У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Наумчука М.І.,
Мостової Г.І.,Фаловської І.М.,-
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Яготинської міської ради, ОСОБА_7 про відновлення розміру земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні будинком шляхом відновлення суміжної межі та зустрічним позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, треті особи: реєстраційна служба Яготинського районного управління юстиції Київської області, Яготинська міська рада Київської області про визнання жилого будинку самочинним будівництвом, про скасування державної реєстрації права власності та про зобов'язання знесення за власний рахунок будинку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до Яготинської міської ради, ОСОБА_7 про відновлення розміру земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні будинком шляхом відновлення суміжної межі. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач просила відновити розмір земельної ділянки, необхідної для обслуговування її житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, згідно плану забудову земельної ділянки по проекту № 184-24-107/1 від 11 вересня 1990 року; усунути перешкоди у користуванні житловим будинком шляхом відновлення межі між земельними ділянками, що розташовані по АДРЕСА_1 (користувачем якої є позивач) та АДРЕСА_2 (користувач якої відповідач ОСОБА_7.) у м. Яготині Київської області згідно плану забудови земельної ділянки по проекту № 184-24-107/1 від 11 вересня 1990 року. В обгрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що відповідач чинить їй перешкоди у доступі до зовнішньої стіни (тильний фасад будинку довжиною 5,11м) та частини зовнішньої стіни (правий фасад довжиною 1,89 м), належного їй будинку, необхідному для його обслуговування та проведення поточного ремонту. Відсутність у неї можливості обслуговувати свій будинок призводить до його руйнації.

У лютому 2014 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_6, треті особи: Реєстраційна служба Яготинського РУЮ у Київській області, Яготинської міської ради Київської області про скасування державної реєстрації права власності. Позивач за зустрічним позовом просив визнати жилий будинок загальною площею 19,50 кв.м (жилою площею 12,20 кв.м) 1989 року побудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 самочинним будівництвом, анулювати державну реєстрацію права власності на жилий будинок загальною площею 19,50 кв.м (жилою площею 12,20 кв.м) 1989 року побудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, що була здійснена КП КОР «Яготинське бюро технічної інвентаризації» 04 лютого 2009 року за № 26335246 на ім'я ОСОБА_6, зобов'язати Реєстраційну службу Яготинського районного управління юстиції в Київській області виключити з Реєстру прав власності на нерухоме майно відомості про реєстрацію права власності на жилий будинок загальною площею 19,50 кв.м (жилою площею 12,20 кв.м) 1989 року побудови, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_6, які були включені до Реєстру прав власності на нерухоме майно 04 лютого 2009 року за № 26335246 та зобов'язати ОСОБА_6, яка використовує самочинне будівництво в якості житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 знести за власний рахунок вказану будівлю.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 29 грудня 2014 року первісні позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено частково. Усунено перешкоди в користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 та визначено місце розташування суміжної межі між земельними ділянками по АДРЕСА_1 та по АДРЕСА_2 навколо будинку ОСОБА_6 на відстані 1 м від нього за варіантом № 5 будівельно-технічної експертизи, а місце розташування решти частини суміжної межі від АДРЕСА_1 до будинку позивача та від будинку в сторону АДРЕСА_3 залишити за місцем розташування існуючої межі. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_7 відмовлено.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_6 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення апеляційного суду в частині первісних позовних вимог скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні первісних позовних вимог апеляційний суд виходив з того, що враховуючи відсутність законного права власності на об'єкт нерухомості позивач позбавлена законної можливості здійснювати захист шляхом встановлення земельної ділянки для обслуговування об'єкту самочинного будівництва, який не введений в експлуатацію та на який відсутній правовстановлюючий документ.

Проте з такими висновками апеляційного суду повністю погодитись не можна.

Судами встановлено, що рішенням Яготинського районного суду Київської області від 17 грудня 2008 року визнано дійсним договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_6 право власності на даний житловий будинок (а.с. 133-134 т. 1).

Рішенням виконавчого комітету Яготинської міської ради народних депутатів від 11 вересня 1990 року за №9 ОСОБА_8 (попередньому власнику) було надано дозвіл на перебудову житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, після чого новий будинок необхідно було ввести в експлуатацію, а старий будинок знести протягом одного місяця після введення в експлуатацію нового будинку (а.с. 179 т. 1). Зі змісту даного рішення вбачається, що за даним домоволодінням (старий будинок) закріплено у безстрокове користування земельна ділянка розміром 600 кв.м.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_2 належить ОСОБА_7 на підставі договору дарування від 20 жовтня 2006 року (а.с. 130 т. 1).

Судами встановлено, що між користувачами суміжних земельних ділянок існує спір щодо межі, яка поділяє дані домоволодіння.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 103 ЗК України передбачено, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов'язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей.

Органи місцевого самоврядування вирішують земельні спори у межах населених пунктів щодо меж земельних ділянок, що перебувають у власності і користуванні громадян, та додержання громадянами правил добросусідства, а також спори щодо розмежування меж районів у містах.

У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів спір вирішується судом.

Відповідно до роз'яснень, викладених в пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року № 7, згідно зі ст. 158 ЗК України суди розглядають справи за спорами про межі земельних ділянок, що перебувають у власності чи користуванні громадян-заявників, які не погоджуються з рішенням органу місцевого самоврядування чи органу влади з питань земельних ресурсів.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, апеляційний суд не звернув належної уваги на надані сторонами докази у їх сукупності, не перевірив належним чином доводів позовної заяви, лише зауважив, що позивач позбавлена законної можливості здійснювати захист шляхом встановлення земельної ділянки для обслуговування об'єкту самочинного будівництва, який не введений в експлуатацію та на який відсутній правовстановлюючий документ, залишивши поза увагою, що позивач просила відновити розмір земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1 згідно з планом забудови земельної ділянки по проекту № 184-24-107/1 від 11 вересня 1990 року, тобто не ставила питання щодо визначення спірної межі земельної ділянки в залежності від наявного на земельній ділянці будинку.

Водночас, апеляційний суд, не з'ясував належним чином чи було попереднє погодження користування суміжними ділянками між попередніми власниками домоволодінь, зокрема, не перевірив чи мало місце переміщення спірної межі новими власниками домоволодінь, з урахуванням наявних в матеріалах справи планів земельної ділянки, зі сторони домоволодіння АДРЕСА_1 або зі сторони домоволодіння АДРЕСА_2, оскільки існують розбіжності щодо проходження такої межі на проекті забудови домоволодіння АДРЕСА_2 від 04 вересня 1982 року (інвентаризаційна справа № 25/7008), та плану забудови будинку АДРЕСА_1 від 11 вересня 1990 року (а.с. 180 т. 1).

Судом залишено поза увагою, що відповідно до висновків проведених у справі земельно-технічних експертиз, дослідження розташування спірної межі проводились безпосередньо в залежності від наявних на земельній ділянці будівель і споруд, в той час як питання щодо проходження спірної межі відповідно до наданих у користування сторонам земельних ділянок з урахуванням загальної площі, наданої кожній із сторін за відповідним рішенням органу місцевого самоврядування або іншим чином та з урахуванням заявлених позовних вимог, не досліджувалось.

Колегія суддів вважає, що рішення апеляційного суду в частині первісних позовних вимог повинно бути скасовано, а справа направлена в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, який повинен урахувати зазначене та вирішити справу відповідно до викладених обставин.

В частині зустрічних позовних вимог рішення апеляційного суду не оскаржується, вимоги щодо скасування даного рішення у цій частині доводи касаційної скарги не містять, а отже не є предметом перегляду у касаційному порядку.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року в частині позовних вимог ОСОБА_6 до Яготинської міської ради, ОСОБА_7 про відновлення розміру земельної ділянки та усунення перешкод в користуванні будинком шляхом відновлення суміжної межі скасувати, а справу у цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук
І.М. Фаловська