Провадження №2/447/20/15
Справа №447/772/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

24.02.2015 року Миколаївський районний суд Львівської області

в складі: головуючого -судді Карбовнік І. М.

при секретарі - О.І.Данилів

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Миколаєві справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» в особі ТВБВ № 10013/081 філії Львівського обласного управління АТ « Ощадбанк», ОСОБА_4 про визнання правочину недійсним ,-

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про визнання недійсним договору іпотеки, укладеного 12 вересня 2008 року між ПАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12 вересня 2008 року ВАТ „Державний ощадний банк України" уклав з ОСОБА_4 договір відновлювальної кредитної лінії №2203-300 (кредитний договір) про надання кредиту у сумі 500 000,00 гривень.

У порядку забезпечення виконання зобов'язання 12 вересня 2008 року між відповідачем 1 і відповідачем 2 укладено нотаріально посвідчений договір іпотеки. Предметом іпотеки за цим договором є житловий будинок №87-А, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. та земельна ділянка за кадастровим №:01:014:0265 площею 0,0316 га, яка призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку і знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Право власності на вказаний житловий будинок, який вона збудувала разом зі своїм чоловіком ОСОБА_6, і з яким вона перебувала у шлюбі у період з 16.05.1967 р. по 03.05.1993 р., та який помер ІНФОРМАЦІЯ_1., він оформив лише на себе, а після його смерті цей будинок у порядку спадкування перейшов у власність їхнього сина ОСОБА_4, а тому вважає, що у такий спосіб було порушено її право власності на цей житловий будинок.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року у цивільній справі №1313/519/2012 визнано за нею право спільної часткової власності на 1/2 вказаного житлового будинку.

На підставі вказаного рішення суду від 29 лютого 2012 року вона у встановленому порядку зареєструвала своє право власності на 1/2 будинку.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 28 серпня 2013 року в іншій цивільній справі №І313/3700/2012 за позовом відповідача 1 до неї про виселення зі згаданого житлового будинку у задоволенні позову відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 8 жовтня 2013 року вказане рішення суду 1 інстанції залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 12 лютого 2014 року скасовано згадані судові рішення, а справу направлено на новий судовий розгляд.

Зі змісту даної ухвали слідує, що постановляючи її, суд виходив з того, що вана є власником 1/2 згаданого житлового будинку і свою частку в іпотеку не передавала, водночас вказаний договір іпотеки не оспорювала, через що вважає, що висновок судів першої та апеляційної інстанцій про відсутність правових підстав для виселення її з будинку є передчасним.

Така правова позиція суду касаційної інстанції послужила приводом для звернення до суду з даним позовом до відповідачів 1 і 2 про визнання укладеного між ними договору іпотеки від 12 вересня 2008 року недійсним.

27 квітня 1993 року вона набула право спільної власності на житловий будинок А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що відповідає вимогам ст.12 Закону України „Про власність" від 1991 року. У період з 27 квітня 1993 року до 21 травня 2004 року цей будинок належав їй та ОСОБА_6 на праві спільної сумісної власності, що відповідає вимогам ст.22 КЗпШС України від 1969 року. У період з 21 травня 2004 року по даний час 1/2 частина цього будинку належить їй на праві спільної часткової власності, що відповідає вимогам ч.1 ст.356 ЦК України.У період з 21 травня 2004 року по даний час інша 1/2 частина цього будинку належить на праві спільної часткової власності відповідачу 2- ОСОБА_4, що відповідає тим же вимогам ч.1 ст.356 ЦК України. З 27 квітня 1993 року- моменту набуття права спільної сумісної, а згодом-спільної часткової власності на житловий будинок, вона набула відповідні права на земельну ділянку, призначену для його будівництва і обслуговування.

Оскільки предметом укладеного відповідачами 12 вересня 2008 року договору іпотеки (пункти 1.1, 1.2) є весь житловий будинок й уся земельна ділянка, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1, вважає, що вона не є стороною вказаного договору, не давала згоду на передачу в іпотеку 1/2 частини цього будинку, яка належить їй на праві спільної часткової власності, інша 1/2 частина цього будинку, яка належить на праві спільної часткової власності відповідачу 2, не виділена як окремий об'єкт нерухомості, а відтак відповідач 2 не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення оспорюваного правочину, що є порушенням ч.2 ст.203 ЦК України, зміст оспорюваного правочину у частині предметів іпотеки суперечить ч.І ст.5, ч.2 ст.6 Закону України „Про іпотеку", що є порушенням ч.І ст.203 ЦК України, тому просила визнати недійсним договір іпотеки, укладений 12 вересня 2008 року між ПАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_4, який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5 та стягнути з відповідачів сплачений судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

У судовому засіданні позивачка та її представник ОСОБА_7 підтримали позовні вимоги давши пояснення аналогічні змісту позовної заяви та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_8 в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував та пояснив, що згідно п.1.2. договору іпотеки від 12.09.2008р., предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок №87-а загальною площею 208,0 кв.м, що складається з однієї кухні та трьох житлових кімнат, площею 78,8кв.м, який знаходиться по АДРЕСА_1, зазначений в по поверховому плані під літерою А-2 та земельна ділянка площею 0,0316га, кадастровий номер :01:014:0265, що знаходиться у АДРЕСА_1.

Цей будинок на момент укладення договору іпотеки належав ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 21.05.2004р. державним нотаріусом Алєксєєвою Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за №1224. Свідоцтво зареєстровано в реєстрі прав власності на нерухоме майно за №4981690, про що Стрийським ДКМБТІ видано витяг №3914268 від 21.06.2004р.

В подальшому, 19.10.2012р. 1/2 частка в праві власності на цей будинок на підставі рішення Миколаївського районного суду Львівської області у справі №1313/519/2012 від 29.02.2012р. зареєстровано за ОСОБА_2, що стверджується витягом про державну реєстрацію прав №35924033, виданим 19.10.2012р. КП ЛОР «Стрийське МБТІ».

Поряд з цим, ОСОБА_2 окремо є власником іншого будинку, що зазначений в по поверховому плані під літерою Б-1, площею 148,3кв.м, та збудований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 за цією ж адресою, що й житловий будинок №87-а загальною площею 208,0 кв.м під літерою А-2, який перебуває в іпотеці Банку.

Цей будинок під літерою Б-1 як самовільно побудований належав ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право особистої власності /рішення №22/ від 27.04.1993р. Миколаївської міської ради, що стверджується витягом з реєстру прав власності на нерухоме майно №3002120, виданим 04.03.2004р. Стрийським ДКМБТІ.

В подальшому, рішенням Миколаївського районного суду Львівської області у справі №2-276/2004р. від 25.03.2004р. визнано право власності на будинок Б-1 площею 148,3кв.м, що збудований на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1, за ОСОБА_2

Отже, на земельній ділянці за адресою АДРЕСА_1 існує два окремих будинки: А-2, який перебуває в Іпотеці Банку, та Б-1, який окремо належить ОСОБА_2

Таким чином, укладеним 12.09.2008р. між ОСОБА_4 та АТ «Ощадбанк» договором іпотеки жодним чином не зачіпаються права ОСОБА_2, так як договір не стосується будинку Б-1, який належить ОСОБА_2, а на будинок А-2 1/2 в праві власності ОСОБА_2 набула лише 19.10.2012р. з моменту державної реєстрації коли будинок А-2 вже перебував під обтяженням іпотекою і на нього рішенням апеляційного суду Львівської області від 26.09.2012р. по справі №1313/2-166/12 вже було звернено стягнення, а томк просив в позові відмовити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання повторно не з"явився, хоча про день та час слухання справи був сповіщений своєчасно та належним чином, у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень на позов не надав, тому суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів.

Третя особа приватний нотаріус Миколаївського нотаріального округу ОСОБА_10 в судовому засіданні проти задоволення позову також заперечувала та пояснила, що згідно п.п. 36. 38. 39 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом МЮУ №20/5 від 03.03.2004р. перевірка відповідності зімісту посвідчуваного правочину вимогам закону і дійсним намірам сторін є обов'язком нотаріуса, Правочин про відчуження та заставу майна, що підлягає реєстрації, посвідчується за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується або заставляється. При посвідченні правочинів про відчуження або заставу .житлового будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. При посвідченні правочинів нотаріус з»ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів ст.44 ЗУ «Про нотаріат», виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здійснювати своїми діями створювати для себе цивільні обов 'язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання.

Станом на момент вчинення договору іпотеки 12 вересня 2008 року сторони дотримали вимог сі.203 ЦК України, а саме: уклали договір передбачений ст. 1 ЗУ «Про іпотеку», викопали вимоги передбачені ст. 626-628 ЦК України, нею обсяг цивільної дієздатності ОСОБА_4 на укладення договору іпотеки перевірено, повноваження представника юридичної особи АТ «Ощадбанк» на укладення договору перевірено, а тому просила в позові відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, представника відповідача, думку третьої особи, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 12.09.2008 року ПАТ "Державний ощадний банк України" та ОСОБА_4 уклали договір відновлювальної кредитної лінії №2203-300, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у сумі 500 000 грн.

Того ж дня між вказаними сторонами було укладено іпотечний договір, предметом іпотеки за яким є нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка за вказаною адресою.

ОСОБА_4 умови кредитного договору не виконував належним чином, у зв'язку з чим у нього виникла заборгованість по кредитному зобов'язанню.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 26.09.2012 року рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 20 січня 2012 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов Відкритого (Публічного) акціонерного товариства "Державний ощадний банк" в особі філії - Миколаївське відділення №6533 ВАТ "Ощадбанк" (ТВБВ №10013/081 філії - Львівське обласне управління АТ "Ощадбанк") до ОСОБА_4 про зміну умов договору відновлювальної кредитної лінії, стягнення заборгованості, звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації задоволено. Визначено строк виконання договору відновлюваної кредитної лінії №2203-300 від 12.09.2008р. моментом набрання законної сили рішення суду про стягнення кредитної заборгованості. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за договором відновлюваної кредитної лінії №2203-300 від 12.09.2008р. в сумі 745 960 грн. 77 коп. шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: будинок №87А та земельну ділянку , кадастровий номер №:00:014:0265, що знаходяться по вул.Зеленій в місті Миколаїв Львівської області, що перебуває в іпотеці Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" згідно з іпотечним договором від 12.09.2008 року і належить на праві приватної власності ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-300 від 12.09.2008 року шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження", з дотриманням вимог Закону України "Про іпотеку" з початковою вартістю, згідно з договором іпотеки №4778 від 12.09.2008 року. Виселено ОСОБА_4 з житлового будинку АДРЕСА_1 У задоволенні вимог щодо виселення ОСОБА_2 відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" 1917 грн. 00 коп. судових витрат за подання позовної заяви, 120 грн. 00 коп. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи та 1716 грн. 80 коп. судового збору за подання апеляційної скарги на рішення суду.

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року задоволено позов ОСОБА_2 та ОСОБА_11 Визнано право спільної сумісної власності ОСОБА_2 на житловий будинок А-2, який знаходиться за адресою:АДРЕСА_1, загальною площею 208,0 кв. метрів у складі трьох житлових кімнат площею 78,8 кв. метрів і кухні- загальною вартістю 61541 гривня; поділено житловий будинок А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 :визначено ідеальну частку ОСОБА_2 у вказаному майні у розмірі 1/2 житлового будинку загальною площею такої частки - 104,0 кв. метри, житловою площею даної частки - 39,4 кв. метри та її загальною вартістю 30770 гривень 50 копійок; визнано право спільної часткової власності ОСОБА_2 на 1/2 житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1; визнано право спільної часткової власності ОСОБА_11 у порядку спадкування за законом на 1/4 житлового будинку А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею такої частки 52,0 кв. метри, житловою площею даної частки 19,7 кв. метрів і її загальною вартістю 15385 гривень 25 копійок; визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 21 травня 2004 року, видане ОСОБА_4 державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, яке зареєстрованого у реєстрі за №1224.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 25 квітня 2013 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" задоволено частково. Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 лютого 2012 року в частині визнання права спільної часткової власності ОСОБА_11 у порядку спадкування за законом на 1/4 частину житлового будинку А-2, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 52 кв.м., житловою - 19,7 кв.м. і загальною вартістю 15 385,25 грн. скасовано з ухваленням нового, яким в задоволенні зазначених вимог відмовлено, в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 21 травня 2004 року, виданого ОСОБА_4 державним нотаріусом Миколаївської державної нотаріальної контори, яке зареєстроване у реєстрі за №1224 - скасовано з ухваленням нового, яким визнано недійсним зазначене свідоцтво в 1/2 частині.

Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП ЛОР «Стрийське МБТІ» від 19.10.2012 року ОСОБА_2 є власником 1/2 частки будинку АДРЕСА_1.

Згідно з ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Одним із видів правочинів є правочини щодо забезпечення виконання зобов'язання, що слідує зі змісту ч.1 ст.547 ЦК України.

Виконання зобов'язання може забезпечуватися заставою, одним із видів якої є іпотека- застава нерухомого майна, правила про яку встановлюються законом, що передбачено ч.1 ст.546, ч.1 і ч.З ст.575 цього Кодексу.

Відповідно до ч.І ст.5 Закону України „Про іпотеку" предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов, у т. ч.:

-нерухоме майно належить іпотекодавцеві на праві власності,

- нерухоме майно зареєстровано у встановленому законом порядку як окремий виділений у натурі об'єкт права власності, якщо інше не встановлено Законом.

Згідно з ч.2 ст.6 цього Закону майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально посвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку у спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її у натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Відповідно до ст.22 КЗпШС України від 1969 року майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю.

Відповідно до ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного у праві власності є спільною частковою власністю.

Власникові належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном- так було передбачено ч.1 ст.2 згаданого Закону України „Про власність" та передбачено ч.1 ст.317 ЦК Кодексу.

Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою, що визначено ч.1 ст.358 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1, ч.З ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-ч.З, ч.5, ч.б ст.203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачка по справі ОСОБА_2 не є стороною вказаного договору, не давала згоду на передачу в іпотеку 1/2 частини цього будинку, яка належить їй на праві спільної часткової власності,інша 1/2 частина цього будинку, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_4, не виділена як окремий об'єкт нерухомості, відтак такий не мав необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення оспорюваного правочину, що є порушенням ч.2 ст.203 ЦК України. Окрім того зміст оспорюваного правочину у частині предметів іпотеки суперечить ч.І ст.5, ч.2 ст.6 Закону України „Про іпотеку", що є порушенням ч.І ст.203 ЦК України, отже позовні вимоги підтвердженні належними доказами по справі і такі підлягають до задовлення.

Керуючись ст.ст. 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 202, 203, 215, 356, 546, 547 ЦК України, Закону України "Про іпотеку", суд,-

в и р і ш и в :

Позов задоволити.

Визнати недійсним договір іпотеки, укладений 12 вересня 2008 року між ПАТ „Державний ощадний банк України" та ОСОБА_4 (паспорт громадянина України НОМЕР_2, виданий 03.08.2001 р. Свалявським РВ УМВС України в Закарпатській області, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1), який посвідчено приватним нотаріусом Миколаївського районного нотаріального округу Львівської області ОСОБА_5

Стягнути пропорційно з Публічного акціонерного товариства «Державний Ощадний Банк України» та ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі по 121,80 грн.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя : Карбовнік І. М.