Справа № 520/2622/15-ц
Провадження № 2/520/2488/15
05.10.2015 року Київський районний суд м. Одеси у складі:
головуючого - судді Васильків О.В.
при секретарі - Дідур Г.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою Одеської Обласної Організації ОСОБА_1 Громадська Організація "ОСОБА_1 В Майбутнє" в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, суд, -
25.02.2015 року Одеська Обласна Організація ОСОБА_1 Громадська Організація "ОСОБА_1 В Майбутнє" в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому просить зобовязати ОСОБА_4 спростувати наклеп на позивачів, викладений у заяві від 28.05.2014 року, яку він подав до Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; зобовязати ОСОБА_4 відкликати заяву від 28.05.2014 року, яку він подав до Малиновського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області; стягнути з ОСОБА_4 на користь позивачів заподіяну моральну шкоду в сумі 100 000 грн. на кожного.
У судовому засіданні представник позивачів ОСОБА_5 позов підтримав та просить його задовольнити.
Відповідач ОСОБА_4 до судового засідання повторно не зявився, повідомлявся належним чином у відповідності до ст. 74 ЦПК України, причини неявки суду не повідомив.
Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Вислухавши представника позивачів, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.
Позивачі як на підставу своїх вимог посилаються, зокрема, на ст. 277 та ст. 299 ЦК України.
Так, відповідно до ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації щодо особи, яка померла, належить членам її сім'ї, близьким родичам та іншим заінтересованим особам. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Поширювачем інформації, яку подає посадова чи службова особа при виконанні своїх посадових (службових) обов'язків, вважається юридична особа, у якій вона працює. Якщо особа, яка поширила недостовірну інформацію, невідома, фізична особа, право якої порушено, може звернутися до суду із заявою про встановлення факту недостовірності цієї інформації та її спростування. Якщо недостовірна інформація міститься у документі, який прийняла (видала) юридична особа, цей документ має бути відкликаний. Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено у друкованих або інших засобах масової інформації, має право на відповідь, а також на спростування недостовірної інформації у тому ж засобі масової інформації в порядку, встановленому законом. Якщо відповідь та спростування у тому ж засобі масової інформації є неможливими у зв'язку з його припиненням, така відповідь та спростування мають бути оприлюднені в іншому засобі масової інформації, за рахунок особи, яка поширила недостовірну інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена.
Згідно ст. 299 ЦК України, фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації.
Положеннями п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, передбачено, що відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.
У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей).
Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України.
Таким чином, суд приходить до висновку, що звернення відповідача ОСОБА_4 до Малиновського РВ із заявою від 28.05.2014 року, не може бути підставою для задоволення вимог позивачів, оскільки у даному випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації, яку просять спростувати позивачі.
Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При цьому, позивачами не доведено, що у заяві ОСОБА_4 були наявні завідомо неправдиві відомості, а також позивачами не надано до суду доказів, що у відповідача для звернення до правоохоронного органу не було жодних підстав і звернення від 28.05.2014 року було викликано не наміром захистити свої права, свободи чи законні інтереси. Оскільки, безпосередньо самі позивачі у позові стверджують, що між сторонами було укладено два договори про намір, за умовами яких позивачі отримали від відповідача грошові кошти у розмірі 5 000 дол. США, які на теперішній час ОСОБА_4 не повернуті, та договори не виконані. Вказані обставини були підтверджені в ході судового розгляду справи представником позивачів.
Таким чином, позовні вимоги про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації не підлягають задоволенню, оскільки є безпідставними та недоведеними.
З урахування вказаного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від інших вимог, а тому не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218,224-232 ЦПК України, ст. 16, 23, 277, 299, 1167 ЦК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, суд, -
В задоволенні позовних вимог Одеської Обласної Організації ОСОБА_1 Громадська Організація "ОСОБА_1 В Майбутнє" в інтересах ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про захист ділової репутації, спростування недостовірної інформації та відшкодування моральної шкоди, - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.
Суддя Васильків О. В.