АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/522/15 Справа № 191/3881/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Порошина О. О. Доповідач - Петренко І.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Петренко І.О.

суддів - Котушенко С.П., Романюк М.М.

при секретарі - Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про відшкодування збитків завданих внаслідок кримінального порушення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його , ОСОБА_3 , користь грошові кошти в сумі 1022 грн. 10 коп. , як відшкодування завданих йому кримінальним правопорушенням спричиненого відповідачем та понесених ним документально підтверджених матеріальних збитків. Стягнути з відповідача ОСОБА_4 на його , ОСОБА_3, користь грошові кошти в сумі 5000 грн. як відшкодування завданої йому кримінальним правопорушенням скоєним відповідачем моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 12 липня 2014 року приблизно о 22 годині 30 хвилин у його будинку (за адресою: АДРЕСА_1) відповідач ОСОБА_4 сильно побив позивача і заподіяв йому серйозні тілесні ушкодження. Згідно із Висновком експерта № 219 від 25.07.2014 року, за результатами судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження спричинені позивачу відповідають категорії легких, з короткочасним розладом здоров'я тривалістю понад 6 днів.

Проти відповідача як особи, винної у вчиненні описаного злочину відкрито кримінальне провадження за ст. 125 КК України (а саме «умисне легке тілесне ушкодження») , відповідні відомості внесені до ЄРДР 14 липня 2014 року. Це підтверджується повідомленням слідчого СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області В.В. Ворон від 14.07.2014 року. Таким чином, позивач має передбачене і гарантоване законом право на відшкодування збитків спричинених йому, для чого він звернувся до суду в порядку цивільного судочинства.

У частині завданих позивачу відповідачем матеріальних збитків позивач надав письмові докази у вигляді квитанцій (чеків) , копії яких додає . З них видно розмір його особистих матеріальних збитків, визначених проходженням лікування і оплатою у встановленому законодавством порядку за проведення судово-медичної експертизи, а всього на суму 1022 гри. 10 коп.

Розмір моральної шкоди, яку завдав йому відповідач, позивач оцінює в суму 5000 грн. Адже під час нанесення побоїв та ще протягом тижня після він відчував дуже сильний фізичний біль. Більше місяця до теперішнього часу він постійно сильно нервує. Також часто почуває себе погано саме внаслідок злочинного побиття його відповідачем та пережитого внаслідок цього нервового стресу. Крім того, позивач намагається діяти з метою відновлення законності, саме внаслідок вини відповідача вимушений звертатись до юриста , міліції, кабінету слідчого тощо. Моральна шкода також полягає у душевних стражданнях, яких він зазнав у зв'язку з протиправною поведінкою щодо нього, фізичного болю внаслідок побиття та значного морального приниження в очах близьких і знайомих людей.

Разом з тим, хоча відповідач і повинен відшкодувати йому збитки, завдані ним саме внаслідок вчинення кримінального правопорушення, враховуючи очевидну доведеність вини відповідача, наявність обвинувального вироку суду не є обов'язковою для задоволення його законно обґрунтованих позовних вимог. Тобто достатнім є лише сам факт побиття відповідачем.

Заочним рішенням Синельниківського міськрайонного суду м. Дніпропетровська від 05 листопада 2014 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах ОСОБА_3, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання у спосіб, передбачений законом або договором, за умови належності особі, яка звертається до суду, прав, свобод або інтересів, про захист яких йдеться.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що за відсутності обвинувального вироку суду позивачем не доведено факт вчинення відповідачем діянь, внаслідок яких ОСОБА_3 було заподіяно матеріальну шкоду, пред'явлені позовні вимоги є передчасними.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, так як він відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Судом встановлено, що згідно повідомлення Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області за вих.№7066 від 14.07.2014 року 14 липня 2014 року слідчим СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне правопорушення, про те, що 12.07.2014 року ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1, приблизно о 22 годині 30 хвилин, в будинку за адресою: АДРЕСА_1, Дніпропетровської області, спричинив ОСОБА_3 тілесні ушкодження, попередня кваліфікація кримінального правопорушення ч.1 ст. 125 КК України. (а.с.5).

В матеріалах справи є Постанова про перекваліфікацію, що винесена слідчим СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Полозовою Ю.В. від 29 серпня 2014 року, згідно якої кримінальне провадження №0001283 перекваліфіковано з ч.1 ст. 125 КК України на ч.2 ст. 125 КК України. (а.с.24).

В матеріалах справи є Постанова , що винесена слідчим СВ Синельниківського МВ ГУМВС України в Дніпропетровській області Полозовою Ю.В. від 08 вересня 2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання про оголошенні розшуку ОСОБА_4 без повідомлення про підозру. (а.с.30).

В матеріалах справи є Висновок експерта №219 від 25 липня 2014 року, згідно якого тілесні ушкодження ОСОБА_3 , кожне окремо, а також у своїй сукупності відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. (а.с.6-7).

Вирок по даній справі не постановлено.

Допитаний в суді апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснив , що ніяких тілесних ушкоджень ОСОБА_3 не спричиняв , а тому заявлені позовні вимоги він не визнає.

Позивач ОСОБА_3 та його представник в суді апеляційної інстанції пояснювали , що свідків побиття позивача не було , яких небудь доказів спричинення саме відповідачем тілесних ушкоджень позивачу вони не мають.

Згідно до ч. 1 ст. 58, ч. 2 ст. 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Зі змісту ч.1 ст.57 ЦПК України випливає, що доказами є відомості про факти, що цікавлять суд, на підставі яких він встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зважаючи на те, що ні в суді першої інстанції, а ні під час розгляду справи в апеляційному суді не знайшли свого підтвердження доводи ОСОБА_2 , інтересах ОСОБА_3 , про заподіяння збитків завданих внаслідок кримінального порушення саме з вини ОСОБА_4, підстав для задоволення позовних вимог не має , а тому й похідні вимоги про відшкодування моральної шкоди також не підлягають задоволенню.

Зважаючи на викладене та виходячи із сукупності досліджених обставин та доказів по справі, апеляційний суд вважає , що відстав для задоволення апеляційної скарги не має.

Доводи апеляційної скарги про те , що саме відповідач повинен в суді доводити відсутність своєї вини у спричиненні шкоди самі по собі не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог , оскільки позивачем у відповідності до положень ч.1 ст. 1166 ЦК України не доведено факт спричинення шкоди саме відповідачем.

Відтак, апеляційну скаргу ОСОБА_2 , інтересах ОСОБА_3, слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Заочне рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05 листопада 2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя - І.О. Петренко

Судді - С.П.Котушенко

· М.М.Романюк

·

·