Справа № 149/3482/14-ц
Провадження №2/149/47/15
Номер рядка звіту 58
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

26.02.2015 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Олійника І.В.

за участі секретаря Янюк А.Й.

позивача - ОСОБА_1, представник на підставі договору

відповідача 1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представник на підставі договору

відповідача 2 - Трибун К.П., представник на підставі доручення

третьої особи - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільник цивільну справу за позовом ОСОБА_6, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 до ОСОБА_2 (відповідач 1), виконавчого комітету Хмільницької міської ради (відповідач 2), про визнання недійсною приватизації, визнання незаконним рішення, скасування свідоцтва про приватизацію, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_6 звернулась до Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_2 (відповідач 1), виконавчого комітету Хмільницької міської ради (відповідач 2), третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_5 про визнання недійсною приватизації, визнання незаконним рішення, скасування свідоцтва про право власності на квартиру.

Позов мотивований тим, що 1982 року ОСОБА_2 та її син отримали від швейної фабрики 2-х кімнатну квартиру АДРЕСА_1. В 1987 році батьки позивача приїхали в м. Хмільник, а відповідач надала їм житло у вказаній квартирі, куди вони за згодою останньої були вселені та прописані, як члени сім'ї. Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області №311 від 23.11.2000 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію квартири АДРЕСА_1. Приватизація квартири оформлена свідоцтвом про право власності на житло №3132 від 12.12.2000 року. Позивач зазначає, що приватизація квартири є недійсною, оскільки ОСОБА_2 здійснила її без письмової згоди її матері ОСОБА_5, яка разом з нею проживала та була зареєстрована у вказаній квартирі, несла витрати по її утриманню та благоустрою. Також позивач зазначає, що такі дії відповідача 1 порушують її права, оскільки на момент приватизації квартири ОСОБА_6 була неповнолітньою, а згоди її законного представника - матері не було отримано. Позивач не могла захистити свої права, оскільки була неповнолітньою, а тому в силу ч. 4 ст. 261 ЦК України не пропустила строк позовної давності.

За таких підстав позивач вважає, що приватизація квартири відповідачем 1 відбулась із порушенням її прав, а тому просить визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1 та незаконним рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради Вінницької області №311 від 23.11.2000 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та свідоцтво №3132 від 12.12.2000 року про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача у судовому засіданні підтримала позов, з наведених у позовній заяві підстав, просила суд задовольнити позовні вимоги. Також зазначила, що відповідно до рішення Апеляційного суду Вінницької області від 17.12.2014 року ОСОБА_2 відмовлено в задоволенні позову про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6 з вищевказаної квартири, при цьому судом встановлено обставини, відповідно до яких останні вселились в квартиру та проживали як члени сім'ї ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 та її представник у судовому засіданні заперечили проти задоволення позову та зазначили, що позивач та ОСОБА_5 не мали права на приватизацію вказаної квартири. Також ОСОБА_2 пояснила, що вона прописала та дозволила ОСОБА_5 та її чоловіку проживати у вказаній квартирі до того часу, коли квартира їм знадобиться. Відповідачем надано письмові заперечення проти позову, в яких вказано, що приватизацією квартири відповідач 1 не порушувала права позивача, яка на той час була неповнолітньою, а письмова згода на приватизацію квартири надається тільки повнолітніми особами. Також, на думку відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не набули статусу членів сім'ї наймача, а є особами, які тимчасово вселились в житлове приміщення відповідача 1. Спільного господарства з ними відповідач 1 не вела. Враховуючи викладене, відповідач та її представник вважають, що приватизація проведена без будь-яких порушень, а тому просили відмовити в задоволенні позову.

Представник Хмільницької міської ради у судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, вказав, що оскаржуване рішення прийнято на підставі звернення відповідача 1 оформленого заявою, та доданого до заяви розрахунку і довідки про склад сім'ї.

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні підтримала позов та вказала, що у 1987 році ОСОБА_2 запропонувала їй разом з чоловіком поселитися та прописатися у квартирі АДРЕСА_1, оскільки вона стоїть у черзі на нову квартиру, а отримати її не може, тому що вже має одну квартиру. Вона та її чоловік погодились на пропозицію ОСОБА_2 та переїхали до вказаної квартири, де прописались як члени сім'ї. У свою чергу, ОСОБА_2 отримала від швейної фабрики нову квартиру та дозволила ОСОБА_5 проживати в квартирі АДРЕСА_1, де остання залишилась проживати разом із чоловіком. Також ОСОБА_5 зазначила, що витрати по утриманню вказаної квартири, а також по проведенню до неї комунікацій вона сплачувала особисто.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, представників відповідачів 1 та 2, третьої особи, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З пояснень представників сторін та відповідно до листа виконавчого комітету Хмільницької міської ради від 13.12.2011 року № 02-12/1782 (а.с. 4) встановлено, що ОСОБА_2 та її син ОСОБА_8 в 1982 році отримали від швейної фабрики 2-о кімнатну квартиру АДРЕСА_1. В 1987 році в цю квартиру була прописана сестра ОСОБА_2 - ОСОБА_5 з чоловіком. В липні 1988 року швейна фабрика виділила ОСОБА_2 на сім'ю в складі 3 осіб, двокімнатну квартиру АДРЕСА_4. В 2000 році ОСОБА_2 одна приватизувала квартиру АДРЕСА_1, а в січні 2003 квартиру АДРЕСА_4.

Відомості щодо реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_5 в 1987 року, а ОСОБА_6 в 1999 року підтверджено відмітками про реєстрацію в їх паспортах (а.с. 12, 13), а також довідками КП Хмільницький ЖЕК № 1843 від 01.12.2011 року, № 472 від 10.04.2012 року (а.с. 15,16) та особовим рахунком НОМЕР_1 (а. с. 17).

З заявою від 10.11.2000 року ОСОБА_2 звернулась до міського голови про приватизацію квартири АДРЕСА_1 (а.с. 83). До заяви додано розрахунок площі квартири, що безоплатно приватизується (а.с. 84) та довідку про склад сім'ї, в яких проведено розрахунок та вказано, що заявник проживає сама (а.с. 85).

Рішенням виконавчого комітету Хмільницької міської ради №311 від 23 листопада 2000 року ОСОБА_2 надано дозвіл на приватизацію зазначеної квартири (а.с. 8-9).

Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 3132 від 12 грудня 2000 року квартира по АДРЕСА_1 на праві приватної власності належить ОСОБА_2 (а. с. 10).

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону "Про приватизацію державного житлового фонду" у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Таку правову позицію висловлено Верховним Судом України в постанові від 30 січня 2013 року в справі №6-125цс12.

Як встановлено судом з досліджених доказів, наймачем квартири АДРЕСА_1 була ОСОБА_2 В 1987 році до вказаної квартири за згодою ОСОБА_2 була прописана ОСОБА_5 разом з чоловіком, а в 1999 році ОСОБА_6 Певний час вказані особи проживали спільно, отже в розумінні ст. 64 Житлового кодексу Української РСР, ст. 5 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" набули статусу членів сім'ї наймача.

Вказана обставина встановлена також судовим рішенням Апеляційного суду Вінницької області у цивільній справі № 2-1297/11 від 17.12.2014 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, з участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача - органу опіки та піклування Хмільницької міської ради Вінницької області про виселення з житлового приміщення без надання іншого житла, яким відмовлено в задоволенні позову. Зокрема судом встановлено, що ОСОБА_5, ОСОБА_6 вселилися в квартиру АДРЕСА_1 в установленому законом порядку як члени сім'ї ОСОБА_2 та набули прав і обов'язків, передбачених ст. 156 ЖК України.

Зазначене судове рішення набуло законної сили і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України встановлені ним обставини не доказуються при розгляді даної справи.

Відповідно до ст. 65-1 Житлового кодексу Української РСР, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, наймачі жилих приміщень у будинках державного чи громадського житлового фонду можуть за згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з ними, придбати займані ними приміщення у власність на підставах, передбачених чинним законодавством.

Згідно ч. 1 ст. 1 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду" (надалі - Закон), в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир, де мешкають два і більше наймачів на користь громадян України.

Відповідно ч. 1 ст. 5 Закону, квартири передаються наймачеві та членам його сім'ї безоплатно. До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі разом з наймачем, або за якими зберігається право на житло.

Частиною 5 ст. 5 Закону визначено, що кожен громадянин України має право приватизувати займане ним житло один раз.

Згідно ч. 2 ст. 8 Закону, передача займаних квартир здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі.

Відповідно до п. 5 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу України від 15 вересня 1992 р. № 56 в редакції наказу № 72 від 5 серпня 1994 року, передача займаних квартир (будинків) здійснюється в приватну (для одиноких наймачів) та у спільну (сумісну або часткову) власність за письмовою згодою всіх повнолітніх (віком від 18 і більше років) членів сім'ї з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

До членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно мешкають у квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно п.п. 20, 21 Положення, що визначають перелік документів і порядок їх оформлення при передачі державного житла у власність громадян, при оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сім'ї та займані приміщення.

У довідці вказуються члени сім'ї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло.

У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду".

В судовому засіданні було встановлено та сторонами не заперечується, що на час приватизації в спірній квартирі були прописані та постійно проживали три особи, з яких дві повнолітні - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та малолітня ОСОБА_6

Разом з тим, із заяви ОСОБА_2 про приватизацію та доданих до неї документів, що стали підставою для прийняття відповідачем 2 оскаржуваного рішення, встановлено, що письмової згоди на приватизацію квартири ОСОБА_5, як законний представник малолітньої ОСОБА_6, не надавала, що є порушенням ст. 65-1 Житлового кодексу Української РСР, ст. 5 ч. 2 ст. 8 Закону і відповідно порушує права позивача, яка як член сім'ї була зареєстрована та проживала в даній квартирі.

Таким чином, судом встановлено, що приватизація квартири АДРЕСА_1 була проведена з порушенням вимог вищевказаних норм, відповідно виконкомом Хмільницької міської ради при прийнятті рішення про надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1 було порушено вимоги ст. ст. 5, 8 Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду", не враховано всі обставини, що мають значення для прийняття рішення, що тягне за собою скасування зазначеного рішення в частині надання дозволу на приватизацію зазначеної квартири та визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру.

Суд відкидає доводи відповідача 1 про те, що з ОСОБА_5 було укладено письмовий договір найму, який в подальшому було втрачено. Вказані доводи відповідача 1 не підтверджено доказами. Також не доведеними є доводи про те, що ОСОБА_5 та її сім'я постійно не проживали у спірній квартирі. Безпідставними є доводи відповідача 1 про те, що проведеною приватизацію не порушуються права позивача. Так, судом встановлено. що на момент приватизації квартири позивач була неповнолітньою, отже ОСОБА_5 як законний представник мала б надавати згоду на приватизацію квартири, враховуючи те, що вказану згоду відповідачем 1 не було отримано, права позивача є порушені.

Враховуючи викладене, наявні підстави для задоволення позову.

Згідно з ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 243,60 грн.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 212 - 215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити повністю.

Визнати недійсною приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати незаконним рішення виконавчого комітету Хмільницької міської ради № 311 від 23.11.2000 року в частині надання дозволу ОСОБА_2 на приватизацію квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним Свідоцтво № 3132 від 12.12.2000 року про право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, виконавчого комітету Хмільницької міської ради на користь ОСОБА_6 документально підтверджений розмір судових витрат в сумі 243,60 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Хмільницький міськрайонний на протязі 10-ти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Олійник І. В.