Справа № 361/5636/14-ц Головуючий у І інстанції Дутчак І.М.
Провадження № 22-ц/780/5464/15 Доповідач у 2 інстанції Ігнатченко Н. В.
Категорія 58 06.10.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

6 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року у справі за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави в особі Ірпінської міської ради Київської області до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року прокурор м. Ірпеня Київської області в інтересах Ірпінської міської ради Київської області звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, в якому просив стягнути з відповідача відновну вартість зелених насаджень у розмірі 18 129,29 грн.

В обґрунтування вимог позову зазначено, що 3 березня 2010 року Ірпінською міською радою Київської області прийнято рішення № 4159-84-V про передачу у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки площею 0,1000 га по АДРЕСА_1, на яку відповідачу 26 травня 2010 року видано державний акт серії НОМЕР_1.

На зазначеній земельній ділянці знаходилися багаторічні зелені насадження у вигляді шість сосон звичайних, відновну вартість яких ОСОБА_2 повинна була сплатити до міського бюджету на підставі ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів».

Посилаючись на те, що відповідач відновну вартість зелених насаджень, розташованих на цій земельній ділянці, не сплатила, що було виявлено за наслідками перевірки, проведеної на підставі постанови прокуратури від 6 червня 2013 року, прокурор просив суд ухвалити рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2, заперечуючи проти заявлених вимог, зокрема, подала заяву про застосування строку позовної давності, в якій вказала про те, що позов пред'явлено з пропущенням позовної давності, перебіг якої почався з дати отримання нею у власність земельної ділянки, а не з часу проведення прокурорської перевірки.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Ірпінської міської ради Київської області заборгованість по сплаті коштів за відновну вартість зелених насаджень у розмірі 18 129,29 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Так судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням Ірпінської міської ради Київської області від 27 листопада 2009 року № 3777-78-V ОСОБА_2 затверджено матеріали вибору земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1 та дозволено розробити проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність.

3 березня 2010 року Ірпінською міською радою Київської області прийнято рішення № 4159-84-V про затвердження ОСОБА_2 проекту відведення земельної ділянки та безкоштовно передано їй у приватну власність земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1.

26 травня 2010 року ОСОБА_2 отримала державний акт про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1.

На зазначеній земельній ділянці знаходилися багаторічні зелені насадження, у вигляді шість сосон звичайних, відновну вартість яких у розмірі 18 129,29 грн. відповідач мала сплатити до міського бюджету під час передачі їй земельної ділянки у власність на підставі ст. 28 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та Порядку видалення дерев, кущів, газонів і квітників у населених пунктах, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 1 серпня 2006 року № 1045.

Однак ОСОБА_2 після набуття права власності на земельну ділянку відновну вартість зелених насаджень до місцевого бюджету не сплатила.

Факт такої несплати виявлено за наслідками прокурорської перевірки, призначеної постановою заступника прокурора м. Ірпеня Київської області від 6 червня 2013 року, що стало підставою для пред'явлення прокурором у липні 2014 року позову в інтересах Ірпінської міської ради Київської області про стягнення заборгованості зі сплати відновної вартості за зелені насадження.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що з моменту одержання державного акту про право власності на земельну ділянку відповідач не виконала свого обов'язку по сплаті відновної вартості зелених насаджень, які знаходяться на переданій їй у власність земельній ділянці.

При цьому сплата такої вартості зелених насаджень не пов'язується з їх фактичним видаленням.

Також суд вважав, що позовна давність не пропущена, оскільки прокуратурі м. Ірпеня Київської області стало відомо про порушення інтересів держави у зв'язку з недотриманням вимог законодавства про сплату відновної вартості зелених насаджень за наслідками прокурорської перевірки від 6 червня 2013 року, а відтак перебіг позовної давності слід рахувати саме з цієї дати.

Проте колегія суддів не може повністю погодитися з такими висновками суду з огляду на наступне.

Стаття 256 ЦК України визначає позовну давність як строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Отже, позовна давність - це строк, протягом якого особа може реалізувати належне їй матеріальне право на отримання судового захисту порушеного цивільного права чи інтересу шляхом пред'явлення в належному порядку нею чи іншою уповноваженою особою позову до суду.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ст. 267 ЦК України).

Визначення початку відліку позовної давності міститься у ст. 261 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України за загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що позовна давність є строком пред'явлення позову як безпосередньо особою, право якої порушене, так і тими суб'єктами, які уповноважені законом звертатися до суду з позовом в інтересах іншої особи - носія порушеного права (інтересу).

При цьому як у випадку пред'явлення позову самою особою, право якої порушене, так і в разі пред'явлення позову в інтересах цієї особи іншою уповноваженою на це особою, відлік позовної давності обчислюється з одного й того самого моменту: коли особа довідалася або могла довідатися про порушення її права або про особу, яка його порушила.

Статтею 36-1 Закону України «Про прокуратуру» та ч. 2 ст. 45 ЦПК України передбачено право прокурора з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді в межах повноважень, визначених законом, звертатися до суду з позовною заявою, брати участь у розгляді справ за його позовом тощо.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абз. 2 ч. 2 ст. 45 ЦПК України).

Процесуальні права прокурора як особи, якій надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначені у ст. 46 ЦПК України.

Згідно із ч. 1 ст. 46 ЦПК України органи та інші особи, які відповідно до ст. 45 цього Кодексу звернулися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах, мають процесуальні права й обов'язки особи, в інтересах якої вони діють, за винятком права укладати мирову угоду.

Прокурор, який бере участь у справі, має обов'язки і користується правами сторони, крім права на укладення мирової угоди.

Отже, з наведених правових норм вбачається, що положення закону про початок перебігу позовної давності поширюється й на звернення прокурора до суду із заявою про захист державних інтересів.

У даній справі прокурором пред'явлено позов в інтересах Ірпінської міської ради Київської області, яка підтримала позов і якій було відомо про її порушене право з часу державної реєстрації за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку, тобто 26 травня 2010 року.

Незважаючи на викладене, суд першої інстанції фактично наділив прокурора статусом самостійного позивача та дійшов помилкового висновку про початок перебігу позовної давності з дня виявлення прокуратурою під час проведення перевірки факту порушення ОСОБА_2 земельного законодавства.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції про задоволенні позову не відповідає матеріалам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і відповідно до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову у зв'язку пропуском прокурором встановленого цивільним законом строку позовної давності, про що було заявлено відповідачем.

Керуючись ст.ст. 303, 304, ч. 1 п. 2 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 14 жовтня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий

Судді: