У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12.10.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарях - Сазоновій В.Г., Іовій О.О., Лесик Ю.С.

розглянувши справу у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва, справу за заявою ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року у справі № 73/15,-

В С Т А Н О В И В:

Заявники, ОСОБА_1 та ОСОБА_2, звернулися до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою, в якій просять суд: рішення Третейського суду по справі № 73/15, яке було оголошено в судовому засіданні 20 лютого 2015 року за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 скасувати.

Свої вимоги заявники обґрунтовують тим, що 20 лютого 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості вирішив позов ПАТ «Укрсоцбанк» задовольнити повністю. Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість по кредиту в сумі 4 194 809 гривень 76 копійок. Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» третейський збір в сумі 25 500 гривень. Дата отримання рішення третейського суду 04 квітня 2015 року. Справа про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вже розглядалася цивільним судом м. Києва у Печерському районі 12 лютого 2013 року, саме через її відношення до категорії тих, які підлягають вирішенню в третейських судах України. Тому третейське застереження в кредитних угодах припинено за згодою сторін з цієї ж причини. Попередньо Печерським судом м. Києва розглядалася справа № 2-5559/11 по спору з ПАТ «Укрсоцбанк» за законодавством «Про захист прав споживачів». Відповідно до ст. 53 Закону України «Про третейські суди» справа № 73/15, не підлягає вирішенню у третейських судах України. Також, 16 лютого 2015 року до Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських, було надіслано відзив, який було зареєстровано в канцелярії за № 762 від 16 лютого 2015 року. При винесенні рішення Третейський суд проігнорував вищевказане звернення. Також, сплив термін позовної давності відповідно до п. 4.5. договору, що у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків передбачених умовами кредитного договору кредитор має право вимоги дострокового повернення суми кредиту та нарахованих відсотків за його користування, зокрема у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов'язків, визначених п.п. 3.3.8. цього договору, протягом більше, ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Заявник ОСОБА_1, яка також представляє інтереси заявника ОСОБА_2, в судовому засіданні підтримала подану заяву про скасування рішення третейського суду з підстав викладених у заяві та письмових поясненнях (а.с.45-46), просила суд заяву задовольнити.

Представник заявника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 підтримав заяву, просив суд її задовольнити. Зазначив, що рішення третейського суду підлягає скасуванню з підстав визначених в п.1, 3, 5 ч. 2 ст. 389-5 ЦПК України.

Представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в судове засідання н з`явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав до суду заперечення, в яких просив суд відмовити в задоволенні заяви та заяву про розгляд справи за відсутності представника.

Суд, вислухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши матеріали даної справи та матеріали справи Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків № 73/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, приходить до наступного.

20 лютого 2015 року Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у справі № 73/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 було прийнято рішення, відповідно до якого з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було стягнуто солідарно на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість по договору кредиту в сумі 4 194 809 гривень 76 копійок та третейський збір в сумі 25 500 гривень.

Судом встановлено, що рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків ухвалено на підставі укладеного 12 червня 2007 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1 договору кредиту № 380/746/07-Ж та договору поруки № 04/П-468 від 12 червня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_2

Відповідно до ч.1 ст.5 Закону України «Про третейські суди», юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом.

Спір може бути переданий на розгляд Третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до статті 12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремою письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Так, відповідно до п.п. 6.1., 6.2. ст. 6 договору кредиту № 380/746/07-Ж від 20 червня 2007 року, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути між сторонами у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору вирішуються шляхом переговорів між сторонами на рівні їх уповноважених представників. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст. 5 Закону України «Про третейські суди» домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою: 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків відповідно до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно п.п. 5.1., 5.2. ст. 5 договору поруки № 04/П-468 від 12 червня 2007 року, усі спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим договором, підлягають врегулюванню шляхом взаємних консультацій та переговорів між сторонами. Усі спори та розбіжності, що виникають між сторонами за цим договором, підлягають врегулюванню шляхом взаємних консультацій та переговорів між сторонами, а у разі недосягнення сторонами згоди - можуть вирішуватись в суді або Третейському суді при Асоціації українських банків (українською мовою), згідно з чинним законодавством та правом України, а при необхідності також згідно з регламентом відповідного третейського суду.

Отже, зазначені договори містять третейське застереження про вирішення спору між сторонами Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги заявник посилається на те, що справа не підвідомча Постійно діючому Третейському суду при Асоціації українських банків. Крім того, третейське застереження в кредитних угодах припинено за згодою сторін, судом розглядалася справа по спору з ПАТ «Укрсоцбанк» за законодавством України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (в редакції Закону України №2983-VІ від 03.02.2011 року) третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Згідно з п.п. 22, 23 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції.

Відповідно до рішення Конституційного суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 в аспекті конституційного звернення положення пунктів 22, 23 статті 1, статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12 травня 1991 року № 1023-XII з наступними змінами у взаємозв'язку з положеннями частини четвертої статті 42 Конституції України треба розуміти так, що їх дія поширюється на правовідносини між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання такого договору.

Як роз`яснено в п. 3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» за наявності у кредитному договорі третейського застереження (окремої третейської угоди) при вирішенні спору суд має враховувати положення пункту 14 частини першої статті 6 Закону України від 11 травня 2004 року № 1701-IV «Про третейські суди» про те, що справи щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки), не підлягають розгляду третейськими судами. Тому за наявності вказаного третейського застереження (окремої третейської угоди) залишення позовної заяви споживача без розгляду на підставі пункту 6 частини першої статті 207 ЦПК є неприпустимим. Такі заяви підлягають вирішенню і за наявності з цього приводу рішення третейського суду, прийнятого за межами його компетенції. При цьому відповідно до положень Закону України «Про захист прав споживачів» банк не є споживачем.

Договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків, розглянувши справу 20 лютого 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не вийшов за межі своєї компетенції та розглянув справу в рамках третейської угоди.

Крім того, рішення Печерського суду м. Києва від 12 лютого 2013 року, на яке посилається сторона заявників як підставу для скасування рішення третейського суду, не свідчить про припинення третейського застереження у договорі кредиту та договорі поруки, оскільки позовні вимоги, пред'явлені до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк», Товариства з обмеженою відповідальністю «Олвіта-буд», за участі третьої особи ОСОБА_5 про захист прав споживачів, визнання кредитних договорів удаваними правочинами, визнання дій недійсним правочином, розірвання кредитних договорів, та звільнення споживачів від відповідальності за невиконання зобов'язання, рішенням суду було залишено без задоволення, а ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2013 року, апеляційне провадження за даними позовними вимогами було закрито у зв'язку із відмовою позивачів, в тому числі і ОСОБА_1 від апеляційної скарги.

Також, посилання заявників на ігнорування Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків їх відзиву на позовну заяву Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, так як повністю спростовуються матеріалами третейської справи № 73/15.

Так, 16 лютого 2015 року до третейського суду відповідачем ОСОБА_1 було подано відзив на ухвалу про порушення провадження у справі № 73/15, в якій остання просила суд провадження у справі № 73/15 за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 закрити.

Ухвалою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року, у задоволенні клопотання відповідача ОСОБА_1 про припинення розгляду справи було відмовлено, що свідчить про розгляд судом відзиву на позовну заяву по суті та прийняття відповідного процесуального рішення за результатами розгляду.

Крім того, однією із підстав скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, заявленої заявниками є розгляд справи складом третейського суду, що не був погоджений між сторонами.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, формування складу третейського суду в постійно діючому Третейському суді здійснюється в порядку, встановленому цим Регламентом. Якщо інше не передбачено третейською угодою справа розглядається одним суддею.

Як вбачається, з договору кредиту № 380/746/07-Ж від 12 червня 2007 року, укладеного між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, між сторонами було погоджено, що всі суперечності та розбіжності вирішуються шляхом переговорів або в судовому порядку у Постійно діючому Третейському суді, при цьому також було визначено третейського суддю, у складі якого буде проводитися третейський розгляд.

Згідно ч. 2 ст. 17 Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, якщо спір підлягає розгляду суддею одноособово, не пізніше 5 днів з моменту реєстрації позовної заяви Голова Третейського суду або заступник повинен призначити суддю.

З матеріалів третейської справи № 73/15 вбачається, що після реєстрації позовної заяви у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків 22 січня 2015 року, позовна заява Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості була розподілена судді Ярошовець В.М., що повністю відповідає як умовам третейського застереження, викладеного у договорі кредиту, так і Регламенту Третейського суду.

Щодо посилань сторони заявників про пропущення строків позовної давності в частині вимог про стягнення заборгованості, то вказані доводи мали б оцінюватися при розгляді справи у Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, враховуючи факт обізнаності заявників про розгляд справи у Третейському суді, що надавало б право заявникам скористатися правами наданими сторонами.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Виключний перелік підстав для скасування рішення третейського суду зазначено в ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України, яка кореспондується зі ст. 51 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до ч. 2 ст. 389-5 Цивільного процесуального кодексу України рішення третейського суду може бути скасовано лише у разі якщо: 1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; 2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; 3) третейську угоду визнано судом недійсною; 4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; 5) третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Таким чином, жодної підстави, яка визначена у ст. 389-5 ЦПК України, для скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року у справі № 73/15, при розгляді заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 судом не встановлено.

Крім того, не заслуговує на увагу посилання заявників на те, що ПАТ «Укрсоцбанк» у разі порушення зобов`язання за кредитним договором повинен був повернути кредитні кошти за рахунок ТОВ КБ «Західінкомбанк», оскільки договорами про участь у Фонді Фінансування Будівництва повернення Управителем коштів є наслідком дострокового припинення дії або розірвання Договору. Станом на день розгляду справи як в Постійно діючому Третейському суді при Асоціації українських банків, та і даної справи, заявниками не надано суду доказів припинення або розірвання Договорів про участь у Фонді Фінансування Будівництва

З огляду на викладене, аналізуючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року у справі № 73/15 не підлягає задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 5, 6, 12 Закону України «Про третейські суди», ст. 1 Закону країни «Про захист прав споживачів», п. 3 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Регламентом Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, ст.ст. 2, 17, 210, 3891 - 3896 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1, ОСОБА_2, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» про скасування рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 20 лютого 2015 року у справі № 73/15 - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: