АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

за участю секретаря - Левцунова І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Державний ощадний банк України», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, - за апеляційною скаргою ПАТ «Державний ощадний банк України» на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що між нею та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», був укладений кредитний договір № 181/07 від 12 жовтня 2007 року, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 28 435,64 доларів США строком на 60 місяців. Також 12 жовтня 2007 року на забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між цими ж сторонами був укладений договір застави майна №181/07, а саме: автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3. Станом на 27 березня 2014 року за кредитним договором № 181/07 від 12 жовтня 2007 року утворилась заборгованість у сумі 51 604,73 грн. 24 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на предмет застави - автомобіль. Позивачка вважає, що виконавчий напис вчинено без наявності достатніх правових підстав та з порушенням процедури, тому просила визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою від 11 грудня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи був залучений Амур-Нижньодніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції (а. с. 58).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року позов задоволено: визнано виконавчий напис від 24 червня 2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 1706 за договором застави рухомого майна № 181/07 від 12 жовтня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 51 604,73 грн. та 3 000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню. Повернуто ОСОБА_2 транспортний засіб: автомобіль марки Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4, видане РП 1-го МВ ДАІ УМВС України в Дніпропетровській області 11 жовтня 2014 року. Стягнуто з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_2 в рахунок повернення витрат по сплаті судового збору 243,60 грн. (а.с. 68-71).

В апеляційній скарзі ПАТ «Державний ощадний банк України», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі (а.с. 76-78).

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 12 жовтня 2007 року між ОСОБА_2 та ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», на забезпечення виконань зобов'язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 181/07 від 12 жовтня 2007 року був укладений договір застави майна №181/07: автомобіля Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3 (а. с. 13-18).

24 червня 2014 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 був вчинений виконавчий напис, яким запропоновано звернути стягнення на автомобіль Hyundai Tucson, 2007 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, шасі (кузов, рама) НОМЕР_2, НОМЕР_3 в рахунок погашення кредитної заборгованості перед ПАТ «Державний ощадний банк України», розмір якої станом на 27 березня 2014 року становить 51 604,73 грн. (а. с. 10). Вказаний виконавчий напис перебуває на виконанні Амур-Нижньодніпровського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, яким 1 липня 2014 року складено акт опису і арешту вказаного автомобіля (а. с. 21, 22-23).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що на момент виникнення спірних правовідносин діяли норми Закону «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено, що звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження здійснюється на підставі рішення суду в порядку, встановленому законом.

Вказані висновки суду зроблені без порушення норм матеріального права та процесуального права, оскільки п.6.4 договору застави майна №181/07 від 12 жовтня 2007 року передбачено, що звернення стягнення на предмет застави здійснюється будь-яким не забороненим законодавством способом, у тому числі на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або у позасудовому порядку згідно з вимогами чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. 20 Закону України «Про заставу» звернення стягнення на заставлене майно здійснюється за рішенням суду або третейського суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса, якщо інше не передбачене законом або договором застави.

У частині 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», який визначає правовий режим регулювання обтяжень рухомого майна, встановлених з метою забезпечення виконання зобов'язань, у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин 12 жовтня 2007 року), наведено вичерпний перелік позасудових способів звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження, а саме: передача рухомого майна, що є предметом забезпечувального обтяження, у власність обтяжувача в рахунок виконання забезпеченого обтяженням зобов'язання в порядку, встановленому цим Законом; продаж обтяжувачем предмета забезпечувального обтяження шляхом укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем або на публічних торгах; відступлення обтяжувачу права задоволення забезпеченої обтяженням вимоги у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є право грошової вимоги; переказ обтяжувачу відповідної грошової суми, у тому числі в порядку договірного списання, у разі, якщо предметом забезпечувального обтяження є гроші або цінні папери.

Звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження на підставі виконавчого напису нотаріуса Законом України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, не було передбачено.

Згідно із ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» законодавчі та інші нормативно-правові акти, прийняті до набрання чинності цим Законом, застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.

Таким чином, норми Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» є спеціальними відносно Закону України «Про заставу».

Пункт 5 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», яким передбачено позасудовий спосіб звернення стягнення на предмет забезпечувального обтяження шляхом реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса було доповнено на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», який набрав чинності 16 жовтня 2011 року, у пункті 2 Прикінцевих положень цього Закону зазначено, що дія цього Закону не поширюється на кредитні договори, укладені до набрання ним чинності.

Отже, положення Закону України «Про заставу» у частині здійснення звернення стягнення на предмет застави на підставі виконавчого напису нотаріуса не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, тому посилання на це в апеляційній скарзі протирічить вимогам вищезазначеного закону, а посилання в апеляційній скарзі на те, що суд не надав можливість представнику позивача надати документи, які свідчать про отримання досудової вимоги, - не спростовують вищезазначених висновків суду.

Судом 1 інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, підстав для виходу за межі апеляційних скарг - не вбачається, тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.. 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ПАТ «Державний ощадний банк України - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 січня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча: Кочкова Н.О.

Судді:

Каратаєва Л.О.

Григорченко Е.І