АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №22Ц/796/4333/15 Головуючий у 1 інстанції- Буша Н.Д.
Доповідач - Панченко М.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 вересня 2015 року м.Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

Головуючого Панченка М.М.

Суддів Вербової І.М., Кирилюк Г.М.

При секретарі Желепі О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про поділ майна,-

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2013 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 і, з урахуванням уточнень до позову, просила поділити спільне подружнє майно.

Зокрема, просила виділити у власність відповідачу легковий автомобіль ВАЗ-2106 1990 року виготовлення державний номер НОМЕР_1, морозильну камеру вартістю 2.700 грн., телевізор, вартістю 1.000 грн., дитячу шафу, вартістю 900 грн., а на свою користь просила зобов»язати відповідача ОСОБА_2 виплатити їй компенсацію у вигляді Ѕ частини вартості зазначеного майна.

Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 21 січня 2015 року позов задоволено частково /а.с.174-176/.

Судовим рішенням стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 2.500 грн., як компенсацію вартості Ѕ частини автомобіля ВАЗ-2106 номернийзнак НОМЕР_1.

В частині поділу морозильної камери, телевізора та дитячої шафи відмовлено, оскільки позивачка не довела факт придбання цього майна сторонами в період шлюбу за спільні кошти.

В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1, не погоджуючись із сумою компенсації, що складає 2.500 грн., просить скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києва від 21 січня 2015 року, та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідача 12.500 грн., як Ѕ частину вартості спірного автомобіля.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та обговоривши апеляційну скаргу в межах заявлених доводів, колегія суддів дійшла наступного висновку.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічно з'ясованих обставинах, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень підтверджених тими доказами, які були дослідженні у судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення першої інстанції не відповідає.

Встановлено, що сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 7.10.2006 року.

В період шлюбу, 23.06.2008 року, сторонами за спільні кошти у спільну сумісну власність придбаний автомобіль ВАЗ-2106номерний знак НОМЕР_1, 1990 року виготовлення, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2, виданого ВРЕР-4 УДАІ у м.Києві.

Зазначене не заперечувалось сторонами.

Згідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено, що не заперечується сторонами, 14.05.2014 року відповідач без згоди на те позивачки, продав спірний автомобіль своїй матері ОСОБА_3 за 5.000 грн., що підтверджується довідкою-рахунком /а.с.128/.

На час розгляду справи спірним автомобілем володіє ОСОБА_3.

Позивачка наполягає на тому, що згоди на продаж спільного автомобіля вона відповідачу не надавала і будь-які кошти від продажу автомобіля відповідач їй не передавав і на сімейні потреби ці кошти не використав.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В силу ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Із указаної норми слідує, що сторони володіли указаним автомобілем на праві власності в рівних частках.

Згідно ч.1 ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

Відповідно до ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена.

Тобто, із зазначеного слідує, що у разі, коли одним із подружжя відчужується автомобіль, який є об'єктом спільної сумісної власності, письмова згода другого з подружжя має бути посвідчена нотаріально.

Оскільки відповідач не заперечував проти відшкодування позивачці Ѕ частини вартості спірного автомобіля, але в розмірі лише 2.500 грн., оскільки вважав, що саме ця сума скаладає ринкову вартість автомобіля на час його відчуження, позивачка в суді апеляційної інстанції заявила клопотання про проведення автотоварознавчої експертизи цього автомобіля для визначення ринкової вартості автомобіля станом на час його продажу - 14.05.2014 року.

Згідно висновку судової автотоварознавчої експертизи №8021/15-54 від 17.06.2015 року, виконаного експертами КНДІСЕ, ринкова вартість автомобіля ВАЗ-2106 номерний знак НОМЕР_1, 1990 року виготовлення, станом на час його продажу ОСОБА_2ОСОБА_3 становить 16.285 грн.86 коп./т.2 а.с.13-18/.

Незважаючи на те, що, в силу ч.2 ст.65 СК України дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового, колегія суддів вважає, що, звертаючись до суду з позовом про повернення їй половини виручених коштів від продажу спірного автомобіля, який є спільним сумісним майном сторін, не є порушенням зазначеної норми, оскільки позивачка вправі сама обирати спосіб захисту своїх порушених прав, який узгоджується з вимогами ч.2 ст.16 ЦК України.

Так, відповідач, відчуживши 14.05.2014 року, без згоди позивачки автомобіль, ринковою вартістю 16.285 грн.86 коп., який перебував у спільній сумісній власності з позивачкою, тим самим заподіяв їй матеральну шкоду в розмірі 8.142 грн.93 коп., що становить Ѕ частину від суми 16.285 грн.86 коп.

При цьому, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, позивачка не вимагає визнання недійсним договору відчуження автомобіля третій особі, а лише просить поновити її порушене право шляхом відшкодування на її користь Ѕ суми, що складала вартість автомобіля на день його відчуження.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що відповідач, відчуживши автомобіль, який перебував у спільній сумісній власності подружжя, без згоди з позивачкою, тим самим порушив її майнові права, які підлягають захисту.

Як вважає суд апеляційної інстанції, позивачка мала право, в силу ст.65 СК, або пред»явити позов про визнання спірного договору відчуження автомобіля недійсним, або, на свій вибір, вимагати стягнення на свою користь з відчужувача ОСОБА_2 1/2 частини вартості цього автомобіля, чим вона і скористалась.

Колегія суддів вважає, що пред»являти позов про поділ цього автомобіля, як спільного сумісного майна подружжя, позивачка не мала правових підстав, оскільки цей автомобіль перебуває у власності іншої особи. Тому довід суду першої інстанції про те, що цей спір повинен розглядатись лише в ході розгляду позову про поділ спільного майна подружжя є безпідставним.

Позивачка обрала варіант способу захисту своїх прав шляхом стягнення на свою користь вартості належної їй частки спільного майна, що узгоджується з роз»ясненнями викладеними у п.30 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема, у випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім»ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Із цього роз»яснення слідує, що в разі незаконного відчуження одним із подружжя спільного майна, не обов»язково визнавати за позовом другого з подружжя цього договору недійсним, оскільки захист майнових прав другого з подружжя може бути вчинене шляхом компенсації йому вартості відчуженої частки майна.

Дійшовши висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1, колегія суддів, відповідно до вимог ст.88 ЦПК України вважає за правомірне вирішити питання про розподіл судових витрат, стягнувши з ОСОБА_2 на користь позивачки, сплаченй нею судовий збір при зверненні з позовом до суду першої інстанціїх у сумі 241 грн., при зверненні до суду з апеляційною скаргою, у сумі 121 грн.80 коп., а також стягнути вартість оплаченої позвачкою автотоварознавчої експертизи у сумі 1.920 грн., а всього, у сумі 2.283 грн.40 коп.

Крім того, з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави належить стягнути 2 грн. 60 коп., як недоплачений розмір судового збору при зверненні позивачки з позовом до суду першої інстанції.

З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, скасувавши рішення суду першої інстанції, як ухваленого всупереч дійсним обставинам справи та ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307,309 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Скасувати рішення Деснянського районного суду м.Києві від 21 січня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 8.142(вісім тис.сто сорок дві) грн.93 коп., а також судові витрати у сумі 2.283(дві тис.вісімдесят дві) грн. 60 коп.

В решті позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 2 (дві) грн.60 коп., як частково несплачений ОСОБА_1 судовий збір при зверненні до суду з позовною заявою.

Рішення може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий

Судді