Справа № 128/6049/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

13.10.2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого-судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Гаврілової Т.В.,

та учасників процесу:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що у вересні 1994 року рішенням загальних зборів членів колгоспу ім. Кірова йому було надано дозвіл на вселення та проживання у 1/2 будинку № 9А по вулиці Леніна в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, який на той час перебував на балансі вказаного колгоспу. 31 січня 2013 року вказана будівля була прийнята на баланс ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області та належить на праві комунальної власності територіальній громаді с. Мізяківські Хутори в особі виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області. У вказаному будинку він разом із своєю сімєю, а саме: дружиною ОСОБА_4, дочкою ОСОБА_5, сином ОСОБА_6 проживає з вересня 1994 року. В період з 1994 року по 1999 рік він був зареєстрований за адресою вказаного спірного жилого будинку, про що є записи в господарських книгах по ОСОБА_3 сільській раді. В 1999 році він був змушений знятись з реєстрації за місцем проживання у спірному житлі та зареєстрував своє місце проживання у ІНФОРМАЦІЯ_1, так як на той час був працівником Міністерствавнутрішніх справ, однак фактично продовжував проживати у спірному житлі. 01 серпня 2014 року він був знятий з реєстрації місця проживання, після чого 04 серпня 2014 року надав до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району заяву із проханням зареєструвати місце його проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_2. 12.08.2014 року йому було відмовлено з тих підстав, що будівлі 9А по вул. Леніна не має статусу житлової будівлі та значиться під забороною на відчуження. Така відповідь є неправдива, так як згідно Свідоцтва про право власності № 10 від 22.10.2009 року в графі назва обєкта значиться житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами за адресою: с. Мізяківські Хутори, вул. Леніна, 9А належить на праві комунальної власності територіальній громаді с. Мізяківські Хутори в особі виконавчого комітету ОСОБА_3 сільської ради. 20 лютого 2009 року він звернувся із письмовою заявою до голови ОСОБА_3 сільської ради із проханням надати йому дозвіл на приватизацію помешкання в якому він проживає, на що йому було повідомлено, що здійснюється оформлення технічної документації в БТІ Вінницького району на спірне житлове приміщення.19 квітня 2014 року він повторно звернувся із заявою про надання йому дозволу на приватизацію займаного ним житла по вул. Леніна, 9А в с. Мізяківські Хутори, та рішенням від 22.05.2014 року йому було відмовлено. За період проживання в даному помешканні він сплачував комунальні послуги, а саме: витрати за електропостачання, газопостачання, квартплату до ОСОБА_3 сільської ради, розрахункові книжки оформлено на його імя.Відмовивши йому у здійсненні реєстрації його фактичного місця проживання, відповідач порушує його право на житло та створює перешкоди у проживанні та володінні даним житлом. В зв'язку з викладеними вище обставинами ОСОБА_1 звернувся з даним позовом до суду та просить визнати за ним право на користування житловим приміщенням, а саме: 1/2 будинку № 9А по вул. Леніна в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, а також стягнути із відповідача на його користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник за договором про надання правової допомоги ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі за обставин, викладених у позові.

Представник позивача пояснила, що позивач ОСОБА_1 з 1991 року по 1994 рік працював дільничним інспектором міліції, рішенням зборів колгоспів було вирішено надати житловий будинок для проживання позивача та його сімї, яке відносилося до колгоспу. Позивач перебував на квартирному обліку, однак житлом не був забезпечений. В 1994 року позивач зареєструвався у вказаному будинку і з того часу там проживав. У 1999 році позивач знявся з реєстрації та зареєструвався в іншому місці в м. Вінниці, але фактично залишився проживати у спірному будинку. Позивач знявся з реєстрації у даному житлі, так як він зрозумів, що житлом від Міністерства внутрішніх справ він не буде забезпечений і хотів скористатися правом на приватизацію. Відповідач відмовив позивачу. Відмову мотивував тим, що на даний будинок накладено арешт та запропонували викупити дане житло, але у позивача відсутні кошти. Однак, дане майно є колгоспним та КСП передало житловий фонд в сільську раду, ніякого арешту на нього не було накладено. 01.08.2014 року позивач подав заяву до сільської ради про реєстрацію в спірному житловому будинку, але йому відмовили, так як дане приміщення не є житловим та за даними БТІ значиться під забороною, але це не є підставою для відмови у реєстрації. На даний час він із своєю сім`єю (дружина, дочка, син, внуки) проживає у даному будинку, однак вони не зареєстровані там. Він з 01.08.20014 року ніде не зареєстрований, а члени його сімї зареєстровані за іншими адресами. За час проживання у даному будинку позивач сплачує усі комунальні платежі, заключав договори на споживання електроенергії, газу. Відповідач не предявляв до нього претензій щодо проживання в спірному житловому приміщенні, жодних скарг від людей з приводу його проживання в даному будинку не надходять.

В судовому засіданні 18.05.2015 року позивач ОСОБА_1 пояснив, що не відповідає дійсності та інформація, що він в 1999 році виписався та перестав проживати у будинку, оскільки він проживав у ньому весь час. Він є ліквідатором ЧАЕС та має право на безкоштовне отримання житла. На даний час його родина не зареєстрована у цьому будинку, а всі зареєстровані в смт. Стрижавка, біля його батьків. Він неодноразово звертався із заявами на отримання безкоштовного житла, однак йому відмовляли. До сільської ради із заявою про надання житла він не звертався, так як знав, що у сільської ради відсутній житловий фонд. Він із самого початку сплачує кошти за газ, електроенергію.

Представник відповідача ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області сільський голова ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні. Також пояснив, що ця будівля була побудована в 1989 році, яка надавалася для спеціалістів колгоспу. Дане житло надавалось зборами колгоспу. В іншій половині проживав ОСОБА_8 по договору оренди. В 1994 році до паспортиста підійшов голова колгоспу і сказав, щоб прописала позивача та його сім`ю (це зі слів паспортиста). У 2007 році згідно акту передачі обєкти соціальної сфери були передані в комунальну власність сільської ради, в тому числі і даний житловий будинок. 20.02.2009 року позивач звертався щодо приватизації, але не була виготовлена технічна документація на будинок. 22.05.2009 року було видано свідоцтво про право власності, однак в реєстрі вказаний будинок не був зареєстрований. 18.04.2011 року було винесено рішення БТІ про відмову у реєстрації. В 2013 році сільська рада взяла на свій баланс вказане майно та було видано рішення про надання права на оренду з правом викупу, однак договорів оренди позивач не заключив. Сільська рада не пропонувала позивачу укласти договір найму. Позивач поліпшував дане приміщення, але все робилося без дозволів.

Крім того, в судовому засіданні 18.05.2015 року представник відповідача додатково пояснив, що сільська рада подала позов до суду про виселення позивача з житлового приміщення. В 2013 році позивач писав заяву на оренду житла, було винесено відповідне рішення сільської ради, однак ОСОБА_1 його проігнорував. Сільська рада не зобовязана забезпечувати житлом таких осіб. В 1994 році позивач вселився у дане приміщення на незаконних підставах, була лише згода голови колгоспу, а ніякого ордеру та рішення про вселення не було.

Із поданих до суду письмових заперечень представника відповідача вбачається, що відповідач заперечує щодо задоволення даного позову з тих підстав, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог щодо наявності правових підстав для вселення та користування спірним житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: вул. Леніна, 9А в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Зокрема, в матеріалах справи відсутні як ордер, так і рішення загальних зборів членів колгоспу ім. Кірова про надання дозволу на вселення та користування приміщенням позивачем та членами його сімї. 31 січня 2013 року будівлю за адресою: вул. Леніна, 9А, с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області було прийнято на баланс ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району. Рішенням 26 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області № 557 від 27 грудня 2013 року «Про надання в оренду житлових приміщень гр. ОСОБА_8 та ОСОБА_1В.» ухвалено надати гр. ОСОБА_1 в оренду терміном на один рік з правом викупу 1/2 житлового будинку орієнтовною площею 120 кв. м за адресою: вул. Леніна, 9А, с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Однак, позивач зазначене рішення сільської ради проігнорував та договір оренди житлового приміщення не уклав. Посилання позивача на реєстрацію у спірному будинку протягом 1994-1999 року не заслуговують на увагу з огляду на те, що право членів сімї на жиле приміщення виникає не у звязку з реєстрацією, а за наявності відповідних обставин, сама по собі наявність чи відсутність реєстрації не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою. Тому зазначене свідчить про відсутність прав у позивача на користування спірним приміщенням.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_9 суду показав, що він працював головою сільської ради і його запрошували на правління колгоспу. Село велике, потрібен був дільничний інспектор, однак позивачу не було де жити, тому він написав заяву і на правлінні колгоспу вирішили надати ОСОБА_1 квартиру. Таке рішення затвердили збори колгоспу. З 1994 року він не працює сільським головою, тому як спірний будинок перейшов на баланс сільської ради, він не знає. Позивач переобладнав будинок і в ньому проживає на даний час із сім`єю.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_10 суду показав, що позивача знає з того часу, як він прийшов працювати дільничним інспектором. Спірний будинок належав колгоспу, в якому він працював. На зборах колгоспу рішенням позивачу надали дане житло для проживання. В той час було так, що дільничний повинен був проживати за місцем роботи, і колгосп повинен був надати йому житло.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку.

Судом встановлено, що позивач є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (1 категорія), про що свідчить копія посвідчення серії А № 423888, видане 23.12.2004 року безстроково (а.с.7), а також позивач є інвалідом ІІІ групи і має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни-інвалідів війни (а.с.8).

20.11.2009 року ОСОБА_1 звернувся до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на приватизацію житла, в якому він проживає з вересня 1994 року (а.с.9).

Як вбачається із відповіді сільського голови ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області від 02.02.2009 року № 207, на 25 сесії 5 скликання сільської ради від 11.06.2009 року розглядалося питання ОСОБА_1 про те, що сільська рада надасть інформацію по питанню виготовлення технічної документації на житло в БТІ Вінницького району по вул. Леніна в с. Мізяківські Хутори. На даний час завершується оформлення технічної документації в БТІ Вінницького району на двоповерхове приміщення за вище вказаною адресою. При отриманні технічної документації буде повідомлено додатково (а.с.10).

19.04.2014 року позивач повторно звернувся до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області із заявою про надання дозволу на приватизацію житла, в якому він проживає в ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.11).

Рішенням 30 сесії 6 скликання ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.05.2014 року позивачу відмовлено у наданні дозволу на приватизацію будинку по вул. Леніна, 7А. Доручено сільському голові звернутися до суду про зняття арешту на будинок, який знаходиться в с. Мізяківські Хутори по вул. Леніна, 9А (а.с.12).

Як вбачається із копії талону зняття з реєстрації місця проживання позивач 01.08.2014 року знявся із реєстрації за попереднім місцем проживання та вибув в с. Мізяківські Хутори, вул. Леніна, 9А (а.с.14).

01.08.2014 року позивач звернувся із заявою про реєстрацію місця проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15).

12.08.2014 року сільський голова ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області надав позивачу відповідь на його заяву про надання дозволу реєстрації місця проживання, згідно якої зазначено, що вказана будівля належить на праві комунальної власності територіальній громаді с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області. Статус будівлі як житловий не встановлений, за даними БТІ значиться під забороною на відчуження (а.с.16).

Згідно свідоцтва про право власності від 22.10.2009 року житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами, який розташований в с. Мізяківські Хутори, вул. Леніна, 9А, Вінницького району Вінницької області, належить територіальній громаді с. Мізяківські Хутори в особі виконавчого комітету Мізявсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області. Дане свідоцтво видане згідно рішення виконавчого комітету Мізявсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 22.05.2009 року № 61 (а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 не зареєстрований, але проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією довідки, виданої виконавчим комітетом Мізявсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 21.07.2014 року № 836 (а.с.24).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Стаття 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, та доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЖК Української РСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.

Згідно з п.5 ст.12, статтями 31, 43 ЖК Української РСР жиліприміщення в будинках державного і громадського житлового фондунадаються громадянам у встановленому законодавством порядку, втому числі з додержанням черговості. Сама по собі участь громадянза договором з підприємством (установою, організацією) убудівництві жилого будинку, внесення коштів на його закінчення неможе бути підставою для позачергового надання жилого приміщення,якщо законодавством не передбачено першочергове або позачергове надання жилого приміщення даній категорії громадян.

Оскільки за змістом статей 64, 65 ЖК Української РСР наймач і члени сім'ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім'ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала свого постійного місця проживання.

Виходячи з положень Конституції України про гарантування громадянам свободи пересування і вільного вибору місця проживання, сама по собі наявність чи відсутність прописки не може бути підставою як для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка вселилася до наймача, так і для відмови в цьому.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України, даними у п.9 постанови від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

Статтею 51 Житлового кодексу України встановлено, що жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

При цьому відповідно до ст.53 ЖК України жилі приміщення в будинках громадського житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням органу відповідної організації та її профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідно районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилих приміщень для заселення.

Статтею 58 ЖК України встановлено, що на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення, форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР.

Аналіз зазначених норм законодавства свідчить про те, що єдиною підставою для зайняття житлового приміщення громадянином є ордер, виданий відповідно чинного законодавства.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 не отримував ордер на вселення до житлового приміщення за адресою: с. Мізяківські Хутори, вул. Леніна, 9А, Вінницького району Вінницької області.

Оскільки судом встановлено, що позивач договір найму чи оренди житла з відповідачем не укладав, у спірному будинку не зареєстрований, члени сім`ї позивача зареєстровані в іншому житловому приміщення в смт. Стрижавка, Вінницького району Вінницької області, що не заперечується позивачем, хоч і проживають в будинку в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, у позивача відсутній ордер на вселення до спірного житлового приміщення, в зв`язку з чим порушено порядок вселення до житлового приміщення, тому підстави для визнання за позивачем права користування житловим приміщенням відсутні.

Враховуючи наведене вище, суд вважає, що позов є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.12, 31, 43, 51, 53, 58, 61, 64, 65 ЖК України, ст.15 ЦК України, ст.ст.10, 11, 57, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільської ради Вінницького району Вінницької області про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через суд першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: Ю.Ф. Карпінська