Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, відділ по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради, про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю та зняття з реєстрації.

Позов мотивовано тим, що на підставі договору дарування від 22 травня 2014 року вона стала єдиною власницею квартири АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі зі згоди колишнього власника була зареєстрована відповідач, яка в добровільному порядку відмовляється знятися з реєстраційного обліку, чим перешкоджає їй у користуванні власністю.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить ухвалені у справі судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843047/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843366/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно вимог ст. 391 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843442/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 379 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843429/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843433/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1> та ст <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_642/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>. 150 ЖК Української РСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_337/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 72 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_354/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 116 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_500/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>, 156 ЖК Української РСР <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_661/ed_2014_06_11/pravo1/KD0003.html?pravo=1>;ст. 405 ЦК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843459/ed_2014_07_07/pravo1/T030435.html?pravo=1>), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з безпідставності та необґрунтованості позову ОСОБА_4, яка не ставила вимог про визнання відповідача ОСОБА_5 такою, що втратила право користування спірною квартирою, а відтак відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук