№пр.2/521/1369/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 жовтня 2015 року Малиновський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Буран О.М.

при секретарі Янкул Г.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення батьківства, суд -

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом, в якому просить суд встановити, що батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий 23.07.2014 року. Зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження № 823 від 18 листопада 1993 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, серії V-ЖД № 419691, виданий Малиновським відділом ЗАГСу м.Одеси, в якому в графі « відомості про батько» зазначити ОСОБА_3, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 1991 року її мати, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 разом з її батьком, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5 перебували у незареєстрованому цивільному шлюбі та разом мешкали у квартирі матері ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1. Проживаючи разом, вони мали спільний бюджет, сумісно планували свій побут, здійснювали спільні покупки, планували своє майбутнє. На той час батько позивача працював на судах торгівельного флоту, її мати чекала його з рейсів. 14 жовтня 1993 року у них народилася спільна дочка, ОСОБА_1, проте у її Свідоцтві про народження від 18 листопада 1993 року, актовий запис № 823, зі слів матері, відповідно до вимог діючого на той час законодавства (ч. 2 ст. 55 КпШС) в графі «відомості про батько» було внесено ім*я та по батькові ОСОБА_3, а прізвище вказано по матері: «Шкарін», тобто зазначено: «Шкарін Микола Олександрович».

Після народження дитини, уся родина проживала разом однією сімєю. Батько позивача, спільно з її матір*ю піклувалися про дочку, створювали для неї усі необхідні умови для її розвитку, забезпечували дитину матеріально, піклувалися про її стан здоров'я, фізичний та духовний розвиток вели спільне господарство. Коли ОСОБА_3 перебував за кордоном, у рейсах, його мати, бабуся позивача, ОСОБА_5 усіляко надавала допомогу матері позивача, піклувалася та приймала участь у вихованні онуки, ОСОБА_1

У 1997році батьки позивача припинили проживати разом. Позивач разом із маті*ю переїхали проживати окремо. Проте батько позивача, ОСОБА_3, продовжував відвідувати, забезпечувати усім необхідним та фінансово підтримувати свою дочку. З вказаних причин, мати позивача не зверталася до суду про стягнення аліментів та не наполягала на визнанні батьківства. За життя, ОСОБА_3 ніколи не мав сумнівів щодо походження дитини від нього, визнавав своє батьківство та ніколи його не оспорював.

23 липня 2014року ОСОБА_3 помер. Після його смерті відкрилася спадщина на належну ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_2. Позивач, як дочка померлого, вважає себе єдиним спадкоємцем першої черги щодо майна ОСОБА_3 Проте при зверненні ОСОБА_1 до Приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, ОСОБА_6 із відповідною заявою на предмет прийняття спадщини, позивачу стало відомо, що з аналогічною заявою до нотконтори звернулася ОСОБА_2, відповідач по справі на підставі того, що вона разом із спадкодавцем останні пять років проживали однією сімєю.

Враховуючи викладені обставини, з метою відновлення свого порушеного права, позивач змушена звернутися з вказаним позовом до суду.

Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, вказуючи, що за життя, з 2001 року, ОСОБА_3 заперечував своє батьківство, тобто за час спільного проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_3 З позивачем, ОСОБА_1 жодних стосунків не підтримував, матеріальної допомоги не оказував, особисто розповідав ОСОБА_2, що зі ОСОБА_4 (матірю позивача) мав нетривалі стосунки, про її вагітність дізнався під час знаходження у рейсі, тому у нього були сумніви щодо дійсності свого батьківства.

Представник третьої особи - Відділу реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності, проти позову не заперечував.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані та наявні докази у їх сукупності доходить висновку, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що при розгляді справ про визнання батьківства суди мають ураховувати, що відповідно до п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" СК України норми законодавства, які регулювали шлюбно-сімейні правовідносини, втратили чинність із 1 січня 2004 р., за винятком норм розд. V "Акти громадянського стану" Кодексу про шлюб та сім'ю України (КпШС), які зберігають чинність у частині, що не суперечить СК, до прийняття спеціального закону.

Оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС, суд, вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справі, виходить з дати народження дитини.

Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. З) роз'яснив, що при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми Кодексу про шлюб та сім'ю України, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матір'ю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України (який був чинний на час виникнення спірних правовідносин) в разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків, батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

За змістом наведеної норми закону, встановлення судом батьківства може мати місце в разі доведення хоча б однієї із зазначених обставин: спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем або спільне виховання чи утримання ними дитини або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Спільне виховання дитини має місце, коли вона проживає з матір'ю та особою, яку остання вважає батьком дитини, або коли ця особа спілкується з дитиною, проявляє батьківську турботу щодо неї. Під спільним утриманням дитини слід розуміти як перебування її на повному утриманні матері й особи, яку остання вважає батьком дитини, так і, як правило, систематичне надання цією особою допомоги в утриманні дитини незалежно від розміру допомоги.

Доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання батьківства.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 народилася 14 жовтня 1993 року, про що свідчить Свідоцтво про народження, зареєстроване Малиновським відділом ЗАГСу м. Одеси від 18 листопада 1993 року, актовий запис № 823. Проте у Свідоцтві про народження від 18 листопада 1993 року, актовий запис № 823, зі слів матері, відповідно до вимог діючого на той час законодавства (ч. 2 ст. 55 КпШС) в графі «відомості про батько» було внесено ім*я та по батькові ОСОБА_3, а прізвище вказано по матері: «Шкарін», тобто: «Шкарін Микола Олександрович».

В судовому засіданні встановлено, що з 1991 до 1997 року ОСОБА_4 та ОСОБА_3 мешкали разом, вели спільне господарство, як до народження дитини, позивача по справі, так і після, разом виховували дитину та здійснювали піклування та батьківський догляд за дочкою.

Так, допитана в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_4, мати позивача, пояснила суду, що у віці 18-ти років вона познайомилася з ОСОБА_3, стала мешкати разом з ним однією сімєю в квартирі його матері по вул. Олександра Невського, 45, в м.Одесі. У віці 20-ти років вона завагітніла та народила дитину, позивача по справі. Так як дитина народилася під час знаходження ОСОБА_3 у рейсі, відомості про батька були внесені при реєстрації народження з її слів, при цьому вона зазначила імя та по-батькові ОСОБА_3. До 1997 року вони вели спільне господарство, мали спільний побут та бюджет. За його життя ані ОСОБА_3, ані його родичі, не піддавали сумніву його батьківство щодо ОСОБА_1

Допитана в судовому засіданні свідок, ОСОБА_7 пояснила суду, що вона мешкає в м.Одесі по вул.Олександра Невського, 45. В тому ж будинку мешкали ОСОБА_4 та ОСОБА_3 Вони мешкали в квартирі, яка належала матері ОСОБА_3 Свідок була знайома як зі ОСОБА_4, так і з ОСОБА_3 За час перебування у шлюбних відносинах з ОСОБА_3, ОСОБА_4 завагітніла та народила доньку ОСОБА_1. Свідок вказала, що в той же час також народила дитину, тому вони зі ОСОБА_4 постійно гуляли разом з дітьми. В звязку з постійним спілкуванням зі ОСОБА_4, їй достовірно відомо про наявність між нею та ОСОБА_3 подружніх відносин, більш того, вона була впевнена в тому, що вони є чоловіком та дружиною. Вона підвердила, що ОСОБА_3 під час знаходження його на березі піклувався про дитину, вони разом ходили в магазин, вели спільне господарство, спільно піклувалися про дитину. Подружні відносини між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 були припинені, коли дитині було приблизно 3-4 роки.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_8 пояснив суду, що є двоюрідним братом померлого ОСОБА_3 Між ними завжди були близькі довірливі стосунки. Свідку повідомив про те, з 1991 року ОСОБА_4 та його брат, ОСОБА_3 мешкали разом однією родиною. Стосунки вони розірвали приблизно через 6 років сумісного проживання. За час їх спільного життя, в період находження брата у рейсі, народилася спільна донька ОСОБА_1. Як до, так і після народження доньки, вони вели спільне господарство, разом виховували та утримували дитину. За життя ОСОБА_3 завжди визнавав себе батьком ОСОБА_9, спілкувався з нею, допомагав матеріально.

Свідок ОСОБА_10 пояснив суду, що з померлим ОСОБА_3 вони знайомі з дитинства. В 1991 році ОСОБА_3 познайомився зі ОСОБА_4 та вони стали мешкати однією родиною разом із матерю ОСОБА_3 в її квартирі по вул.Олександра Невського, 45. В 1993 році у ОСОБА_3 та ОСОБА_11 народилася донька, ОСОБА_11. За запрошенням ОСОБА_3 він став її хрещеним батьком. Так як він постійно спілкувався з батьками ОСОБА_9, йому достовірно відомо про ведення ними спільного господарства, наявність спільного бюджету, спільне виховання та утримання дитини. Після того, як ОСОБА_3 почав випивати, стосунки між ними погіршилися та у 1997 році вони припинили спільне проживання. Незважаючи на розрив стосунків з матерю дитини, ОСОБА_3 підтримував з нею стосунки, при наявності можливості надавав допомогу їй та дитині. Ніколи він не сумнівався в своєму батьківстві.

Свідок ОСОБА_12 повідомила суду про те, що вона є подругою ОСОБА_1. З пояснень свідка вбачається, що у 18 років ОСОБА_4 познайомилася з ОСОБА_3 та стала мешкати з ним разом в квартирі його матері по вул.Олександра Невського, 45 в м.Одесі. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстрований не був, однак вони вели спільне господарство та побут, в них був спільний бюджет. В 1993 році ОСОБА_4 завагітніла. Обидва батьки раділи цій вагітності. В жовтні 1993 року народилася ОСОБА_1. Під час пологів ОСОБА_3 знаходився у рейсі, тому ОСОБА_4 зареєструвала дитину зі своїх слів, вказавши своє прізвище в графі батько, а імя та по-батькові «Микола Олександрович». За запрошенням ОСОБА_1 вона стала хрещеною матір*ю ОСОБА_1. Після того, як ОСОБА_3 став зловживати спиртними напоями, вони розірвали свої стосунки. Однак до смерті ОСОБА_3 завжди спілкувався з дитиною, піклувався про неї, визнавав її своєю дочкою.

Аналогічні пояснення надала допитана судом свідок, ОСОБА_13.

Висновки суду щодо доведеності позовних вимог підтверджуються також дослідженими у судовому засіданні наступними матеріалами: фотокартками, зробленими в різні роки, на яких зображені ОСОБА_3, позивачка ОСОБА_1 в дитинстві, її бабуся мати ОСОБА_3, відомостями, зазначеними 26.04.1993 року в обмінній карті породілля ОСОБА_4 про те, що «муж в рейсе»; медичною карткою розвитку дитини ОСОБА_1, в якій на листі «дородовий патронаж» зазначена, окрім місця реєстрації адреса тимчасового проживання АДРЕСА_3; відмовним матеріалом Таїровського ВМ Київського РВ ОМС ГУМВС України в Одеській області ЖРЗПЗ № 7630 від 1.10.2010 року, в якому містяться пояснення відповідача по справі, ОСОБА_2 від 14.10.2010 року, де вона особисто зазначає про наявність у ОСОБА_3 дитини від першого шлюбу та жінки ОСОБА_4, які мешкають АДРЕСА_4 із зазначенням їх особистих номерів телефонів.

Вказані докази надають суду підстави для висновку про те, що померлий ОСОБА_3 визнавав за життя себе батьком дитини, спілкувався з нею, як особисто, так і в колі своїх родичів. Факт зображення на фотокартках зазначених осіб визнаний обома сторонами по справі.

Враховуючи вищевикладене, суд критично ставиться до пояснень відповідача, викладених ним в запереченнях стосовно предмету позову.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58, ст.59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З огляду на зазначені норми цивільно-процесуального законодавства, ксерокопії матеріалів цивільної справи № 2-о-315/10, яка перебувала на розгляді Київського районного суду м.Одеси, які не містять жодного доказу щодо предмету доказування, та в яких відсутня інформація про невизнання чи визнання ОСОБА_3 свого батьківства, враховуючи, що інших доказів в обґрунтування своїх заперечень, сторона відповідача не представила, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявність всіх підстав для задоволення позовних вимог щодо встановлення батьківства у повному обсязі. Тобто суд встановлює батьківство ОСОБА_3, оскільки саме ця особа є біологічним батьком ОСОБА_1

Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерством юстиції від 12.01.2011 року № 96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження.

Відповідно до п. 2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерством юстиції від 12.01.2011 року № 96/5 підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства).

За таких обставин також підлягають задоволенню вимоги стосовно внесення змін до актового запису про народження № 823 від 18 листопада 1993 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, серії V-ЖД № 419691, виданий Малиновським відділом ЗАГСу м.Одеси, в якому в графі « відомості про батько» зазначити ОСОБА_3, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2.

На підставі викладеного та керуючись п. 2 розд. VII "Прикінцеві положення" Сімейного Кодексу України, п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.ст.53, 55 КпШС УССР, ст..ст. 3, 10, 11, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про встановлення батьківства - задовольнити.

Встановити, що батьком ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, померлий 23.07.2014 року.

Зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Малиновського району реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції внести зміни до актового запису про народження № 823 від 18 листопада 1993 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянки України, уродженки ІНФОРМАЦІЯ_3, серії V-ЖД № 419691, виданий Малиновським відділом ЗАГСу м.Одеси, в якому в графі « відомості про батько» зазначити ОСОБА_3, громадянин України, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Буран О.М.