Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.02.2015 Справа №607/18329/14-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області

в складі :

головуючого Ромазана В.В.

за участю секретаря Буцик О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання окремих пунктів кредитного та іпотечного договорів, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» в особі Тернопільської філії ПАТ КБ «Приватбанк», у якому просить визнати недійсними п.6.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року, а також п.5.2 Іпотечного договору №770/76-570-08 від 06 серпня 2008 р. у зв»язку із відсутністю визначеного предмету конкретного спору; укладенням третейської угоди без наявного спору; із порушенням прав особи, встановлених ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод, оскільки третейський суд не є судом, який встановлений законом, а за домовленістю сторін; непідвідомчістю спору, відповідно до п.3 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень судів» від 05.03.2009 р., у зв»язку із тим, що стороною спору є нерезидент України; у зв»язку із порушенням публічного порядку.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було підписано договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 р. та Іпотечний договір №770/76-570-08 від 06 серпня 2008 р. Пунктом 6.2 Кредитного договору та п.5.2 Іпотечного договору передбачено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м.Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків». Дані третейські угоди, на думку позивача є недійсними тому, що в момент їх підписання права клієнта (позивача) обмежили і зобов'язали позивача розглядати усі спори в третейському суді, що суперечить ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основних свобод та ст. 27 ЦК України, ст. 22 Закону України «Про захист прав споживача», оскільки третейський суд не є судом, який встановлений законом; в момент підписання оспорюваного договору в третейських угодах не визначений предмет конкретного спору, за яким сторони домовились про кількісний і персональний склад третейського суду з якого сторони можуть звернутися з позовом до третейського суду, не вказані сторони та їх місце знаходження, не зазначено дату та місце укладення третейського застереження, або посилання на умови Договору, які містять відповідні відомості, що суперечить ч.ч. 1, 2, 5 ст. 12, ст. 16-19 Закону України «Про третейські суди»; в момент підписання оспорюваного договору між сторонами не було спору і зобов'язали позивача розглядати необмежену, не визначену кількість спорів в третейському суді, що вказує на недійсність з моменту підписання договорів. Відповідно п.3. Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень судів» від 05.03.2009 р. третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ, у тому числі у спорах щодо нерухомого майна, включаючи земельні ділянки. Третейське застереження в договорах у зв'язку непідвідімчістю за новим змістом акту цивільного законодавства, який діє з моменту набрання ним чинності у відповідності до ст.5 ЦК України є недійсними; в момент підписання оспорюваного договору однією із сторін третейських угод є нерезидент України, що вказує на непідвідомчість спору і вказує на недійсність третейських угод договорів з моменту підписання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві.

Представник відповідача в судове засідання не з»явився, подав клопотання про слухання справи у його відсутності, а також заперечення щодо позову, зазначивши, що третейська угода, викладена у виді третейського застереження у п. 6.2 Договору про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05.08.2008 року та у п. 5.2 Іпотечного договору №770/38-784-08 від 06.08.2008 року, з огляду на її зміст, повністю відповідає вимогам ст.12 Закону України «Про третейські суди», а тому не може бути визнана недійсною. У позові просить відмовити.

Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд встановив.

05 серпня 2008 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі - АКБ «Укрсоцбанк) та ОСОБА_1 укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08, згідно якого банк відкрив позивачу рахунок в доларах США та зобов»язався надавати кошти окремими частинами в межах відновлювальної кредитної лінії з максимальним лімітом заборгованості не більше 20 000 доларів США зі сплатою 14 відсотків річних.

06 серпня 2008 року між АКБ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, ОСОБА_3, яка діяла від свого імені та від імені громадянина Російської Федерації ОСОБА_5, укладено Іпотечний договір №770/76-570-08, згідно якого Іпотекодавці передають в іпотеку Іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_1 усіх зобов»язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №770/38-784-08 від 05 серпня 2008 року, трикімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Пунктом 6.2 Кредитного договору та пунктом 5.2 Іпотечного договору передбачено, що у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони, керуючись ст.5 Закону України «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошевцем В.М. Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м.Київ, вул. М.Раскової, 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз О.А. або Білоконем Ю.М. у порядку черговості, вказаному у даному пункті. У разі, якщо спір не може бути розглянутим визначеним у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків.

Згідно ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Частинами 4, 5, 6 статті 12 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує. Третейська угода має містити відомості про найменування сторін та їх місцезнаходження, предмет спору, місце і дату укладання угоди. Посилання у договорі, контракті на документ, який містить умову про третейський розгляд спору, є третейською угодою за умови, що договір укладений у письмовій формі і це посилання є таким, що робить третейську угоду частиною договору.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього закону.

Відповідно до ч.1 ст. 17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом.

Згідно із п.4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду у випадках, передбачених законом (стаття 17 ЦПК), не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а одним зі способів реалізації права на захист своїх прав та інтересів.

Згідно із ст.2 Закону України «Про третейські суди», регламент постійно діючого третейського суду - документ, яким визначаються порядок та правила вирішення спорів у третейському суді, правила звернення до третейського суду, порядок формування складу третейського суду, інші питання, пов'язані з вирішенням спорів третейським судом.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 Закону України «Про третейські суди» регламент третейського суду затверджується його засновником та публікується.

Регламент третейського суду - це правила, що регулюють порядок діяльності третейського суду, які розробляються і затверджуються його засновником, та не потребують їх додаткового письмового закріплення будь - ким.

Відповідно до ч. 2. ст. 12 Закону України «Про третейські суди» при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд, регламент третейського суду розглядається як невід»ємна частина третейської угоди.

Рішенням Конституційного суду України від 10.01.2008 року у справі за конституційним поданням 51 народного депутата України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень абзаців сьомого, одинадцятого статті 2,3, п.9 ст.4 та розділу VІІІ «Третейське самоврядування» Закону України «Про третейські суди» (справа про завдання третейського суду) визнано, що відповідно до чинного законодавства підвідомчий суду загальної юрисдикції спір у сфері цивільних і господарських правовідносин може бути передано його сторонами на вирішення третейського суду, крім випадків встановлених законом (ст.17 ЦПК України, ст.12 ГПК України, ст.6 Закону України «Про третейські суди»), оскільки, гарантуючи право на судовий захист з боку держави, Конституція України водночас визнає право кожного будь-якими не забороненими законом засобами захистити свої права і свободи від порушень і протиправних посягань (ч.5 ст.55 Конституції України). Це конституційне право не може бути скасоване або обмежене (ч.2 ст.22, ст.64 Конституції України).

За змістом абзацу 5 ч.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», договір сторін про передачу спору на розгляд третейського суду (ст.17 ЦПК України) не є відмовою від права на звернення до суду за захистом, а є одним із способів реалізації права на захист своїх прав.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України у справі №6-50цс12 в постанові від 06.06.2012 року.

Відповідно із ст.10, 11, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Таким чином, суд приходить до переконання, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного та іпотечного договорів, не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 626, 627, 628, 1054, 203, 201, 215 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Законом України «Про третейські суди» суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсними окремих пунктів кредитного та іпотечних договорів - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий суддяВ. В. Ромазан