Справа № 333/1480/15-ц
Провадження № 2/333/3313/15
РІШЕННЯ
Іменем України
08 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Комунарський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Дмитрієвої М.М.,

при секретарі Пасюті К.О.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі Комунарського районного суду

м. Запоріжжя, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг, -

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг.

Свої вимоги обґрунтовує наступним.

08.09.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичних послуг. Згідно з вказаним Договором відповідач, як виконавець перейняв на себе зобов`язання по наданню юридичних послуг по захисту інтересів замовника у державних органах та у суді п.1.1. Договору. Згідно п.4.2. Договору вартість консультаційних, інформаційних послуг, послуг з складання правових, позовних документів, представництво в держустановах і суді складала 50% від остаточної суми позовної заяви. Сума позову складала 42277,77 грн. На виконання п.4.3. Договору Позивач передав відповідачу 4300 гривень передплати. Відповідно до п. 3.4. Договору, виконавець брав на себе зобов`язання по представництву інтересів замовника в органах виконавчої служби. 06.10.2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області винесено рішення на користь позивача про стягнення коштів з Міністерства оборони України в сумі 42277,77 грн. Виконавчий лист позивач не отримував. Лише у 2013 році позивач дізнався, що Міністерство оборони України оскаржило рішення по справі №2-а-220/2009 року у Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд. 22.09.2011 року апеляційний суд скасував постанову Вільнянського районного суду та відмовив у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Позивач у судовому засіданні участь не приймав, постанову апеляційного суду отримав тільки у квітні 2013 року. Доказів, що відповідач звертався до Вищого адміністративного суду з касаційною скаргою, він не надав. Відповідач, прийнятих на себе згідно п. 3.4. Договору від 08.09.2007 року зобов`язань не виконав. Згідно п. 7.4. Договору, у разі невиконання виконавцем перейнятих на себе зобов`язань, він повертає замовнику всю отриману від нього суму, за вирахуванням понесених фактичних витрат. Позивач неодноразово звертався до відповідача з прохання провести з ним остаточний розрахунок за договором, надати звіт про виконану роботу з вказівкою вартості наданих послуг та повернути невикористану суму передоплати. Проте, відповідач звіт не надав і гроші не повернув.

У зв`язку з чим позивач просив стягнути з ОСОБА_2 отриману передоплату за договором від 08.09.2007 року у сумі 4300 гривень.

Позивач ОСОБА_1 та його представник в судовому засіданні позов підтримали з підстав, викладених у ньому, наполягали на його задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі, пояснивши суду, що дійсно 08.09.2007 року між ним та позивачем ОСОБА_1 було укладено договір про надання юридичних послуг. На підставі п.4.3. даного договору позивач передав відповідачу 4300 гривень, а залишок суми у розмірі 50% від суми позову, позивач зобов`язався сплатити відповідачу, після винесення рішення на користь позивача в суді першої інстанції. 12.11.2007 року Запорізький районний суд повністю задовольнив позовні вимоги позивача, і для виконання рішення суду відповідачу, як представнику ОСОБА_1 був виданий виконавчий лист, який відповідач особисто передав на виконання до Мелітопольського відділу державної виконавчої служби. Але стягнення по вищевказаному виконавчому листу не проводилось, державні виконавці посилались на відсутність коштів в в/ч А 2985.22.05.2009 року виконавче провадження по вищевказаному виконавчому листу було припинено, а виконавчий лист повернуто позивачу. Після чого відповідач запропонував позивачу звернутися до суду з позовом до Міністерства оборони. Після чого між сторонами було укладено новий договір про надання юридичних послуг від 18.09.2007 року з новими умовами, за взаємною згодою договір від 08.09.2007 року вважався припиненим. Згідно з п. 7 договору від 18.09.2007 року договір діє до стягнення відсуджених сум, даний договір не припинив своєї дії до теперішнього часу. Крім того, згідно договору про надання юридичних послуг від 18.09.2007 року до Вільнянського районного суду відповідачем було подано позовну заяву про стягнення з Міністерства оборони України за тих же підстав, з тим же предметом спору. 06.10.2009 року Вільнянським районним судом повністю задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 , відповідачу, як представнику ОСОБА_1 , було надано на руки виконавчий лист, який відповідач передав особисто до примусового відділу стягнення Міністерства оборони України, але на протязі 1,5 року вищевказане рішення не виконувалось, у зв`язку з чим відповідачем було направлено чисельні запити та скарги. Позивач посилається в позові на дії відповідача виконані по договору від 18.09.2007 року, а сам посилається на пункти договору від 08.09.2007 року, хоча договір від 18.09.2007 року був заповнений ним власноруч та до теперішнього часу не виконав всі зобов`язання по договору від 18.09.2007 року. Сам договір не розірвано, і він продовжує діяти до теперішнього часу.

Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.

У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.

Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності.

За вимогами ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

08.09.2007 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про надання юридичних послуг. Згідно з вказаним Договором відповідач, як виконавець перейняв на себе зобов`язання по наданню юридичних послуг по захисту інтересів замовника у державних органах та у суді п.1.1. Договору. Згідно п.4.2. Договору вартість консультаційних, інформаційних послуг, послуг з складання правових, позовних документів, представництво в держустановах і суді складала 50% від остаточної суми позовної заяви. Сума позову складала 42277,77 грн. На виконання п.4.3. Договору Позивач передав відповідачу 4300 гривень передплати. Відповідно до п. 3.4. Договору, виконавець брав на себе зобов`язання по представництву інтересів замовника в органах виконавчої служби.

06.10.2009 року Вільнянським районним судом Запорізької області винесено рішення на користь позивача про стягнення коштів з Міністерства оборони України в сумі 42277,77 грн. Дане рішення не було виконано, що не заперечується сторонами по справі.

На виконання умов договору щодо представництва інтересів замовника в органах виконавчої влади відповідачем в матеріалах справи містяться відповіді з Верховної Ради України № 04-05/9-2488 від 30.11.2010 року, Генеральної Прокуратури України №05/2/3 від 29.12.2010 року, Міністерства юстиції України №941-0-2-10-25 від 13.12.2010 та лист від 13.12.1010 року №941-02-10-25/12 щодо виконання рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 06.10.2009 року у справі №2-а-220/2009.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» до договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права.

Згідно з ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Як встановлено ч. 1 ст. 903 ЦК України якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнта. Порядок обчислення гонорару, підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов`язання.

Згідно з ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 907 ЦК України визначено, що договір про надання послуг може бути розірваний, у тому числі шляхом односторонньої відмови від договору, в порядку та на підставах, встановлених цим Кодексом, іншим законом або домовленістю сторін.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Оскільки судом не встановлено істотного порушення договору відповідачем, то позовні вимоги про стягнення передплати за договором не підлягають задоволенню.

Що стосується тверджень позивача про надання відповідачем неякісних послуг за договором, то суд не приймає їх до уваги і вважає суб`єктивною оцінкою сторони у справі.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку про залишення позовних вимог ОСОБА_1 без задоволення.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України та у зв`язку з відмовою у задоволенні позову покладає їх на позивача, які ним сплачені до подання позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 88, 208, 209, 210, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання юридичних послуг залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Комунарського районного суду
м. Запоріжжя М.М. Дмитрієва