УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Червинської М.Є.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом прокурора Вільнянського району Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договорів недійсними, скасування державної реєстрації права власності, витребування земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року прокурор Вільнянського району Запорізької області в інтересах держави в особі Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області (далі - Михайлівська сільрада) звернувся до суду з указаним позов, який уточнив в процесі розгляду справи, та остаточно просив:

- визнати недійсними договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 2 га за кадастровим номером НОМЕР_1 від 05 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 1,75 га за кадастровим номером НОМЕР_2 від 05 липня 2013 року, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_4;

- визнати недійним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 3,75 га за кадастровим номером НОМЕР_3 від 23 серпня 2013 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_7;

- скасувати державну реєстрацію права власності ОСОБА_7 на земельну ділянку за кадастровим номером НОМЕР_3, зареєстрованого на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2013 року;

- витребувати у ОСОБА_7 на користь Михайлівської сільради земельну ділянку площею 3,75 га за кадастровим номером НОМЕР_3.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що рішеннями Вільнянського районного суду Запорізької області від 22 квітня 2013 року та від 25 червня 2013 року визнано незаконними рішення Михайлівської сільради від 28 квітня 2004 року № 16 «Про передачу земельних ділянок у власність» та недійсними державні акти на право приватної власності на земельні ділянки серії НОМЕР_4 та НОМЕР_5, видані на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Прокурор також зазначав, що 05 липня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 уклали з ОСОБА_4 договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок, а ОСОБА_4, в свою чергу, 23 серпня 2013 року за договором купівлі-продажу продав об'єднану земельну ділянку ОСОБА_7

З огляду на те, що спірна земельна ділянка вибула з володіння держави в особі Михайлівської сільради всупереч вимогам чинного законодавства, прокурор вважав, що у ОСОБА_5, ОСОБА_6 ОСОБА_4 та ОСОБА_7 не виникло законних підстав для відчуження та відповідно набуття права власності на вказану земельну ділянку, у зв'язку з чим, посилаючись на вимоги ст. ст. 387, 1212 ЦК України, просив задовольнити позов.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду перший заступник прокурора Запорізької області звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення суду змінити, виключивши із мотивувальної частини рішення суду посилання на ч. 1 ст. 388 ЦК України (а. с. 202-206).

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року апеляційну скаргу першого заступника прокурора Запорізької області задоволено, рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 04 листопада 2014 року змінено, виключено із мотивувальної частини рішення суду посилання на ч.1 ст. 388 ЦК України.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд апеляційної інстанції, виключаючи із мотивувальної частини рішення суду першої інстанції посилання на ч. 1 ст. 388 ЦК України, врахувавши правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 07 листопада 2012 року у справі № 6-107цс12, погодився із висновком місцевого суду про відмову в задоволенні позову, та обґрунтовано виходив з того, що вимоги позивача заявлені на підставі ст. ст. 387, 1212 ЦК України, а тому суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог і при відмові у витребуванні земельної ділянки послався на ч. 1 ст. 388 ЦК України, яка не була підставою вимог позивача.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 21 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

М.Є. Червинська