Справа № 128/4669/14-ц Провадження № 22-ц/772/424/2015Головуючий в суді першої інстанції Шевчук Л. П.
Категорія 27Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О.Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Рибчинського В.П.,

за участю секретаря: Кирилюк Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційні скарги ОСОБА_2, Національного банку України та Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Національного банку України про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та 3% річних за порушення грошового зобов'язання,

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» про стягнення відсотків за договором банківського вкладу та 3% річних за порушення грошового зобов'язання, посилаючись на те, що 17.06.2013 року між ним та Вінницькою філією Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» було укладено договір довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щорічно «Класичний» №22208-14116 НОМЕР_1. Згідно умов зазначеного договору Банк на підставі положень цього договору відкриває Вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 для збереження коштів, що прийняті Банком від Вкладника або для Вкладника (п. 1.1 договору). На виконання умов пунктів 2.3 - 2.7 договору ним було внесено на депозитний рахунок 45 076 (сорок п'ять тисяч сімдесят шість) доларів США, що підтверджується квитанцією № 1810 від 17.06.2013 року про внесення коштів в касу банку та ощадною книжкою від 01.10.2013 року.

Використовуючи своє право, визначене п. 3.1.8 договору, він 01.10.2013 року вніс додатково на депозитний рахунок 13 500 (тринадцять тисяч п'ятсот) доларів США, в результаті чого сума депозитного вкладу склала 58 576 (п'ятдесят вісім тисяч п'ятсот сімдесят шість) доларів США.

20 червня 2014 року, термін одержання вкладу та процентів згідно умов договору закінчився і він звернувся до банку з вимогою про повернення усієї суми вкладу та відсотків, що були нараховані, а саме 58 576 доларів США - вклад та 3639,37 доларів США - відсотків за користування коштами позивача, а всього 62 215 доларів США та 04 центи.

Однак, банк не виконав своїх зобов'язань та на його вимогу, не дивлячись на закінчення строку договору та настання терміну одержання вкладу та відсотків, 20 червня 2014 року не повернув йому вклад та нараховані і несплачені відсотки.

Натомість 20 червня 2014 року видав йому через касу банку 1250 доларів США замість належних 62 215 доларів США та 04 центів.

23.06.2014 року він звернувся до банку з письмовою вимогою про повернення всієї суми вкладу та нарахованих відсотків, однак йому було відмовлено та 23.06.2014 року також виплачено 1250 доларів США.

На письмове звернення банк надав йому відповідь, з якої не вбачалось законних підстав для не виконання умов договору, оскільки невиконання своїх зобов'язань за договором та не повернення вкладнику коштів банк мотивував приписами Постанови правління НБУ №328 від 30.05.2014 року, яка на думку позивача є не чинною, а також яка суперечить умовам укладеного договору та нормам ЦК України.

З 20.06.2014 року по 20.08.2014 року відповідач повертав йому кошти частинами із розрахунку 15000 грн. на день в доларовому еквіваленті. Тобто, відповідач незаконно, всупереч волі вкладника самовільно продовжував користуватися коштами з 20.06.2014 року по 20.08.2014 року.

Позивач просив стягнути з відповідача 341 долар США 38 центів - відсотків за користування депозитними коштами за період з 20.06.2014 року по 20.08.204 року, 156 доларів США 20 центів - 3% річних за порушення грошового зобов'язання, а всього 497 доларів США 58 центів.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Державний експортно - імпортний банк України» (03150, м. Київ, м. Київ, вул. Горького, 127, МФО 322313 , індивідуальний податковий номер 58) на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання в розмірі 156 (сто п'ятдесят шість) доларів США 20 центів, що еквівалентно згідно офіційного курсу НБУ складає 2475 грн. 77 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, Національний банк України та ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» подали апеляційні скарги, в яких, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просили оскаржуване рішення скасувати та ухвали нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 також подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи просив оскаржуване рішення змінити та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити повністю.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції вважає, що апеляційні скарги Національного банку України, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 задоволенню не підлягають виходячи з наступного:

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 7.06.2013 року між ПАТ «Державний експортно - імпортний банк України» в особі начальника відділу обслуговування індивідуальних клієнтів філії АТ «Укрексімбанк» в м. Вінниці та ОСОБА_2 був укладений договір довгострокового банківського вкладу зі сплатою процентів щорічно «Класичний» № 22208-14116, згідно умов якого банк приймає від вкладника або для вкладника грошову суму, що надійшла та зобов'язується виплатити вкладнику вклад та проценти на вклад на умовах та в порядку, встановлених цим договором (а.с.11-14).

Відповідно до п.п. 1.1, 1.2, 1.3 цього договору банк відкриває вкладнику вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_2 (депозитний рахунок) для збереження коштів від вкладника або для вкладника. Депозитний рахунок закривається у день перерахування коштів вкладникові з депозитного рахунку на рахунок, вказаний у п. 1.3 цього договору або списання коштів з депозитного рахунка вкладника з інших підстав. Для обслуговування операцій за депозитним рахунком (зарахування та виплати вкладу, процентів) обліку вкладу на вимогу згідно з п. 2.10 цього договору, а також здійснення інших операції, передбачених чинним законодавством України та цим договором, банк одночасно з відкриття депозитного рахунку відкриває вкладнику рахунок НОМЕР_2, відкритий у банку.

Кошти на депозитний рахунок вносяться вкладником готівкою або у безготівковому порядку шляхом перерахування з іншого вкладного (депозитного) рахунка або з поточного рахунка вкладника. Факт внесення вкладником коштів на депозитний рахунок підтверджується Ощадною книжкою (п. п. 2.1., 2.3 договору).

Згідно з п. п. 2.4, 2.5, 2.6, 2.7 укладеного між сторонами договору довгострокового банківського вкладу, сума первинного розміру вкладу складає 45076,00 доларів США. Вклад вноситься готівкою на строк 368 календарних днів. Процентна ставка на вклад на період з 17.06.2013 року по 16.06.2014 року становить 6,6 процентів річних. Процентні ставки на вклад на періоди: з 17.06.2014 року по 19.06.2014 року за доручення вкладника встановлюються на рівні процентних ставок, діючих у банку для відповідного виду вкладів на дату початку кожного з цим періодів.

Термін одержання вкладу та процентів на вклад 20.06.2014 року. Якщо термін одержання вкладу є неробочим днем, вкладник має право вимоги вкладу та процентів на вклад в перший за ним робочий день (п. 2.8 договору).

Відповідно до п. п. 2.9., 2.10 договору банківського рахунку, якщо вкладник не вимагає повернення вкладу та процентів на вклад у термін одержання вкладу, визначений у пункті 2.8 абр пункті 2.9.2 договору, то строк, на який було внесено вклад, вважається щоразу продовженим на визначену в пункті 2.6 договору кількість днів, з поділом продовженого строку на періоди, тривалість кожного з яких встановлюється аналогічно тривалості періодів, вказаних у пункті 2.7 цього договору. Якщо вкладник після надання до банку заяви про дострокове повернення вкладу та процентів на вклад (п. 3.1.7 договору) не з'явився до банку для дострокового отримання вкладу та/або суми нарахованих на вклад процентів з рахунка, визначеного п. 1.3 договору, то такий вклад вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу. Процентна ставка на вклад на вимогу - 0,05 % річних.

Відповідно до п. 2.11 договору, вклад та нараховані на вклад проценти видаються вкладнику готівкою через касу банку чи перераховуються за дорученням вкладника на його поточний або (депозитний) рахунок.

На виконання умов договору довгострокового банківського вкладу позивачем ОСОБА_2 17.06.2013 року було внесено на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 45076,00 доларів США, про що свідчить копія квитанції №1810 від 17.06.2013 року (а.с. 16).

Крім того, у відповідності до п. 3.1.8 укладеного між сторонами договору позивачем 01.10.2013 року внесено на депозитний рахунок грошову суму у розмірі 13500,00 доларів США, про що свідчить копія квитанції №1526 від 01.10.2013 року (а.с. 17).

Факт внесення позивачем коштів на депозитний рахунок в загальному розмірі 58576,00 доларів США також підтверджується копією ощадної книжки (а.с.18).

За період з 17.03.2013 року по 16.06.2014 року позивачу були нараховані проценти в сумі 3596,67 доларів США, про що свідчить копія ощадної книжки (а.с.22,23), виписка по рахунку НОМЕР_2 (а.с. 76).

20.06.2014 року позивач звернувся до банку з вимогою про повернення йому вкладу та процентів на вклад.

Цього ж дня, а саме 20.06.2014 року, оскільки вкладник висловив бажання отримати свій вклад, кошти в сумі 58576,00 доларів США та проценти в сумі 3596,67 доларів США (за ставкою 6,6%, відповідно до п. 2.7 договору банківського вкладу), які нараховані за період з 17.06.2013 року по 16.06.2014 року, були перераховані з депозитного рахунку НОМЕР_2 на поточний рахунок вкладника НОМЕР_2, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.76).

23.06.2014 року позивач звернувся до відповідача із письмовою заявою про повернення йому всієї суми вкладу та нарахованих процентів на вклад (а.с. 24).

Як вбачається із відповіді банку на письмову заяву позивача від 23.06.2014 року, банк повідомив вкладника, що 20.06.2014 року зарахував відповідний вклад і нараховані проценти на рахунок НОМЕР_2, відкритий у банку відповідно до пункту 1.3 договору. Щодо видачі коштів готівкою через касу банку позивача повідомлено, що ініціювання та проведення даної операції здійснюється відповідно до умов депозитного договору із дотриманням вимог чинного законодавств, зокрема Постанови Правління НБУ від 30.05.2014 року за №328 (а.с.25).

В подальшому з 20.06.2014 року по 20.08.2014 року відповідачем було виплачено вклад та нараховані на вклад проценти в межах до 15000,00 грн. на добу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з ст. ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно із частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до змісту ст. ст. 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 25.12.2013 року в справі № 6-140цс13, яка є обов'язковою для судів.

За таких обставин, суд першої інстанції вірно дійшов до висновку про наявність підстав для стягнення з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» 3% річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Як в позовній заяві так і в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається, поряд з іншим, на обов'язок відповідача сплатити йому 343 долара США та 68 центів в якості відсотків за користування депозитними коштами позивача в період з 20.06 по 20.08.2014 року.

Однак, як вірно встановлено судом першої інстанції, такі вимоги задоволенню не підлягають, оскільки відповідач зазначеними коштами не користувався, що підтверджується наступним:

Як зазначалось вище, 20.06.2014 року, оскільки вкладник висловив бажання отримати свій вклад, кошти в сумі 58576,00 доларів США та проценти в сумі 3596,67 доларів США (за ставкою 6,6%, відповідно до п. 2.7 договору банківського вкладу), які нараховані за період з 17.06.2013 року по 16.06.2014 року, були перераховані з депозитного рахунку НОМЕР_2 на поточний рахунок вкладника НОМЕР_2, що підтверджується випискою по рахунку (а.с.76).

Таким чином, відповідно до п. 1.2 договору, депозитний рахунок того ж дня був закритий, що унеможливило, в свою чергу, використання ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» коштів ОСОБА_2, та відповідно нарахування відсотків за депозитним вкладом.

Однією з підстав для скасування оскаржуваного рішення суду, на які посилався Національний банк України в апеляційній скарзі, зазначалось недоведеність відсутності у позивача можливості використовувати свої кошти. Проте, з аналізу ст. ст. 526 та 1058 ЦК України вбачається, що підставою для застосування відповідальності за порушення грошового зобов'язання за договором банківського вкладу є відсутність можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Отже, зважаючи на те, що ОСОБА_2 свій вклад не отримав та не мав змоги розпорядитися своїми коштами на власний розсуд, при цьому можливість перерахування коштів на інший рахунок таким правом не є, судом першої інстанції вірно встановлено наявність порушення відповідачем грошових зобов'язань за договором банківського вкладу та відповідно притягнуто ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» до відповідальності.

Разом з тим, як Національний банк України так і ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» посилаються, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення суду, на Постанову правління Національного банку України №328 від 30.05.2014 року «Про врегулювання діяльності фінансових установ та проведення валютних операцій».

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі зазначає про нечинність зазначеної постанови правління НБУ, оскільки вона не зареєстрована в Міністерстві юстиції України.

Підпунктом 7 пункту 1 даної Постанови було встановлено, що уповноважені банки зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15000,00 грн. на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Аналізуючи норми ст.ст. 2, 6, 55, 56 Закону України "Про Національний банк України", дія постанови № 328 була спрямована виключно на регулювання діяльності банків (юридичних осіб), визначених цією постановою, шляхом встановлення певних тимчасових обмежень та безпосередньо не встановлює нових прав або обов'язків для громадян та інших осіб, а також не зачіпає їх права, свободи та інтереси. Вказане регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного Банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю.

Таким чином, зважаючи на те, що зазначена Постанова не носила ознак нормативно-правового акта, безпосередньо не зачіпала прав та свобод фізичних та юридичних осіб, за виключенням конкретно визначеного переліку юридичних осіб - банків, а тому згідно з чинним законодавством України, набрання нею чинності не пов'язується з державною реєстрацією у Міністерстві юстиції України.

Разом з тим, зважаючи на те, що статтею 617 ЦК України визначені виключні підстави для звільнення від відповідальності за порушення зобов'язань, зокрема якщо це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили, при цьому вищезгадана постанова такою обставиною не є, вона не може бути застосована до даних правовідносин, як підстава для звільнення відповідача від відповідальності, що спростовує посилання апелянтів в цій частині.

Інші доводи апеляційної скарги були предметом дослідження суду першої інстанції і не спростовують правильних висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року відсутні.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів ,

ухвалила:

Апеляційні скарги Національного банку України, Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 22 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: