Справа № 450/2962/14 Головуючий у 1 інстанції: Кукса Д.А.
Провадження № 22-ц/783/5095/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Симець В.І.,

з участю: представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

встановила:

рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року вищевказаний позов задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010 року в розмірі 537 700 доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010 року в розмірі 279 014 доларів 74 центів; 3% річних в розмірі 18 997 доларів США, в гривневому еквіваленті по курсу Національного Банку України, станом на час виконання рішення суду та понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору, в тому числі за подачу заяви про забезпечення позову, в сумі 3 889 грн. 07 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення районного суду оскаржила відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким повністю відмовити у задоволені вимог позивачу, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим при неповному з'ясуванні обставин справи, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт, зокрема, зазначає, що договір позики вона не підписувала, а підписав ОСОБА_7 з перевищенням повноважень, оскільки вона дала довіреність на укладення від її імені кредитного договору, а не договору позики, що є відмінним; вона не отримувала від позивача грошових коштів, а довідка банку - ВАТ СКБ «Дністер» не свідчить про протилежне, оскільки в ній не зазначено номера рахунків з яких було здійснено переказ грошових коштів і на який рахунок; рішення суду винесене в день, коли вона та її представники були відсутні та те, що розрахунок суми боргу є невірним.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представників відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3, ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_6 на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Згідно з ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 ст. 1047 ЦК передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передачу йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, при розгляді справи встановлено, що 01 січня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2, від імені якої діяв на підставі нотаріально посвідченої довіреності ОСОБА_7, укладено договір позики, відповідно до умов якого, ОСОБА_5 передає у власність ОСОБА_2, а остання приймає грошові кошти в сумі 537 700 доларів США та зобов'язується повернути ОСОБА_5 таку ж суму грошових коштів, а саме 537 700 доларів США, до 01 червня 2014 року.

Договором (п. 3) передбачено, що сума позики має бути протягом одного місяця перерахована позикодавцем на рахунок позичальника - № НОМЕР_3 в КФ ВАТ СКБ «Дністер».

Копією меморіального валютного ордеру № 6 від 28.01.2010 р. (який звірений судом з оригіналом, наданим представником позивача) підтверджується переказ ОСОБА_5 із свого поточного рахунку на рахунок ОСОБА_2 (рахунок № НОМЕР_3) зазначеної в договорі позики грошових коштів в сумі 537 700 доларів США (а.с.51 т.2).

Копіями меморіальних валютних ордерів № 437, 438, 439 від 28 січня 2010 року (які звірені судом з оригіналом, наданим представником позивача) підтверджується переказ із вищевказаного рахунку відповідачки коштів на погашення її боргу по кредитному договору № 5990/1 від 14 березня 2008 р. (а.с.52-54 т. 2).

Відтак, зазначене свідчить про виконання договору позики, а використання коштів з рахунку відповідача, які були отриманні відповідно до договору позики, для погашення боргу по кредиту відповідача - про схвалення договору позики.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що зазначений вище кредит був погашений відповідачем до 28.01.2010 р. у справі немає, відповідачем не представлено.

Крім того, копією довідки ВАТ СКБ «Дністер» за № 601-93/ЛК від 14.03.14 (яка звірена судом з оригіналом, наданим представником позивача), стверджується, що отриманні від ОСОБА_5 кошти було використано ОСОБА_2 для погашення її кредиту отриманого у ВАТ СКБ «Дністер» та погашено - прострочений кредит в сумі 488 346,15 доларів США, прострочені відсотки по кредиту в сумі 38 766,55 доларів США, та строкові відсотки в сумі 10 404,48 доларів США (а.с.50).

Таким чином, довідка ВАТ СКБ «Дністер» за № 601-93/ЛК від 14.03.14 та меморіальні валютні ордери від 28 січня 2010 року (що підтверджує помилковість зазначення в довідці банку дати, коли були видані меморіальні валютні ордери) свідчать про отримання відповідачем коштів на її рахунок, що спростовує доводи відповідача про неотримання нею коштів за договором позики.

Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_8, ліквідатора ВАТ СКБ «Дністер» (2010-2014 р.), наданих представником позивача, вищевказана довідка була виготовлена ним на підставі фактичних обставин кредитної справи ОСОБА_2 згідно кредитного договору за № 5990/1 від 14.03.2008 р., а саме з оригіналів меморіальних валютних ордерів за номерами 6, 437, 438, 439 від 28.01.2010 р., які були належним чином підтверджені (перевірені) даними з електронної базі даних ВТ СКБ «Дністер».

Крім того, в поясненні зазначено, що вищевказана довідка та додатки до неї (меморіальні валютні ордери за номерами 6, 437, 438, 439 від 28.01.10 р.) були підписані ним, тобто ОСОБА_8

Посилання апелянта на те, що між договором позики та кредитним договором, на укладення якого уповноважувала вона довірителя, є суттєві відмінності, а тому довіритель вийшов за межі своїх повноважень, колегія суддів вважає помилковим, виходячи з наступного.

Частина 2 статті 1054 ЦК передбачає, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфу «Позика», якщо інше не встановлено ЦК або не випливає зі змісту договору. Таким чином, договір позики та кредитний договір із незначними виключеннями регулюються одними й тими самими нормами, що майже усуває відмінності між кредитним договором і договором позики, а різниця між договором позики та кредитним договором полягає лише в наступному. За договором кредиту у тимчасове розпорядження і користування завжди передаються грошові кошти, а за договором позики передаються не тільки гроші, а й цінні речі, інше майно, будь-який товар; кредит передбачає певний термін, на який передаються грошові кошти у тимчасове користування, які повертаються рівними частинами з певною періодичністю, а в договорі позики може не відображатися термін повернення боргу; кредитний договір передбачає виплату визначеної грошової винагороди кредитору, а в договорі позики може не зазначатись така винагорода.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Будь-яких доказів про виконання відповідачем своїх зобов'язань за договором позики в справі немає та відповідачем не представлено.

За таких обставин матеріалами справи доказано існування договору позики між позивачем та відповідачем та його невиконання останнім.

Що стосується посилання апелянта на те, що суд першої інстанції виніс рішення 26 травня 2015 року, коли вона та її представники були відсутні у судовому засідання, то колегія суддів з урахуванням матеріалів справи та з урахуванням чи є це порушенням конституційних прав та норм ЦПК, які є безумовною підставою для скасування рішення, виходить з наступного.

Матеріалами справи підтверджується, що справа слухалась неодноразово, тривалий час, однак відповідач не була присутньою у судовому засіданні жодного разу, а лише її представники. Про день та час судового засідання, в якому було винесене рішення суду, учасники процесу були повідомлені.

З метою подання до апеляційного суду всіх доказів, які апелянт чи її представники могли подати до суду першої інстанції, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням позиції апелянта, колегія суддів повідомляла про час, місце та дату розгляду апеляційної скарги. Однак таким правом апелянт не скористалась. А відтак колегія суддів урівноважила права апелянта з правами інших сторін.

Зав таким обставин підстав для скасування рішення з цих підстав колегія суддів не вбачає.

В той же час, задовольняючи вимоги позивача та стягуючи з відповідача грошові кошти, зазначені в позові, суд прийшов до помилкових розрахунків сум, які підлягають стягненню з відповідача.

Так, встановлено, що грошові кошти в сумі 537 700 доларів США позивачем було перераховано 28 січня 2010 року, а відтак, відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передачі грошей, тобто з 28 січня 2010 року, що відповідатиме і п. 1 договору позики, що було укладено між сторонами.

Відтак, розрахунок 10 відсотків за користування грошовими коштами, який позичальник зобов'язаний сплатити позикодавцю відповідно до п. 2 вищевказаного договору позики, буде становити - 537 700 доларів США х 10% х 1886 днів (з 28.01.10 р. по 10.03.15 р. (збільшення вимог позивачем) : 365 : 100 = 277 836 доларів та 22 центів США, а не 279 014,74 доларів. А тому 277 836 доларів та 22 центи США на час збільшення позовних вимог, виходячи із курсу долара (100 доларів = 2 289,7045), становитиме 6 361 628 грн. 43 коп.

Виходячи із зазначеного, загальна сума боргу із врахуванням суми позики та процентів (10) становить 815 536 доларів 22 центи, що еквівалентно - 18 673 369 грн. 53 коп.

А відтак, виходячи з наведеного та п. 8 вищевказаного договору та враховуючи вимоги ст. 625 ЦК України, 3 проценти річних від зазначеної вище суми - 815 536 доларів 22 центи, буде становити за період з 01 червня 2014 року (з дати, до якої відповідач повинна була повернути суму позики та відсотки за користування коштами) до 10 березня 2015 року (дати збільшення позовних вимог) - 18 969 доларів 60 центів США (815 536,22 доларів х 3 відсотки х 283 дні : 365 : 100), що становить в еквіваленті 434 347 грн. 69 коп., а не 434 975,16 грн.

Загальна сума боргу становитиме 834 405,82 доларів США (537 700 + 277 836,22 + 18 969,60), що становить в еквіваленті 19 107 717 грн. 31 коп.

Враховуючи, що судом в решті частині рішення правильно встановлено фактичні обставини справи, правильно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду справи, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, то за таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги в іншій частині немає.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

А відтак, рішення суду підлягає до зміни з підстав невірного визначення суми боргу, що підлягає до стягнення з відповідача.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 26 травня 2015 року змінити, зменшивши суму боргу, що підлягає до стягнення , а відтак частину другу резолютивної частини викласти в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний код: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_5 (ідентифікаційний код: НОМЕР_2) суму основного боргу за договором позики від 01.01.2010 року в розмірі 537 700 (п'ятсот тридцять сім тисяч сімсот) доларів США; проценти за користування позикою від 01.01.2010 року в розмірі 277 836, 22 доларів США (двісті сімдесят сім тисяч вісімсот тридцять шість доларів 22 центи); 3% річних за період з 01 червня 2014 року по 10 березня 2015 року в розмірі 18 969,60 (вісімнадцять тисяч дев'ятсот шістдесят дев'ять доларів США 60 центів)».

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.