Номер провадження: 22-ц/785/1779/15
Головуючий у першій інстанції Коваленко О. Б.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача Південного регіонального управління

Державної прикордонної служби України - Нєкрасова Д.С.,

та представника відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року за позовом Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням,-

в с т а н о в и л а:

28 лютого 2014 року Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України, Одеський прикордонний загін Державної прикордонної служби України звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що відповідач ОСОБА_5 проходив військову службу в Південному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України з 08.05.2009 року по 28.02.2011 року, на посаді заступника начальника управління з оперативно-розшукової роботи-начальника оперативно-розшукового відділу, у військовому званні "полковник". Під час проходження військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України (до переведення для подальшого проходження військової служби до Південного регіонального управління), ОСОБА_5 був забезпечений житловою площею для постійного проживання в м. Обухів Київської області на склад сім'ї 3 особи. 20.10.2009 року, вже під час проходження військової служби в м. Одеса, ОСОБА_5 звернувся з рапортом про зарахування його в списки осіб в загальну чергу для одержання службової жилої площі в м. Одесі зі складом сім'ї З чоловіка. В рапорті відповідач зазначив, що забезпечений постійним житлом в м. Обухів, Київська область.

Відповідно до п. 3.3 протоколу №9 від 10.11.2009 засідання гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління Держприкордонслужби України прийнято рішення про виділення службової (відомчої) 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_1, загальною площею 84,55 кв.м. військовослужбовцю ОСОБА_5 на склад сім'ї 3 особи.

На виконання зазначеного рішення житлової комісії між Одеським прикордонним загоном (на балансі якого перебуває житловий будинок по АДРЕСА_1) та ОСОБА_5 було укладено договір №85 про користування службовим (відомчим) приміщенням Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2010 року. Невід'ємною частиною договору є акт № 85 прийому - передавання службового (відомчого) приміщення.

Наказом Голови Державної прикордонної служби України від 08.02.2011 № 50-ос полковник ОСОБА_5 звільнений з військової служби в запас Збройних Сил України.

Наказом начальника Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 25.02.2011 № 20-ос полковник ОСОБА_5 виключений зі списків особового складу з 28.02.2011 року.

Однак, після звільнення з військової служби, ОСОБА_5 разом з членами сім'ї, не зважаючи на те, що він та члени сім'ї забезпечені житловою площею для постійного проживання від держави в особі Адміністрації Державної прикордонної служби України, не звільняють займану ними квартиру АДРЕСА_2.

На підставі зазначеного позивачі звернулись до суду із вказаним позовом та просили його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

У судовому засіданні представник відповідача позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні.

Справа розглянута за відсутності третіх осіб ОСОБА_7 та ОСОБА_8 які у судове засідання не з'явилися, були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Південне регіональне управління Державної прикордонної служби України просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явились відповідач ОСОБА_5, та треті особи ОСОБА_7 та ОСОБА_8, однак всі вони сповіщались про розгляд справи належним чином про що свідчать поштові повідомлення, які містяться в матеріалах справи, крім того, інтереси відповідача ОСОБА_5 представляє його довірена особа, що у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає відповідачу ОСОБА_5, та третім особам у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

Відповідач ОСОБА_5 під час проходження ним військової служби в Адміністрації Державної прикордонної служби України був забезпечений житловою площею для постійного проживання на склад сім'ї три чоловіки за адресою АДРЕСА_3.

Відповідно до п.3.3 протоколу №9 від 10.11.2009 року засідання гарнізонної житлової комісії Південного регіонального управління Держприкордонслужби України прийнято рішення про виділення ОСОБА_5 службової квартири АДРЕСА_4.

На виконання цього рішення було укладено договір №85 про користування службовим (відомчим) приміщенням Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2010 року.

Відповідно до п.6 ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є - справедливість, добросовісність та розумність.

Очевидним є несправедливість та недобросовісність дій відповідача по утриманню ним житла у м. Одеса, за умови, що держава виконала свій обов'язок та надала відповідачу та членам його сім'ї житло для постійного проживання в м. Обухів Київської області.

Так, відповідно до ст. 831 ЦК України, якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

Відповідно до п.2.1 Інструкції про організацію забезпечення житловими приміщеннями в Державній прикордонній службі Україні, затвердженої наказом Адміністрації Державної прикордонної служби України №1040 від 20.12.2007р., зареєстрованого в Міністерстві юстиції України за №16/14707 від 11.01.2008 р., (далі Інструкція №1040) службове житлове приміщення надається на час виконання військовослужбовцями обов'язків військової служби.

З матеріалів справи вбачається, що мета, за якою ОСОБА_5 та членам його сім'ї надано службове приміщення, є забезпечення відповідача житловою площею на час виконання ним, ОСОБА_5, обов'язків у зв'язку з проходженням військової служби у м. Одеса. Саме тому в Договорі № 85 не визначено строку користування приміщенням у вигляді конкретної дати, оскільки не можливо об'єктивно знати на майбутнє протягом якого часу особа буде проходити військову службу та виконувати обов'язки військової служби.

Однак, суд першої інстанції робить помилковий висновок, що Договір №85 про користування службовим ( відомчим ) приміщенням Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України від 01.01.2010 року є безстроковий, оскільки строком на який укладено договір слід вважати час виконання ОСОБА_5 обов'язків у зв'язку з проходженням військової служби.

28.02.2011 ОСОБА_5 звільнений з військової служби у запас.

За таких обставин застосуванню підлягає п.3 ч.2 ст.833 ЦК України згідно якої - користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору.

Відповідно до ст. 836 ЦК якщо після припинення договору користувач не повертає річ, позичкодавець має право вимагати її примусового повернення.

Таким чином, у зв'язку зі звільненням ОСОБА_5 з військової служби, договір №85 від 01.01.2010 року підлягає розірванню, оскільки мета договору, для досягнення якої житло надавалось у користування - досягнута.

Згідно до ст.124 ЖК України робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого житла.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст.307, п.п.1,4 ч.1 ст.309, ч.2 ст.314,316,317,319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України задовольнити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 12 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов Південного регіонального управління Державної прикордонної служби України, Одеського прикордонного загону Державної прикордонної служби України до ОСОБА_5, треті особи ОСОБА_7, ОСОБА_8 про розірвання договору про користування службовим (відомчим) приміщенням задовольнити, визнати розірваним договір про користування службовим (відомчим) приміщенням від 01.01.2010 року №85 між Одеським прикордонним загоном Державної прикордонної служби України та ОСОБА_5.

Рішення суду апеляційної інстанції може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік