Справа № 310/4062/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

08 грудня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі

головуючого судді Прінь І.П.

при секретарі Бевз О.А.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бердянську справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, фізичної особи- підприємця ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсним, зобовязання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування завданої цим моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про визнання правочинів недійсними, зобовязання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права власності, відшкодування моральної шкоди (а.с.21-23 т.1).

У липні 2015 року позивач подала уточнену позовну заяву (а.с.179-183 т.1), а у листопаді 2015 року ще одну уточнену позовну заяву (а.с.56-59 т.2), які були прийняті до спільного розгляду з первісним позовом.

24.11.2015 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про залишення без розгляду частини позовних вимог, а 04.12.15р. до суду надійшла заяви представника позивача ОСОБА_1 (за довіреністю) про залишення без розгляду частини позовних вимог (а.с. 55,73,74 т.2), в якій він уточнив які саме позовні вимоги позивачка просить залишити без розгляду.

Ухвалою суду від 08.12.2015 року було залишено без розгляду:

- первісну позовну заяву від 28.05.2015р. ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині позовних вимог про визнання самоправних, самовільних дій відповідача ОСОБА_2 по заміні, демонтажу вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірними, протизаконними; визнання одноособового рішення відповідача ОСОБА_2, як від імені мешканців підїзду, по заміні, демонтажу вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірним, протизаконним; витребування первісних вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком від відповідача ОСОБА_2І.(які зберігаються у відповідача за адресою: АДРЕСА_1) та зобовязання встановити їх на своє попереднє місце;

- уточнену позовну заяву від 15.07.2015р. ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4 в частині позовних вимог про визнання самоправних, самовільних дій відповідачів ПП ОСОБА_5, ОСОБА_2 по заміні, демонтажу вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірними, протизаконними; визнання одноособового рішення відповідача ОСОБА_2, як від імені мешканців підїзду, по заміні, демонтажу вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірним, протизаконним; витребування первісних вхідних підїзних металевих дверей з кодовим замком від відповідача ОСОБА_2І.(які зберігаються у відповідача за адресою: АДРЕСА_1) та зобовязання встановити їх на своє попереднє місце (вхід в підїзд), - залишити без розгляду.

Інші позовні вимог, викладені у цих позовних заявах та в уточненій позовній заяві від 24.11.2015 року представник позивача ОСОБА_1 підтримує, просить їх задовольнити.

В обґрунтування позову позивач зазначила наступне: ОСОБА_3 є співвласником квартири №2 в під'їзді №1 за адресою: м. Бердянськ, вул. К.Маркса 49. Впродовж 2002-2003 років, вона була уповноважена мешканцями першого підїзду цього будинку на збір коштів для встановлення вхідної металевої двері у підїзді. У 2003 році були виготовлені і встановлені металеві двері з кодовим замком. Оскільки вона більше за всіх мешканців підїзду здала грошей, то було вирішено що ці двері в подальшому будуть належати на праві власності їй.

У травні 2010 року ОСОБА_2, без згоди інших співвласників квартир першого підїзду, у тому числі і без згоди ОСОБА_3, уклала договір з ФОП ОСОБА_4 на встановлення у підїзді нової металевої двері з комплектом домофонної системи. Старі металеві двері були демонтовані і передані ОСОБА_2 Вважає дії відповідачів щодо демонтажу старих дверей і встановлення нових дверей з домофонною системою є протиправними. У 2013 році вона звернулася до органів внутрішніх справ з заявою про крадіжку її майна вхідних металевих дверей. Була порушена кримінальна справа, її було визнано потерпілою у цій справі. Проте до цього часу її провадження не закінчено. Металеві двері їй не повернуті.

Через неправомірні дії ОСОБА_2 по укладанню договору доручення №2208/49-1 від 06.05.2010 року у позивача та його сім'ї існують тривалі перешкоди в здійсненні права вільного користування власністю. Вона договір доручення із ОСОБА_2 не укладала і не доручала їй укладати в майбутньому будь-які договору із ФОП ОСОБА_4

Вона зверталася з заявою від 11 травня 2010 року (а.с.44) до керівника ФОП ОСОБА_4 про встановлення безоплатно в її квартирі №2 перемовного пристрою УШТ М430 С, згідно гарантій фірми «Домофон-Візіт» (рекламний лист фірми «Домофон-Візіт» на а.с.43), а також фірмового обладнання, Умови її заяви від 11 травня 2010 ОСОБА_4 не виконав. Їй була встановлена тільки перемовна трубка і та згодом відключена. Згідно законодавства, якщо хто-небудь проти встановлення дверей фірми «Домофон Візіт», то їхні старі металеві двері не повинні були міняти та встановлювати свої.

Встановлювати нові з домофоном двері, без згоди співвласників кв.№2, власників (співвласників) квартир під'їзду, фірма «Домофон-Візіт» ФОП ОСОБА_4П, ОСОБА_2 не мали права, оскільки цим обмежується право користування квартирою - людина не повинна платити навіть вартість електронного ключа-брелока; обмежується прохід їй та членам її сім'ї в свою квартиру в любий зручний час; обмежується право користування допоміжними приміщеннями (під'їздом, сходами та ін); обмежується право сумісної власності на допоміжні приміщення та технічне обладнання будинку, тому що одні співвласники розпоряджаються спільним майном без згоди інших співвласників. Існують перешкоди в наданні позивачу швидкої медичної допомоги, (вона інвалід 2-ої групи по бронхіальній астмі та цукровому діабеті), із-за того, що відсутній вільний прохід в під'їзд №1 медичних працівників ШМД до квартири позивача (а.с.47,48,49).

Позивач не може вільно потрапляти у власну квартиру із-за відсутності електронного ключа. При встановленні домофонної системи в 2010 році її сім'я отримала 5 безкоштовних ключів (позивачу, синам-2шт, невісткам-2шт), але на сьогоднішній день жодного працюючого ключа у позивача немає.

Вважає, що дії ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 під час встановлення домофонного пристрою були направлені на введення її в оману і мали агресивний характер. Після встановлення перемовного (переговорного) пристрою (тільки слухалку) з неї почали вимагати і ОСОБА_2І і фірма «Домофон -Візіт» ФОП ОСОБА_4 оплату проведених робіт і вартість переговорного улаштування. Оскільки вона не здійснювала оплату, то перемовне устаткування їй відключили.

Позивач, як співвласник квартири, співвласник спільного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК, ст.48 ЗУ «Про власність»). Позивач не наділяла ОСОБА_2, ФОП ОСОБА_4 фірму «Домофон-Візіт» повноваженнями обмежувати співвласників квартири №2 у користуванні приватною власністю та обмежувати користуватися власною квартирою.

Своїми діями відповідачі завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10000 гри., в тому числі постійну, тривалу неможливість у вільному користуванні приватною власністю, що завдає їй додаткових незручностей, неможливість користування власною квартирою в зручний для неї час, тільки в денний час вона може дозволити собі вийти з квартири, тому що відсутня інша можливість, у зв'язку з відсутністю електронного ключа-брелока. Розмір моральної шкоди розрахований з урахуванням ступеня протиправності дій відповідачів та їх безпосередньої вини в ньому, глибини душевних страждань її та її родини, порушення права власності.

Посилаючись на ЗУ «Про захист прав споживачів», ст. 9 Житлового кодексу України, ст..ст.22,23, 245, 317, 319,369, 386, 391,1212,1213 ЦК України, позивач просить суд:

- визнати недійсним правочин, а саме договір-доручення №49-1 від 06.05.2010 року укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4;

- визнати недійсним правочин, а саме договір-доручення №49-1 від 06.05.2010 року укладений між ОСОБА_2 та мешканцями під'їзду №1 по вул. К Маркса буд.49 в м. Бердянську;

- визнати недійсними договір на виконання монтажних робіт «Домофон Візіт» №2208/49-1 від 07.05.2010р.

- визнати недійсними договір № /49 -1/2 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту від 26.06.2010 року укладений між ФОП ОСОБА_4 та мешканцями під'їзду №1, з нумерацією квартир від №1 до 33 в буд.49. розташованого по вул. К.Маркса у м. Бердянськ в особі ОСОБА_2;

- усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права приватної власності на квартиру №2 за адресою: м.Бердянськ-12, вул. К.Маркса 49, шляхом надання вільного доступу до квартири через вхідні двері під'їзду;

- усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування спільною сумісною власністю, а саме: допоміжними приміщеннями (під'їздом, сходами та ін), технічним обладнанням будинку №49 по вул..К.Маркса в м. Бердянську, шляхом надання вільного доступу через вхідні двері під'їзду;

- відновити становище, яке існувало до порушення, а саме зобов'язати відповідачів повернути первісні металеві двері з кодовим замком на своє попереднє місце розташування, а саме в під'їзд №1 по вул. К Маркса буд.49 в м. Бердянську.

- стягнути з відповідачів (солідарно) на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10000 грн.

Представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги ОСОБА_3 підтримав у повному обсязі, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень вказує на те, що встановлення нових дверей з домофоном відбулося за рішенням більшості мешканців першого під'їзду ( 27 квартир з 33) будинку №49, по вул. Карла Маркса в м. Бердянську. 06.05.2010 року між мешканцями підїду та нею було укладено договір Доручення №22088/49-1, відповідно до якого вона зобовязалася від імені та за рахунок Довірителів укласти договір на виконання монтажних робіт з установки комплекту домофонної системи торгової марки «Візит», укласти договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту домофону. Укладання цих договорів не суперечить нормам цивільного законодавства. Мешканці підїзду, які відмовилися від встановлення переговорного пристрою у своїх квартирах отримали безкоштовно магнітні ключі від вхідних дверей. Позивачці ОСОБА_3, як інваліду 2 групи, безоплатно було видано 5 ключів і безкоштовно встановлено переговорний пристрій у квартирі. Позивачка на той час не заперечувала проти цього. Старі двері, які були демонтовані у 2010 році, були передані мешканцям підїзду і поміщені до підсобного приміщення, де і знаходяться по цей час. Твердження позивачки про те, що вона є одноособовою власницею демонтованих дверей не відповідає дійсності, оскільки грошові кошти на ці двері збирали мешканці підїзду, а тому вони є спільною сумісною власністю. Ніяких рішень щодо передачі цих дверей ОСОБА_3 мешканцями підїзду на спільних зборах не приймалося. З її боку ОСОБА_3 не завдано ніякої моральної шкоди. Просить у задоволенні позову відмовити.

Відповідач ФОП ОСОБА_4 проти задоволення позову заперечує. В обґрунтування заперечень зазначає, шо він як фізична особа-підприємець надає послуги з встановлення та технічного обслуговування домофонної системи торгової марки «Візит» в м. Бердянську. Металеві двері та домофонна система у підїзді №1 будинку №49 по вул. Карла Маркса в м. Бердянську були встановлені на підставі договору на виконання монтажних робіт від 07.05.2010 року, укладеного між ним та мешканцями цього підїзду в особі ОСОБА_2І, яка у свою чергу діяла як повірений на підставі договору доручення від 06.05.2010 року, укладеного з мешканцями квартир. Вимоги позивача про визнання недійсними цих договорів не ґрунтуються на законі і є безпідставними. Позивачці безкоштовно було видано 5 ключів та встановлено переговорний пристрій у квартирі, що підтверджується її підписами у відомостях. Жодних перешкод у користуванні квартирою чи іншими приміщеннями будинку у позивачки не має. В разі втрати ключів вона має право придбати нові ключі. Переговорний пристрій у квартирі позивачки згодом був відключений, оскільки вона не уклала окремого договору на обслуговування домофонної системи і не оплачувала щомісячні послуги на обслуговування домофонної системи у квартирі. Демонтовані старі двері були передані мешканцям першого підїзду, про що вони написали розписку. Позивачем також не надано жодних доказів на підтвердження спричинення їй моральної шкоди з його боку. Вважає позовні вимоги позивачки безпідставними, просить відмовити у їх задоволенні.

Відповідачі також подали заяви про застосування позовної давності до позовних вимог позивачки, посилаючись на те, що з часу укладання договорів, встановлення домофонної системи в підїзді пройшло більше пяти років.

Вислухавши пояснення учасників процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Відповідно до вимог ст. 264 ЦК України, позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_3 у вересні 2013 року зверталася до суду з позовом до фірми «Домофон-Візит», ОСОБА_6, ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та зобовязання вчинити певні дія, який був повернутий позивачу на підставі ухвали суту від 03.03.2014 року.

Тобто предявлення позивачем позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач, перериває позовну давність за цим позовом.

За статтею 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в

межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст.1000, 1003,1004 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення

Судом встановлено, що 06.05.2010 року між ОСОБА_2 і мешканцями підїзду №1 будинку №49 по вул. К. Маркса в м. Бердянську ( 27 квартир із 33) був укладений договір доручення №2208/49-2 ( а.с.134, т.1), за яким повірений зобовязався виконати від імені та за рахунок довірителів наступне: укласти договір на виконання монтажних робіт з установки комплекту домофонної системи торгової марки «Візит», укласти договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту «Домофон Візит» з ПП ОСОБА_4, отримувати грошові кошти від кожного з довірителів для оплати послуг з монтажу «Домофон Візит», вести облік своєчасної оплати довірителями послуг за договором з монтажу «Домофон Візит», узгоджувати графік виконання, об'єм та строки виконання робіт з монтажу «Домофон Візит», приймати виконані роботи за договором з монтажу «Домофон Візит» шляхом підписання акту виконаних робіт та перевірити функціональність «Домофон Візит» після підключення комплекту домофонної системи. Позивачка ОСОБА_3 вказаний договір доручення не підписувала.

Жодного договору доручення між ОСОБА_2 і ФОП ОСОБА_4 ніколи не укладалося.

07.05.2010 року між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_2, яка діяла на підставі договору доручення №2208/49-2 від 06.05.2010р., був укладений договір на виконання монтажних робіт №2208/49-1 (а.с.135-139, т.1), за яким виконавець взяв на себе зобовязання за плату виконати роботи з установки комплекту домофонної системи торгівельної марки «Домофон Візит» з використанням свого матеріалу та власного комплекту центрального обладнання торгівельної марки «Візит».

Виконавець здійснив встановлення центрального обладнання та додаткового обладнання ( пристроїв звязку у квартирах), видав комплект ключів, на підтвердження чого до договору складена розрахункова відомість від 10.05.2015р. про здачу грошових коштів за встановлення ЦО, переговорної трубки у квартирах, оплату ключів (а.с.138) та відомість передачі ключів(а.с.139, т.1).

Як вбачається з цих відомостей і не заперечується самою позивачкою, їй безкоштовно було встановлено у квартирі переговорне обладнання (трубка) і видано 5 ключів.

26.06.2010 року між ФОП ОСОБА_4 і ОСОБА_2, яка діяла на підставі договору доручення, був укладений договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту №2208/49-1/2 (а.с.140-141).

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10. мешканці першого підїзду будинку №49 по вул. Карла Маркса в м. Бердянську, суду показали, що дійсно у 2010 році мешканці підїзду вирішили встановити нові вхідні металеві двері з домофонною системою. Проти було тільки кілька осіб, у тому числі і ОСОБА_3 Мешканцям, які відмовилися від встановлення у квартирі переговорної трубки було видано безкоштовно ключі від вхідної двері. На попередні металеві двері також збирали гроші усім підїздом. Старі двері після демонтажу віднесли до підсобного приміщення. Про те, що старі двері мають бути передані ОСОБА_3 такого рішення мешканці підїзду не приймали.

Свідок ОСОБА_11, зав. підстанції швидкої медичної допомоги м. Бердянська, суду показав, що позивачка періодично викликає додому швидку медичну допомогу. Дійсно були скарги від працівників швидкої медичної допомоги на те, що вони не могли відразу потрапити до пацієнта, бо на вхідних дверях стоїть домофон, який до квартири позивачки не підключений. Незважаючи на це у всіх випадках медики потрапляли до будинку. Інколи відчиняла двері сама ОСОБА_3, інколи сусіди. Випадків того, що через наявність домофону на вхідних дверях пацієнту взагалі не надавалася медична допомога не було.

Згідно зі ст. 382 ЦК України власникам квартири у дво- або багатоквартирному житловому будинку належать на праві спільної сумісної власності приміщення загального користування, опорні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники приватизованих квартир багатоквартирних будинків є співвласниками допоміжних приміщень будинку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою.

Позивачка просить визнати недійсними: договір-доручення №49-1 від 06.05.2010 року укладений між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4; договір доручення №22088/49-1 від 06.05.2010 року, укладений між мешканцями першого підїзду будинку №49 по вул. К.Маркса в м. Бердянську і ОСОБА_2; договір на виконання монтажних робіт «Домофон Візит» №2208/49-1 від 07.05.2010р.; договір №/49 -1/2 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту від 26.06.2010 року укладений між ФОП ОСОБА_12 та мешканцями під'їзду №1.

Однак судом було встановлено, що ніякого договору доручення №49-1 від 06.05.2010 року між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4 не існує. Доказів його укладення позивачем також не надано.

Так, згідно з ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Позивачем не заявлялися вимоги про визнання недійсним правочинів з підстав передбачених статтею 215 ЦК України. У своїй позовній заяві ОСОБА_3 посилається на недотримання вимог ст. 245 ЦК України, як на підставу недійсності договору доручення. Проте порядок укладання договору доручення регулюється главою 68 (ст.ст.1000-1010) ЦК України.

Жодних доказів на підтвердження недійсності договору доручення, договору на виконання монтажних робіт чи договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту позивачем суду не надано.

Також ОСОБА_3 посилаючись на порушення відповідачами закону України "Про захист прав споживачів".

Разом з тим, відповідачі не знаходилися з позивачем у таких правовідносинах.

Так, закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Також, Законом визначені поняття термінів «споживач», «виробник робіт, послуг, продавець товарів, виконавець робіт, надавач послуг» (ст. 1).

Сама позивачка у судовому засіданні пояснила, що вона договір доручення на укладання будь-яких договорів від її імені з ОСОБА_2 не підписувала. З відповідачем ФОП ОСОБА_4 також ніяких договорів не укладала. Але за її згодою у її квартирі безкоштовно було встановлено переговорна трубка і видано для її сімї 5 ключів. Оскільки вона не оплачувала послуги з обслуговування домофонної системи, переговорна трубка була відключена.

Таким чином, позивачка не є споживачем послуг, оскільки між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_4 відсутні договірні відносини щодо надання послуг, а тому у даному випадку її права не можуть бути захищені на підставі закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про визнання недійсними: договору доручення від 06.05.2010 року укладеного між ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_4; договору доручення №22088/49-1 від 06.05.2010 року, укладеного між мешканцями першого підїзду будинку №49 по вул. К.Маркса в м. Бердянську і ОСОБА_2; договору на виконання монтажних робіт №2208/49-1 від 07.05.2010р., укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2 ; договору №2208/49 -1/2 від 26.06.2010 року про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту, укладеного між ФОП ОСОБА_4 та ОСОБА_2, необхідно відмовити за їх недоведеністю.

Встановивши нові металеві двері з домофонною системою у підїзді, власники квартир реалізували своє право власності, передбачене ст. 317 ЦК України, згідно з якою власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Місце, де були встановлені двері з домофонною системою є місцем загального користування мешканців будинку.

Судом встановлено і не заперечувалося позивачем в судовому засіданні той факт, що їй безкоштовно було встановлено переговорну трубку у квартирі і видано 5 ключів. Оплату послуг з обслуговування домофонної системи у її квартирі вона не здійснювала, тому трубка у її квартирі була відключена. Доказів того, що усі 5 ключів вийшли з ладу і ними не можливо користуватися позивачем не надано.

Враховуючи те, що позивачка була забезпечена ключами в необхідній для її сімї кількістю та їй було встановлено переговорну трубку, то суд вважає, що позивачем не доведено того, що встановленням дверей та домофонної системи у місці загального користування, порушується її право користування квартирою та місцями загального користування.

Не підлягають задоволенню вимоги про зобов`язання відповідачів повернути первісні металеві двері з кодовим замком на своє попереднє місце розташування, оскільки право розпоряджатися старими демонтованими дверми належить виключно власникам цих дверей. Ніякого рішення щодо розпорядження цими дверми власники ( мешканці першого підїзду) не приймали.

Як слідство не можуть бути задоволені й вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 10000 грн.

Керуючись ст..ст. 3,11, 15,60, 212-215, ст.264,215,317,369,382,1000 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом 10 днів з дня його отримання.

СуддяОСОБА_13