АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисова О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_1 на додаткове рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство КП «Введенське Подільського району м. Києва» про виселення без надання іншого жилого приміщення, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа №758/11601/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10730/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шаховніна М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У вересні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - КП "Введенське Подільського району м. Києва" про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року позов задоволено. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення та стягнуто з нього на користь позивача витрати на сплату судового збору у розмірі 243,6 грн.

В червні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення.

В обґрунтування заяви посилалась на п.1 ч.1 ст. 220 ЦПК України та вказувала, що судом не було вирішено питання про виселення із вказаної квартири інших осіб, що проживають разом з ОСОБА_2, про що нею було заявлено у позовній заяві.

Додатковим рішенням Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року у частині позову до інших осіб про виселення без надання іншого житлового приміщення відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним додатковим рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, просила рішення скасувати та ухвалити нове по суті позовної вимоги.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції безпідставно відмовив їй у позовній вимозі про виселення інших осіб, які проживають з відповідачем по справі, оскільки, на думку апелянта, саме суд повинен був з'ясувати при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення хто саме ці невідомі позивачу інші особи, які незаконно продовжують проживати разом з відповідачем у моїй службовій квартирі.

Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції не звернув належної уваги, що відповідач хоч і передав у присутності державного виконавця їй ключі від квартири, про що було складено акт, проте фактично продовжує там незаконно проживати без реєстрації і квартира реально не була передана їй.

ОСОБА_1 та її представник у судовому засіданні підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

ОСОБА_2 апеляційну скаргу не визнав та просив її відхилити.

Інші учасники процесу у судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про день, час та місце апеляційного розгляду, причини неявки суду не повідомили, тому відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності зазначених осіб.

Вислухавши доповідь судді Гаращенка Д.Р., пояснення апелянта та її представника, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог у частині виселення без надання іншого житлового приміщення інших осіб, суд першої інстанції правильно послався на вимоги ст.ст. 11, 60 ЦПК України, та виходив з того, що ОСОБА_1 не заявляла позов до будь яких конкретних осіб, крім відповідача ОСОБА_2, та не надала суду доказів на підтвердження того, що у спірній квартирі проживають інші особи.

Колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що саме суд повинен був з'ясувати при розгляді питання про ухвалення додаткового рішення хто саме невідомі позивачу інші особи, які продовжують проживати разом з відповідачем у належній її службовій квартирі, оскільки вони не ґрунтуються на вимогах цивільного процесуального права, так як суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів також відхиляє посилання апелянта на те, що з її слів рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 лютого 2015 року фактично не виконано, оскільки це не стосується питання, яке вирішувалося при ухваленні додаткового рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає додаткове Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність додаткового рішення суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Додаткове Рішення Подільського районного суду м. Києва від 18 червня 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді