У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє від імені фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, на рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року фізична особа - підприємець ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що він надав відповідачу позику в розмірі 20 530 грн у формі зворотної фінансової допомоги шляхом перерахування коштів зі свого розрахункового рахунку в АТ «Укрсиббанк» за платіжним дорученням № 41 від 13 вересня 2011 року на картковий рахунок відповідача. Письмовий договір укладено не було, строку повернення позики не встановлено. Посилаючись на те, що він надсилав відповідачу вимоги про повернення коштів, проте ОСОБА_2 добровільно повернути борг відмовляється, просив задовольнити позов.

Рішенням Баранівського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1, яка діє від імені фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

В обґрунтування вимог про стягнення заборгованості ФОП ОСОБА_1 вказував, що між сторонами був укладений договір позики зобов'язання за яким ОСОБА_2 не виконує.

На підтвердження укладення між сторонами цього договору позивач посилався на платіжне доручення, згідно якого ним перераховано на картковий рахунок відповідача 20530 грн з призначенням платежу зворотня фінансова допомога (а. с. 8).

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1046 цього Кодексу визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність іншої сторони (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або ж таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Виходячи із змісту вказаних норм, заперечення ОСОБА_2 факту укладення договору позики, позивач мав довести, що між ним та ОСОБА_2 існувала домовленість про укладення такого договору, останній мав намір отримати за ним від ФОП ОСОБА_1 грошові кошти та взяв обов'язок повернути їх.

Доказів на підтвердження зазначених обставин і існування домовленості між сторонами про укладення договору позики позивачем не подано.

Сам по собі факт перерахування коштів на картковий рахунок відповідача не може безумовно підтверджувати цю обставину незалежно від зазначення призначення платежу у платіжному дорученні, оскільки призначення платежу визначається виключно платником без участі отримувача.

Тобто вказане платіжне доручення підтверджує лише факт перерахування грошей, а не правову підставу їх набуття.

За таких обставин суди правильно виходили з того, що ФОП ОСОБА_1 не доведено укладення договору позики з відповідачем та обґрунтовано, виходячи з підстав і предмету позову, який розглядався, відмовили в його задоволенні.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та викладених в оскаржуваних рішеннях висновків у зв'язку з чим підстави для їх скасування і задоволення касаційної скарги відсутні.

Ухвалені у справі рішення не перешкоджають позивачу звернутись до суду з позовом про стягнення (повернення) коштів з інших підстав, в т. ч. у зв'язку із набуттям їх без достатньої правової підстави.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені фізичної особи - підприємця ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 2 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Житомирської області від 21 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова