АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Невідомої Т.О.

ГоловачоваЯ.В.

при секретарі Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловою площею,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа - Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації, про вселення, зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням та визначення порядку користування житловою площею.

Суд вселив ОСОБА_4 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у квартиру АДРЕСА_1.

Зобов'язано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_4 у користуванні ј частиною квартири АДРЕСА_1.

Судом вирішене питання розподілу судових витрат між сторонами.

У задоволенні позовної вимоги про встановлення порядку користування кімнатою площею 11,6 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1, суд відмовив.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с.94-96).

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про встановлення порядку користування кімнатою площею 11,6 кв.м, яка належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у квартирі АДРЕСА_1. позивачем не оскаржується, а тому в апеляційному порядку у цій частині не перевіряється.

В суд апеляційної інстанції ОСОБА_4 не з'явилась, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотнє повідомлення про вручення їй судової повістки 7 вересня 2015 року (а.с.113).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність позивача, оскільки відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення ОСОБА_3, який підтримав подану ним апеляційну скаргу та просив суд її задовольнити, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

Спірна квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною квартирою жилою площею 30,70 кв.м і складається з кімнат розмірами 19,1 кв.м, 11,6 кв.м, кухні, ванної кімнати, коридору, вбиральні (а.с. 15).

Згідно договору купівлі-продажу частки квартири від 22 червня 2010 року, що був укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_3, ОСОБА_4, які на той час перебували у шлюбі, 1/2 частина квартири АДРЕСА_1 квартири була передана у власність сторін, отже кімната розміром 11,6 кв.м належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4

В шлюбі у сторін народився син - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, який зареєстрований у спірному житловому приміщенні.

22 жовтня 2012 року рішенням Святошинського районного суду м. Києва було розірвано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Прізвище позивача після розірвання шлюбу було змінено на "ОСОБА_4".

За встановлених обставин, ураховуючи твердження позивача-співвласника майна про те, що вона разом з сином після розірвання шлюбу сторін більше двох років позбавлена можливості користуватися власністю, суд першої інстанції, керуючись положеннями ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України та ст. 155 ЖК України, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про вселення та зобов'язання відповідача не чинити другому співвласнику, ОСОБА_4, перешкод у користуванні житловим приміщенням.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що обставини, що висновки районного суду щодо наявності підстав для задоволення позовних вимог про вселення та зобов'язання відповідача не чинити другому співвласнику, ОСОБА_4, перешкод у користуванні житловим приміщенням відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом проведена неправильна оцінка доказів, обставини щодо наявності для позивача перешкод у користуванні спірним житлом фактично не доведені, що призвело до неправильного вирішення справи, не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції в якості підстав для скасування оскаржуваного рішення враховуючи наступне.

Відповідач, зокрема, посилається на те, що він не створював і не створює на даний момент позивачу жодних перешкод у входженні в квартиру АДРЕСА_1, не чинить перешкод у проживанні і не порушує право користування, в той час як позивач самовільно залишила квартиру 6 січня 2012 року та не бажає в неї заселятись, лише звинувачує відповідача у здійсненні перешкод.

Водночас позивач вказує, що відповідач провів часткову заміну замків, вимагає відвідування квартири лише за його дозволу і у його присутності, звинувачує позивача у здійснені крадіжок, повністю зайняв кімнату, не сплачує комунальні платежі, хоча користується майном одноосібно.

Оцінюючи пояснення сторін у сукупності з наявними у справі доказами, а також у сукупності з тією обставиною, що процедура судового розгляду та звернення рішення до виконання є, по-перше, тривалою і вимагає від особи додаткових зусиль, пов'язаних із поданням позову, участю у судовому розгляді та здійсненні процедур, пов'язаних із виконанням рішення; по-друге, не є безкоштовною, оскільки вимагає сплати судового збору, суд приходить до висновку, що для позивача існує реальна необхідність у захисті своїх прав власника від порушень з боку іншого співвласника, яка змусила ОСОБА_4 звернутися до суду за захистом своїх прав.

З огляду на викладене твердження ОСОБА_3 про відсутність з його боку перешкод у здійсненні ОСОБА_4 права власності на спірне житло відхиляються апеляційним судом як безпідставні.

Інших доводів щодо неправильності оскаржуваного рішення апеляційна скарга відповідача не містить.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підставдля скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 29 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Я.В. Головачов

Т.О. Невідома