Справа № 466/7467/15-ц
У Х В А Л А

20 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова у складі :

головуючої судді Луців Шумської Н.Л.

секретар Репета К.М..

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за скаргою ПАТ «УкрСиббанк» на дії та бездіяльність головного державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, боржник ОСОБА_1,

в с т а н о в и в :

03 вересня 2015 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулось в суд зі скаргою, в якій просить визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2, яка полягає у не проведенні в рамках виконавчого провадження заходів примусової реалізації квартири № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського буд. №1 та не передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 щодо порушення строків передачі арештованого майна - квартири № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського буд. №1 на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; визнати неправомірною та незаконною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 щодо не винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника; зобовязати Шевченківський ВДВС ЛМУЮ провести заходи з примусової реалізації квартири № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського буд. №1 без згоди органу опіки та піклування та передати зазначену квартиру на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; зобовязати державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ винести постанову про звернення стягнення на доходи і направити таку у відповідне підприємство, установу, організацію для виконання шляхом відрахування коштів із доходів боржника; визнати неправомірною бездіяльність начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 в частині нездійснення контролю за виконавчим провадженням №45093692.

В обґрунтування скарги покликається на те, що 21 жовтня 2014 року головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП№45093692) в частині стягнення з ОСОБА_1 боргу за кредитним договором в сумі 1 183 848,08 грн. та 20 534,00 грн. пені. Згідно відповіді № НОМЕР_1 від 22.10.2014 року Пенсійного фонду України про осіб - боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи вбачається, що боржник працює в ПАТ «Банк Форвард». Проте, державним виконавцем, незважаючи на неодноразові заяви стягувача, в супереч ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження» не винесено постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Згідно акту опису та арешту майна, складеного 16.12.2014 року державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, описано нерухоме майно, а саме квартиру № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського буд. №1, що нежить на праві власності ОСОБА_1 Зазначена квартира перебуває в іпотеці АТ «УкрСиббанк» на підставі Договору іпотеки від 05.09.2008р., однак державним виконавцем не здійснено процесуальних дій щодо своєчасної передачі арештованого майна на реалізацію для проведення електронних торгів.

19.08.2015р. стягувачем отримано лист Шевченківського ВДВС ЛМУЮ з якого вбачається, що державний виконавець звернувся в орган опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР про надання дозволу на реалізацію квартири № 129 за адресою м. Львів, вул. Окуневського, 1 в якій зареєстровані неповнолітні ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Однак, АТ «УкрСиббанк» не погоджується з такими висновками державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ. Вважає дії останньої неправомірними і незаконними та такими, що здійснені з порушенням процесуальних норм законодавства про виконавче провадження. Законодавством не передбачено обовязку державного виконавця на отримання згоди органу опіки та піклування щодо примусової реалізації квартири, яка знаходиться в іпотеці Банку. Така згода необхідна при укладенні договору іпотеки. В даному випадку діти народжені після укладення договору іпотеки. Крім того, боржнику належить на праві спільної сумісної власності інше жиле приміщення.

У скарзі зазначається, що боржник володіє транспортним засобом. 19.04.2015р. винесено постанову про розшук транспортного засобу. Протягом тривалого часу рухоме майно перебуває в розшуку. В стягувача є сумніви, що постанова про розшук транспортного засобу була направлена у відповідний орган ДАІ для подальшого проведення у встановленому порядку розшуку. Стягувач звертався із заявою про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон та заявами про виклик боржника з метою зясування місцезнаходження транспортного засобу. Однак заяви залишилися без реагування державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ, який зобовязаний здійснювати контроль виконавчого провадження.

Скаржник вважає, що такі дії, бездіяльність головного державного виконавця та начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ є неправомірними та незаконними.

В судовому засіданні представник заявника підтримав скаргу в повному обємі та просив її задовольнити. У поясненні покликається на обставини, вказані у скарзі.

Представник Шевченківського ВДВС ЛМУЮ головний державний виконавець Пушкар І.Є. у судовому засіданні підтримала письмові заперечення на скаргу. Зазначила, що державним виконавцем вчиняються всі передбачені Законом України «Про виконавче провадження» дії для повного примусового виконання рішення суду, зокрема накладено арешт на все майно боржника, арештовано та описано квартиру, винесено постанову про розшук та затримання автомобіля, здійснено заходи, повязані з підготовкою проведення електронних прилюдних торгів, скеровано подання про визначення частки майна боржника, обмеження у праві його виїзду за межі України. Зазначає, що відповідно до ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, доходи боржника можливе лише за умови відсутності коштів на рахунках в установах банку, відсутності або недостатності майна для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, чого в даному випадку стверджувати не можна. Вважає, що скарга є безпідставною.

Боржник ОСОБА_1 в судове засідання повторно не зявилася, хоча належним чином була повідомлена про дату та час розгляду скарги, що стверджується рекомендованим листом.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, оглянувши та перевіривши матеріали скарги, вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких мотивів.

Відповідно до ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обовязковими до виконання на всі території України.

Згідно п.9 ч.3 ст.129 Конституції України, однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Окрім цього, відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Чинним законодавством України у разі невиконання судових рішень, які набрали законної сили, передбачена процедура їх примусового виконання.

Так, статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України (ст.2 Закону).

За приписами ст.17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, серед яких, в тому числі, виконавчі листи, що видаються судами.

Відповідно до ч.1 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Встановлено, що 21.10.2014р. головним державним виконавцем Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №45093692 з виконання виконавчого листа №2/466/1114/14 від 27.08.2014р. про стягнення з ОСОБА_1 в користь ПАТ «УкрСиббанк» 1 183 848,08грн. заборгованості по кредиту та 20534,0грн. пені. В наданий для добровільного виконання строк до 28.10.2014р. рішення боржником не виконано.

Постановою головного державного виконавця від 13.11.2014р. накладено арешт на все майно боржника. 14.11.2014р. УДАЇ наклало обмеження на проведення реєстраційних дій щодо належного ОСОБА_1 автомобіля.

19.01.2015р. державним виконавцем в порядку ст. 40 Закону винесено та через ГУЮ у Львівській області скеровано в УДАІ ГУМВС України у Львівській області для виконання постанову про розшук майна боржника та орієнтування на затримання належного боржникові транспортного засобу.

20.02.2015р. та 16.09.2015р. головним державним виконавцем на адресу боржника скеровано вимоги про явку та представлення для огляду та опису належного боржнику транспортного засобу або повідомлення про його місцезнаходження. 15.10.2015р. представник боржника повідомила державного виконавця про готовність надати автомобіль для опису та реалізації.

16.12.2014р. згідно акту опису й арешту майна державним виконавцем за участю представника стягувача описано й накладено арешт на майно боржника, а саме: квартиру № 129 розташовану за адресою м. Львів, вул. Окуневського, 1, власником якої є боржник ОСОБА_1 Іншого майна, на яке можна звернути стягнення за місце проживання боржника виявлено не було.

Згідно відповідей реєструючих органів та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно на запити державного виконавця Туркевич І.Р. є співвласником квартири №8 на вул.Плужника,5 в м.Львові. 13.03.2015р. державним виконавцем в Шевченківський районний суд м.Львова скеровано подання про визначення 1/6 частки боржника ОСОБА_1 у квартирі №8 на вул.Плужника,5 в м.Львові. Ухвалою суду від 27.03.2015р. подання задоволено.

14.09.2015р. державним виконавцем скеровано подання про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за межі України. Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 01.10.2015р. у задоволенні подання відмовлено.

Згідно отриманих відповідей реєструючих органів на повторно скеровані запити державного виконавця, реєстрація права власності земельних ділянок чи нових транспортних засобів за боржником не здійснювалась.

Відтак, твердження скаржника про бездіяльність головного державного виконавця при здійсненні примусового виконання ВП №45093692 є необґрунтованим.

20.01.2015р. на підставі ст.13 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову про призначення експерта, субєкта оціночної діяльності - субєкта господарювання для участі у виконавчому провадженні з метою визначення оцінки описаного та арештованого майна: квартири за адресою м. Львів, вул. Окуневського, 1/129, яка перебуває в іпотеці ПАТ «УкрСиббанк». 26.05.2015р. постановою державного виконавця призначено рецензування Звіту про оцінку квартири на вул. Окуневського, 1/129 в м. Львові. 10.07.2015р. сторонам виконавчого провадження скеровано копію рецензії на Звіт про оцінку майна від 08.07.2015р.

В ході примусового виконання було встановлено, що в квартирі на вул. Окуневського, 1/129 в м. Львові зареєстровано двоє малолітніх дітей ОСОБА_4 18.06.2009р.н. та ОСОБА_5 31.12.2010р.н.

08.07.2015р. керуючись ст.ст.5,11 Закону України «Про виконавче провадження», п. 4.5.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02.04.2012 №512/5, державним виконавцем направлено лист в орган опіки та піклування Шевченківської РА ЛМР щодо надання дозволу на реалізацію квартири №129 на вул.Окуневського,1 в м. Львові. 31.08.2015р. скеровано нагадування. Листом від 24.09.2015р. Шевченківська РА ЛМР як орган опіки та піклування повідомила про те, що вона заперечує проти відчуження квартири №129 на вул.Окуневського,1 в м.Львові, в якій зареєстровані малолітні діти.

Скаржник вважає неправомірною бездіяльність державного виконавця, яка полягає у не проведенні заходів примусової реалізації квартири №129 за адресою м.Львів, вул. Окуневського,1 та не передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів; порушенні строків передачі арештованого майна на реалізацію до відповідного структурного підрозділу Головного управління юстиції у Львівській області для проведення електронних торгів.

З таким твердженням суд не погоджується виходячи з наступного.

Згідно п.8 ст.54 ЗУ «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку". За ст.2 ЗУ «Про іпотеку» законодавство України про іпотеку базується на Конституції України і складається з Цивільного кодексу України, Господарського кодексу України, Земельного кодексу України, цього Закону та інших нормативно-правових актів, а також міжнародних договорів України.

Відповідно до ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав та інтересів дітей при наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, яке належить дітям.

Статтями 17,18 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Інші майнові права дитини та порядок їх захисту встановлюються законами України. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

На виконання цих норм закону в п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень передбачено, що у разі передачі на реалізацію нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Якщо такий дозвіл не надано, державний виконавець звертається до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання. Якщо судом не встановлено (змінено) спосіб і порядок виконання, державний виконавець продовжує виконання рішення за рахунок іншого майна боржника, а в разі відсутності такого майна повертає виконавчий документ стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 2 частини першої статті 47 Закону.

Саме на виконання цих норм Закону і діяв державний виконавець, звертаючись попередньо за дозволом до органу опіки та піклування.

Вимога скаржника про зобовязання Шевченківський ВДВС провести заходи з примусової реалізації квартири № 129 за адресою: м. Львів, вул. Окуневського,1 без згоди органу опіки та піклування в порядку оскарження дій, бездіяльності державного виконавця є безпідставною та не може бути задоволена судом.

Та обставина, що діти народилися і набули права користування квартирою після укладення договору іпотеки не позбавляє їх права на захист своїх житлових прав у передбаченому законом порядку.

Покликання скаржника на судову практику є необґрунтованим, оскільки така стосується вимог про визнання прилюдних торгів недійсними. При цьому ВССУ у своїх рішеннях зазначив, що процедура прилюдних торгів відноситься до договорів купівлі-продажу. Невиконання державним виконавцем п.4.5.9 Інструкції не може бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсним, оскільки не стосується правил проведення прилюдних торгів. Такі дії державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, визначеному ЗУ «Про виконавче провадження».

Скаржником зроблено безпідставний висновок про те, що згода органу опіки та піклування на реалізацію квартири, що знаходиться в іпотеці, не потрібна, а дії державного виконавця на виконання п.4.5.9 Інструкції по скеруванню запиту про надання такої згоди є неправомірним.

Таким чином, суд вважає що державним виконавцем в межах повноважень вживаються заходи, передбачені законодавством для виконання рішення суду.

Відповідно до ч.3 ст. 387 ЦПК України, якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до ч.1 ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження» стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, а також у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів та стягнення на суму, що не перевищує трьох мінімальних розмірів заробітної плати.

Скаржник 11.02.2015р., 08.08.2015р. звертався до державного виконавця із заявами, в яких просив винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника.

З пояснень державного виконавця така постанова винесена не була, оскільки не настали умови, визначені ст.68 ЗУ «Про виконавче провадження», боржниця отримує доходи з джерел, що за територіальністю належать до інших відділів ДВС. Суд не погоджується з такими доводами, оскільки в боржника відсутні кошти на рахунках у банках чи інших фінансових установах, з початку відкриття виконавчого провадження жодних коштів від боржника на виконання судового рішення не поступило. Розташування джерела отримання доходів боржника за межами територіальної юрисдикції Шевченківського ВДВС ЛМУЮ не є підставою для неприйняття постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Суд вважає, що скарга в частині визнання неправомірною бездіяльності головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 щодо не винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника є підставною та підлягає задоволенню.

Слід зобовязати головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 і направити таку у відповідне підприємство, установу, організацію для виконання шляхом відрахування коштів із доходів боржника.

Суд вважає безпідставною та зайвою вимогу скаржника про зобовязання начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника. Такий обовязок суд покладає на державного виконавця, в якого знаходиться на виконанні виконавче провадження.

Щодо вимог скаржника про визнання неправомірною бездіяльності начальника Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_3 з приводу нездійснення контролю за виконавчим провадженням, то така задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.83 ЗУ «Про виконавче провадження» начальник відділу ДВС наділений повноваженнями контролю за діяльністю безпосередньо підпорядкованих йому державних виконавців щодо виконання рішень. Взаємовідносини між ним і державним виконавцем не можуть вирішуватися в порядку ст.ст.383-389 ЦПК України, що регулюють судовий контроль за виконанням судових рішень.

Враховуючи викладене, оцінюючи всі досліджені судом докази, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст.207, 209, 210, 383, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 щодо не винесення постанови про звернення стягнення на доходи боржника.

Зобовязати головного державного виконавця Шевченківського ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 винести постанову про звернення стягнення на доходи боржника ОСОБА_1 і направити таку у відповідне підприємство, установу, організацію для виконання шляхом відрахування коштів із доходів боржника.

У задоволенні решти вимог скарги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» відмовити.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Шевченківський районний суд м. Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня проголошення ухвали.

Суддя: ОСОБА_6