АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6994/15 Справа № 206/2428/15 Головуючий у 1 й інстанції - Румянцева О.П. Доповідач - Лаченкова О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Дніпропетровськ Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Варенко О.П., Городничої В.С.

при секретарі - Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

апеляційну скаргу ОСОБА_2

на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька,-

ВСТАНОВИЛА:

15 травня 2015 року до Самарського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги по суті.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду - скасувати.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, районний суд прийшов до висновку, що між сторонами по справі склалися досить напружені стосунки з приводу розірвання шлюбу між ними, у зв'язку з чим існує ризик неповернення позивачем дитини на територію України, а тому необхідно відмовити в наданні дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька.

Проте, з таким висновком та ухвалою суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач та відповідач є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 07 грудня 2005 року, актовий запис № 639.

Позивач та відповідач проживають окремо спільне господарство не ведуть,донька ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає з позивачкою. .

Відповідно до ч.7 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України.

Відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний , духовний та моральний розвиток.

Судом першої інстанції встановлено,що позивачкою придбана путівка до Сочі через туроператора ПП «Кандагар Тревел»з 16.08.2015 року по 30.08.2015 року санаторій «Заполярье» (а.с. 28-35) і оплачено згідно квитанції 35845 грн. згідно договору №К37/1505137 (а.с.62).

Згідно ст.141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини.

Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набула чинності для України з 27.09.1991 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення чи іншими питаннями, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ст. 141 СК визначена рівність прав та обов'язків батьків відносно дитини.

У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України та Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Як вбачається з матеріалів справи, дитині сторін ОСОБА_4, лікарем - пульманологом рекомендовано санаторне - курортне лікування , про що свідчить копія медичної картки дитини .

Водночас, через відсутність можливості отримати відповідну згоду від відповідача позивач ОСОБА_2 позбавлена можливості здійснювати тимчасовий виїзд з дитиною за кордон для здійснення оздоровлення доньки.

Згідно зі ст. 2 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків.

Таким чином, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку у супроводі одного з батьків та при відсутності згоди другого з батьків, здійснюється на підставі рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

У порушення вимог норм матеріального права, суд першої інстанції при вирішенні справи не врахував інтереси дитини, думку Управління служби у справах дітей Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про доцільність задоволення позовних вимог позивача, що призвело до ухвалення незаконного рішення за відсутності жодних доказів в обґрунтування заперечень відповідача надати дозвіл малолітній дитині на виїзд за межі України для рекомендованого лікарями санаторно-курортного лікування біля моря.

Відповідно до вищезазначеного, з метою забезпечення гарантованих державою прав та інтересів дитини, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість вимог позову.

Виходячи з вищевикладеного колегія суддів вважає,що відповідно до ст.309 ЦПК України апеляційну скаргу ОСОБА_2 необхідно задовольнити, а рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити, та надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації міста Сочі у період з 16 серпня 2015року по 30 серпня 2015року, у супроводі матері ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3), яка забезпечить проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну ОСОБА_4 та оформлення документів для цього у відповідних органах, без згоди і супроводу батька ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 08 червня 2015 року - скасувати. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Управління - служба у справах дітей Самарської районної у місті Дніпропетровську ради про надання згоди на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька - задовольнити.

Надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 до Російської Федерації міста Сочі у період з 16 серпня 2015 року по 30 серпня 2015року, у супроводі матері ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3), яка забезпечить проїзд, перебування за кордоном та повернення в Україну ОСОБА_4 та оформлення документів для цього у відповідних органах, без згоди і супроводу батька ОСОБА_3.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді О.П.Варенко

В.С.Городнича