашення тіла кредиту та відсотків за його користування, не враховано усіх платежів по кредиту.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, позивачем було надано розгорнуту довідку про нарахування та сплату відсотків за кредитним договором № 02/980/К/163 від 31.10.2008 року станом на 07.11.2014 року, у якій зазначено суму нарахованих відсотків за кожен місяць, суму та дату сплати нарахованих відсотків, а також розмір заборгованості.

Відповідно до вказаної довідки ( а.с. 61), відповідачем сплачено проценти за користування кредитом по 30 листопада 2009 року, останній платіж здійснено 12.01.2010 року. Станом на 04 червня 2014 року нараховані проценти на суму 305 318 грн. 44 коп.

Таким чином, доводи апеляційної скарги відповідача колегія суддів вважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки жодних доказів про те, що у довідці-розрахунку заборгованості зазначені не всі платежі, - матеріали справи не містять. Доказів, які б спростовували зазначений розрахунок відповідачем суду не надано, і апеляційна скарга не містить посилань на конкретно визначені платежі, які були б не враховані банком.

Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем пропущено строк позовної давності по вимогах про стягнення заборгованості за процентами, оскільки проценти почали нараховуватись банком з 31.10.2008 року, а звернення позивача до суду відбулось 10.11.2014 року, колегія суддів також вважає безпідставними.

Так, відповідно до додаткової угоди № 1/1 від 28 травня 2009 року сторони дійшли згоди викласти п.2.6 кредитного договору в наступній редакції : «Нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно з остаточним погашенням кредиту, шляхом внеску в касу кредитора або шляхом безготівкового перерахування платіжним дорученням на рахунок кредитора, вказаний в п.2.5 цього договору, та одночасно з остаточним погашенням кредиту. При остаточному погашенні кредиту позичальник зобов'язаний в першу чергу сплатити проценти за фактичний строк користування кредитом» ( а.с. 13).

Відповідно до кредитного договору № 02/980/К/163 від 31.10.2008 року кредитор надав позичальнику грошові кошти в сумі 483 601 грн. 94 коп., зі сплатою 14% річних та кінцевим терміном погашення заборгованості по 28 листопада 2008 року включно. Проте в подальшому сторонами було укладено ряд додаткових угод, якими продовжувався строк користування кредитом та кінцева дата повернення кредиту.

Так, 28.11.2008 року між сторонами було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору, якою термін користування кредитом продовжено до 27.11.2009 року.

27.11.2009 року між сторонами було укладено додаткову угоду №2 , якою термін користування кредитом продовжено до 26.11.2010 року.

26.11.2010 року - укладено додаткову угоду № 3, якою термін користування кредитом продовжено до 25.05.2011 року; 25.05.2011 року - додаткову угоду № 4 про продовження терміну користування кредитом до 23.11.2012 року; 23.11.2012 року - додаткову угоду № 5 про продовження терміну користування кредитом до 22.11.2013 року; 11.06.2013 року - додаткову угоду № 6 до кредитного договору, якою термін користування кредитом продовжено до 10.06.2014 року.

Відповідно до виписки з особового рахунку позичальника ОСОБА_2, 05.06.2014 року на погашення основного боргу по кредитному договору зарахована сума в розмірі 483601 грн. 94 грн. ( а.с. 17).

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що позивачем пропущено строк позовної давності для вимог про стягнення процентів, оскільки за згодою сторін були укладені додаткові угоди, якими строк користування кредитом періодично продовжувався.

Оскільки додатковою угодою від 28.05.2009 року сторони визначили, що погашення процентів повинно відбуватись разом з остаточним погашенням кредиту, а сплата заборгованості по кредиту відбулась 05.06.2014 року, то відповідач визнав за собою обов'язок погашення заборгованості і по процентах.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає законними і обґрунтованими висновки суду першої інстанції в частині стягнення процентів, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення штрафу в розмірі 24180 грн. 10 коп., нарахованого банком на підставі п.4.4. кредитного договору - за недотримання умов договору в частині погашення кредиту не в належній черговості, суд першої інстанції вважав нарахування штрафу необґрунтованим, оскільки виконання відповідачем основного зобов'язання в частині повернення суми кредиту відбулось за згодою сторін (з урахуванням додаткових угод тощо).

Рішення суду в цій частині сторонами не оскаржувалось, обов'язкових підстав для скасування рішення не вбачається, тому рішення у вказаній частині необхідно залишити без змін.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення пені за прострочення сплати відсотків, нарахованої за період з 08.11.2013 року по 06.11.2014 року на суму 53 758 грн. 80 коп., суд першої інстанції виходив з того, що факт прострочення сплати відсотків відповідачем знайшов підтвердження в судовому засіданні, а нарахування пені за порушення строків здійснення платежів передбачене п.4.3 кредитного договору.

Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції у повному обсязі неможливо, виходячи з наступного.

Так, відповідно до п.4.3 кредитного договору у випадку прострочення позичальником терміну повернення кредиту, визначених п. 1.1. цього договору, а також у випадках, визначених п.п. 2.8.3., 3.2.3. цього договору позичальник сплачує кредитору проценти та кредит, розмір яких зазначений у п. 1.1. цього договору, а також пеню від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення, виходячи з розміру подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє у період, за яким нараховується пеня.

Пунктом 2.5 кредитного договору визначено, що проценти за користування кредитом нараховуються у валюті кредиту щомісячно в останній робочий день місяця на фактичну заборгованість по кредиту, за період з першого по останній день поточного місця включно, та в день останнього погашення заборгованості за кредитом.

Відповідно до п.2.6 кредитного договору нараховані проценти сплачуються позичальником протягом перших семи календарних днів наступного місяця, що слідує за місяцем нарахування процентів, шляхом внеску в касу кредитора або шляхом безготівкового перерахування платіжним дорученням на рахунок кредитора, вказаний в п. 2.5 цього договору, та одночасно з остаточним погашенням кредиту.

Згідно з додатковою угодою № 1/1 до кредитного договору від 31.10.2008 року, пункт 2.6 було викладено у новій редакції, згідно з якою нараховані проценти сплачуються позичальником одночасно з остаточним погашенням кредиту.

Таким чином, зазначеними умовами додаткової угоди визначено строк сплати нарахованих процентів - одночасно з остаточним погашенням кредиту, а тому висновок суду першої інстанції про те, що прострочення сплати процентів настало у період з 08 листопада 2013 року до 05 червня 2014 року, - не відповідають обставинам справи.

Оскільки 05.06.2014 року заборгованість з основного боргу за кредитним договором погашена повністю, то пеня за несвоєчасну сплату процентів повинна нараховуватись за період з 06.06.2014 року по 06.11.2014 року, що відповідно до розрахунку позивача складає 30 293 грн. 26 коп.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги відповідача про те, що пеня за несвоєчасну сплату процентів повинна нараховуватись з 06.06.2014 року, а тому рішення суду в цій частині необхідно змінити, зменшивши розмір пені до суми 30 293 грн. 26 коп.

Доводи апеляційної скарги про те, що банком не було надано доказів направлення досудової вимоги, висновків суду не спростовують та на правильність ухваленого рішення не впливають, оскільки строк виконання усіх зобов'язань за договором кредиту, з урахуванням додаткової угоди № 6, сплив 10 червня 2014 року.

Інші доводи апеляційної скарги відповідача висновків суду не спростовують, в іншій частині рішення суду відповідає вимогам закону, наданим доказам, обставинам справи і підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, та підстав для відмови у задоволенні позову у повному обсязі - не вбачається.

Враховуючи, що судом першої інстанції в резолютивній частині рішення визначена загальна сума заборгованості, то рішення суду необхідно змінити, зменшивши суму пені до 30 293 грн. 26 коп., та визначити, що до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає сума заборгованості у розмірі 335 611 грн. 70 коп. ( заборгованість за процентами - 305 318 грн. 44 коп. та пеня - 30 293 грн. 26 коп.).

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору при пред'явленні позову до суду, то з ОСОБА_2 на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі, пропорційному сумі задоволених позовних вимог, - 3356 грн. 11 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307-309, 313- 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року - змінити в частині розміру пені та визначити, що до стягнення з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства «Старокиївський банк» підлягає сума заборгованості в розмірі 335 611 грн. ( триста тридцять п'ять тисяч шістсот одинадцять) грн. 70 коп., а витрати по сплаті судового збору на користь держави - в сумі 3356 грн. 11 коп.

В іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 06 травня 2015 року - залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Судді: