АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Половінкіної Н. Ю.

суддів Савчук М.В., Бреславського О.Г.

секретаря Давньої Я.А.

за участю відповідача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Красноільської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та нікчемним, визнання права на спадкування за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року,

встановила:

ОСОБА_3 у квітні 2013 року звернулася до суду з позовом до Красноільської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним.

Зазначала, що внаслідок смерті батька ОСОБА_6 відкрилась спадщина ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

ОСОБА_6 вчинено заповіт на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року.

Посилаючись на вчинення підпису від імені ОСОБА_6 іншою особою, просила визнати заповіт, вчинений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року, недійсним.

№22ц-228 2015 рік Головуючий у 1 інстанції Яківчик І.В.

Категорія: 37 Доповідач Половінкіна Н.Ю.

Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалою від 8 серпня 2013 року замінено первісного відповідача Красноїльську селищну раду Сторожинецького району Чернівецької області належним відповідачем ОСОБА_1

Під час розгляду справи ОСОБА_3 доповнила позовні вимоги, просила визнати заповіт, вчинений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року, нікчемним та визнати право на спадкування за законом.

Посилалася на те, що ОСОБА_6 на момент вчинення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Сторожинецьким районним судом Чернівецької області ухвалою від 11 грудня 2014 року залучено до участі у справі співвідповідачем Красноїльську селищну раду Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року у позові відмовлено.

ОСОБА_3 в апеляційній скарзі просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Красноільської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним та нікчемним, визнання права на спадкування суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог.

При цьому суд першої інстанції вважав встановленим дотримання вимог до форми заповіту, вчиненого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року.

На обґрунтування наведеного суд першої інстанції послався на висновок науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к.

Разом з тим суд першої інстанції зазначив про відмову у позові до неналежних співвідповідачів Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна повністю.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом про визнання заповіту недійсним, обставинами, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначала, що підпису від імені ОСОБА_6 у заповіті, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року, вчинено іншою особою.

Водночас позов мотивований тим, що ОСОБА_6 на момент вчинення заповіту не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Правовою підставою позову ОСОБА_3 визначалися положення ч.2 ст.1247, ч.1,2 ст.1257 ЦК України.

Отже, недійсність заповіту пов»язувалася ОСОБА_3 з порушенням вимог щодо його посвідчення.

Згідно із абз.2 п.16 постанови Пленуму Верховного Суду України у абз.2 п.18 постанови від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі щостій ЦК немає відповідного правила.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першо-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього Кодексу.

За змістом ч.1, 2 ст.1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним.

Встановлено, що ОСОБА_6 вчинено заповіт на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року.

Положеннями ч.2 ст.1247 ЦК України передбачено, що заповіт має бути особисто підписаний заповідачем.

З приєднаного до матеріалів справи висновку судово-почеркознавчої експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к вбачається, що підпис від імені ОСОБА_6 в заповіті ОСОБА_6 від 5 лютого 2010 року ймовірно виконаний ОСОБА_6

Підпис від імені ОСОБА_6 за реєстровим номером 35 в журналі для реєстрації нотаріальних дій у виконавчому комітеті за 2009-2011 роки Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області ймовірно виконаний ОСОБА_6

Відповісти на поставлені питання в категоричній формі не виявилось можливим через малий об»єм графічної інформації та простоти будови літер та штрихів в досліджуваному підписі; обмежену кількість зразків підпису ОСОБА_6, в тому числі наближених до 2010 року.

Посилання в апеляційній скарзі на порушенням норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, стосуються результатів оцінки доказів.

Між тим, вони суперечать положенням ч.3 ст.212 ЦПК України про те, що суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв"язок доказів у їх сукупності.

Суд першої інстанції правильно взяв до уваги ч.6 ст.147 ЦПК України та роз"яснення Пленуму Верховного Суду України, викладені у п.3 постанови від 30 травня 1997 року №8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах", за якими при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, має грунтуватися на всебічному, повному й об"ективному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив і з інших доказів щодо форми та порядку посвідчення заповіту.

При цьому судом першої інстанції дано оцінку показам свідка ОСОБА_4 щодо порядку посвідчення заповіту, вчиненого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 5 лютого 2010 року.

Доводи ОСОБА_3 про те, що судом першої інстанції не дано оцінки показам свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9 спростовуються змістом судового рішення.

Не заслуговують на увагу посилання ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на неповноту висновку судово-почеркознавчої експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к та наявність сумнівів у його правильності.

Зокрема, ОСОБА_3 вказувала на ненадання відповіді на питання в частині ОСОБА_6 чи іншою особою виконано підпис в першому примірнику заповіту від 5 лютого 2010 року, посвідченому секретарем Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області за реєстровим номером 35, посиланням експерта на неможливість надання відповіді у категоричній формі, ненадання судом першої інстанції для дослідження відомостей про виплату пенсій за квітень та травень 2010 року на підставі пояснень ОСОБА_1 про вчинення останнім підпису від імені ОСОБА_6, а також заяви ОСОБА_6 про призначення пенсії від 19 червня 1995 року.

Відповідно до ст.1 Закону України "Про судову експертизу" судова експертиза - це дослідження експертом на основі спеціальних знань матеріальних об'єктів, явищ і процесів, які містять інформацію про обставини справи.

Згідно з п.1.1 розділу 1 Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 53/5 від 8 жовтня 1998 року основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, обмежених за обсягом рукописних записів (буквених та цифрових) і підпису.

Відповідно до п. 1.4 Рекомендацій перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи орган, який призначив експертизу (залучив експерта) повинен пред'явити їх особі, яка підлягає ідентифікації, а потім позначити кожний зразок, тобто указати, що це вільний зразок почерку (підпису) певної особи (указати її прізвище, ім'я, по батькові), та посвідчити це своїм підписом. У разі неможливості пред'явити зазначені зразки (смерть виконавця, від'їзд тощо) як зразки слід надавати документи або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, щодо якої ставиться питання з ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заяву про отримання паспорту (форма № 1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, тощо).

У разі посилання ОСОБА_1 на вчинення останнім підпису від імені ОСОБА_6 у відомостях про виплату пенсій за квітень та травень 2010 року підстав вважати, що підпис у наведених документах достовірно виконаний ОСОБА_6 немає.

Разом з тим висновок судово-почеркознавчої експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к включає відомості про об»єкти дослідження експертизи, в тому числі заяви ОСОБА_6 про призначення пенсії від 19 червня 1995 року.

Також відповідно висновку судово-почеркознавчої експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к відповісти на питання в частині ОСОБА_6 чи іншою особою виконано підпис в першому примірнику заповіту від 5 лютого 2010 року, посвідченому секретарем Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області за реєстровим номером 35 не виявилося можливим через ненадання першого екземпляра заповіту ОСОБА_6

Пунктом 1.3 Рекомендацій передбачено, що для проведення досліджень орган, який призначив експертизу, повинен надати експерту вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (цифрових записів, підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Для проведення почеркознавчих досліджень рукописних записів та підписів надаються оригінали документів.

До матеріалів справи приєднано повідомлення Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області від 27 травня 2014 року №449/01-16, відповідно якого перший екземпляр заповіту ОСОБА_6 у Сторожинецькій державній нотаріальній конторі Чернівецької області в спадковій справі №386/11, яка відкрита після смерті ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, не зберігається.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано визнано, що висновок судово-почеркознавчої експертизи науково-дослідного експертно-криміналістичного центру управління МВС України в Чернівецькій області від 16 вересня 2014 року №931-к не викликає сумніви в правильності.

У такому разі суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність порушення вимог до посвідчення заповіту, встановлених ч.2 ст.1247 ЦК України.

З огляду на наведене підстав для висновку про нікчемність заповіту вчиненого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року, немає.

За таких обставин рішення Строжинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року в наведеній частині ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі у зв'язку з відмовою позивача від позову або укладенням мирової угоди сторін, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.

За змістом зазначеної норми закриття провадження у справі у цьому разі можливе за умови, що судове рішення, яке набрало законної сили, ухвалено у справі за позовом, тотожним до позову, який розглядається.

Встановлено, що набрало законної сили рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 7 березня 2013 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Сторожинецької державної нотаріальної контори Чернівецької області про визнання заповіту недійсним та визнання права власності, позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадщину.

Зі змісту наведеного рішення убачається, що матеріально-правовою вимогою ОСОБА_3, стосовно якої остання просила ухвалити рішення, є визнання заповіту, вчиненого ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1, який посвідчений секретарем виконавчого комітету Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області 5 лютого 2010 року, недійсним.

У даній справі ОСОБА_3 обставинами, якими обґрунтовувала свої вимоги, зазначала, що заповіт не відповідає волевиявленню ОСОБА_6, оскільки у зв»язку із віком та хворобою останній не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Ураховуючи викладене провадження у справі за позовом ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним з підстав вчинення особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними підлягає закриттю.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 16 грудня 2014 року в частині відмови у позові ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Красноільської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним з підстав вчинення особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, Красноїльської селищної ради Сторожинецького району Чернівецької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання заповіту недійсним з підстав вчинення особою, яка через стійкий розлад здоров»я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

В решті залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: