Справа № 462/4368/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

23 вересня 2015 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Колодяжного С.Ю.

при секретарі Обертас Н.М.

з участю позивача ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - ОСОБА_2, ОСОБА_4, про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням,

встановив:

ОСОБА_1 звернувся з позовом в суд про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою №1 по вул.Сорохтея, 5 у м.Львові. Свої позовні вимоги він мотивує тим, що зазначена квартира належить йому на праві власності. Відповідач був другом сімї і у 2006 році звернувся з проханням зареєструватись у його квартирі, оскільки йому терміново потрібно було мати місце реєстрації для отримання паспорта громадянина України для виїзду за кордон. Відтак ОСОБА_3 був зареєстрований у квартирі, однак ніколи в цьому житлі не проживав, в квартирі не було і немає будь-яких його речей. Після реєстрації у квартирі відповідач зник, пошуки через спільних знайомих виявились безрезультатними, ніхто не знає де ОСОБА_3 знаходиться та проживає. Жодних поважних причин його відсутності в спірній квартирі немає. Зазначив, що реєстрація відповідача в квартирі порушує його права, як власника, володіти, користуватися та розпоряджатися квартирою, на підставі чого просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житлом.

В судовому засіданні позивач позов підтримав, покликаючись на мотиви такого, при цьому доповнив, що відповідач витрат на утримання квартири не несе, не проживає у цьому житлі без поважних причин, будь-яких перешкод у користуванні житлом йому ніхто і ніколи не чинив. Просить позов задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи за його відсутності не подав, про причини неявки суд не повідомив, хоча належно був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, наслідки неявки.

За таких обставин, відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача проти заочного розгляду справи, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Третя особа ОСОБА_2 дружина позивача, в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що з 2006 року ОСОБА_3 не проживає в спірній квартирі, а тому просить задовольнити позов.

Третя особа ОСОБА_4, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилася, заяви, про розгляд справи за її відсутності не подав, про причини неявки не повідомила.

Заслухавши пояснення позивача і третьої особи, показання свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6 та дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом

Згідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту (ч. 1, ч. 3 ст. 402 ЦК України).

Сервітутне правовідношення виникає в силу закону згідно з ч.1 ст.402 Цивільного кодексу України за наявності факту проживання особи разом із власником обтяженого сервітутом житла та спільне з ним користування цим житлом. У ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування ним визнається сервітутним правом. Це право є особистим сервітутом, оскільки виникає в інтересах певної особи - члена сім'ї власника житла. Таким чином, суб'єктами даного сервітутного правовідношення є, з одного боку, власник житла, а з іншого - член його сім'ї. Згідно з положеннями ЖК України до членів сім'ї власника житлового приміщення віднесено дружину (чоловіка) власника житла (якщо стосовно цього житла у подружжя не виникло право спільної власності), їх дітей та батьків, а також інших осіб, якщо вони постійно проживають спільно з власником житла та ведуть з ним спільне господарство (ч.2 ст.64, ч.3 ст.156 ЖК України). Об'єктом цього сервітуту є право обмеженого користування частиною житлового приміщення, визначеною власником житла.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності позивачу ОСОБА_1, що підтверджується витягом №799480 від 18.06.2003 року про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.7).

Згідно довідки ЛКП «Граніт» №808 від 17.04.2014 року (а.с. 8), у вказаній квартирі зареєстровано троє осіб: дружина позивача - ОСОБА_2, його донька ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_3 з 2006 року як тимчасовий мешканець.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає у вказаній квартирі з 2006 року, не навідується в квартиру, його речей у житлі немає.

Наведене підтверджується поясненнями позивача і третьої особи, показаннями свідків ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які підтвердили, що проживають в даному будинку з 2010 року, але відповідача не бачили, а також актами ЛКП «Граніт» від 02.04.2014 року та від 08.07.2015 року (а.с. 9, 48).

Судом також безспірно встановлена та обставина, що відповідачу ОСОБА_3 ніхто і ніколи не чинив перешкод у користуванні спірним жилим приміщенням, однак, він не користувався таким та не приймав участі в утриманні житла протягом вказаного періоду часу.

Зі змісту ст.10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Виходячи з наведеного та враховуючи, що відповідач ОСОБА_3 відсутній за місцем своєї реєстрації по вул.Сорохтея, 5/1 у м.Львові і не проживає в цьому житлі понад один рік, в судовому засіданні не встановлено поважності причини його відсутності чи наявність домовленості між ним і власником житла щодо порядку користування квартирою, тому ОСОБА_3 слід визнати таким, що втратив право користування житлом квартирою №1 по вул.Сорохтея, 5 у м.Львові.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача 243,60 грн. судових витрат, сплачених позивачем (а.с.1).

Керуючись ст.156 Житлового кодексу України, ст.ст. 401, 405 Цивільного кодексу України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житлом квартирою №1 по вул.Сорохтея, 5 у м.Львові.

Стягнути із ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 243,60 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене особами, які беруть участь у справі, окрім відповідача, в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м.Львова шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: (підпис)

З оригіналом згідно.

Суддя: Колодяжний С.Ю.