АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/138/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Юзюка О.М.,

суддів: Ярмолюка О.І., Власенка О.В.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.,

з участю: сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу №22-ц/792/138/15 за апеляційною скаргою Хмельницької міської ради на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Хмельницької міської ради про стягнення витрат на збільшення вартості приміщення.

Заслухавши доповідача, осіб, які з'явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувсь в суд з означеним позовом посилаючись на те, що 17 березня 2012 року він купив у ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 41,0 м2. Оціночна вартість на момент продажу становила 121374 грн. 14 червня 2012 року рішенням №561 виконкому Хмельницької міськради йому було надано дозвіл на проведення реконструкції цієї квартири під офісне приміщення з влаштуванням окремого входу. Вказана реконструкція була здійснена і декларація про готовність об'єкта до експлуатації була зареєстрована інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Хмельницькій області. Вартість проведених робіт по реконструкції станом на 13.02.2014 року становила 176326 грн. Рішенням Хмельницького міськрайсуду від 16.05.2013 року, залишеним без змін апеляційною та касаційною інстанціями, було визнано недійсним договір купівлі-продажу від 17 березня 2012 року вказаної квартири та повернуто її у власність Хмельницької міськради. Після цього, рішенням тридцять сьомої сесії Хмельницької міськради №15 від 30.04.2014 року вказане приміщення, яке після проведення реконструкції вже мало площу 45,00 м2, було включене до переліку об'єктів, що підлягають приватизації шляхом продажу

______________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції - Продан Б.Г. Категорія № 59

Доповідач - Юзюк О.М.

на аукціоні і виставлене на аукціон за початковою (стартовою) ціною 337629,60 грн. та було продане на цьому аукціоні, переможцем якого став він же, ОСОБА_1, за ціною 675259,20 грн. Просив стягнути з відповідача 176326 грн. у вигляді відшкодування здійснених ним витрат на збільшення вартості квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року позов задоволено частково. Стягнуто з Хмельницької міської ради на користь ОСОБА_1 162829 грн. витрат на збільшення вартості приміщення по АДРЕСА_1. В решті позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Хмельницька міська рада з рішенням не погоджується, вважає його необґрунтованим і таким, що суперечить нормам матеріального та процесуального права, стверджує, що позивач не довів розмір суми понесених ним витрат, на яку збільшилась вартість майна, та чи така вартість дійсно збільшилась.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справах доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 213 цього Кодексу рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Частиною 4 ст. 390 ЦК України передбачено, що добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилась його вартість.

Встановлено, що суд першої інстанції, всупереч приписів ст. ст. 212, 213 ЦПК, ухвалив рішення про часткове задоволення позову при відсутності достатніх доказів і правових підстав для такого висновку.

Як слідує із змісту ч. 4 ст. 390 ЦК, добросовісний набувач має право на відшкодування здійснених ним витрат лише на суму, на яку збільшилась вартість майна внаслідок цих витрат, та за умови доведення належними і допустимими доказами збільшення вартості майна саме у зв'язку з витратами на його поліпшення. Адже враховуючи кон'юнктуру ринку, не кожне поліпшення об'єкту нерухомості тягне за собою обов'язкове збільшення його вартості. Вказане залежить від знаходження об'єкту нерухомості в сільській чи міській місцевості, характеру, обсягу поліпшень, необхідності цих та ряду інших факторів.

Так, позивач у позовній заяві і судових засіданнях стверджував, що вартість проведених робіт (не затрат на матеріали і конструкції) на поліпшення квартири склала 176326 грн. у підтвердження чого надав висновок спеціаліста, який був виконаний з ініціативи позивача (а. с. 13-61) станом на 13.02.2014 року.

Однак, не можливо визнати вказане достатнім доказом, оскільки в висновку зазначається лише вартість робіт по реконструкції квартири та не має відповіді чи збільшилась її вартість внаслідок цих робіт.

У відповідності до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Із витребуваних апеляційним судом у виконання приписів ч. 4 ст. 10 ЦПК додаткових доказів таких як висновок про вартість квартири складений БТІ від 16.02.2012 року, витяг з реєстру права власності на нерухоме майно від 16.02.2012 року, звіт про оцінку від 03.07.2014 року, визначити чи збільшилась вартість об'єкту нерухомості за рахунок проведених робіт на суму 176326 грн. про яку зазначалось у висновку спеціаліста та кошторисі від 13.02.2014 року не можливо.

Відповідну судову експертизу з цього приводу сторони призначити не побажали, про що з'ясовувалось в них у засіданні апеляційного суду.

При вирішенні спору, колегія суддів звертає також увагу на те, що ще в грудні 2012 року Хмельницька міськрада звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 і ОСОБА_1 про витребування квартири з чужого незаконного володіння, визнання недійсним договору її купівлі-продажу від 17.03.2012 року та виселення посилаючись на те, що квартира незаконно вибула з комунальної власності територіальної громади міста Хмельницького.

16.05.2013 року рішенням місцевого суду вказаний позов був задоволений та ухвалою апеляційного суду від 30.07.2013 року це рішення залишено без змін, ухвалою суду касаційної інстанції від 30.10.2013 року означені рішення і ухвала були залишені без змін.

Проте, не зважаючи на виникнення в грудні 2012 року спору щодо правомірності набуття права власності на квартиру та судових рішень про повернення її міськраді як законному власнику від травня і липня 2013 року, по зверненню позивача ОСОБА_1 була складена інспекцією ДАБК 24.01.2014 року декларація про готовність об'єкта до експлуатації, хоча на той час права власності ОСОБА_1 був вже позбавлений.

Крім того, із даної декларації видно (а. с. 12), що витрати на будівельно-монтажні роботи склали 20000 грн., що спростовує висновок спеціаліста про ці витрати на суму 176326 грн.

Позивач не надав суду доказів того, коли він фактично розпочав і завершив роботи по реконструкції квартири, чи мало місце продовження робіт після звернення міськради до суду, рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду про залишення рішення без змін.

Зокрема, за змістом ч. 2 ст. 390 ЦК України власник майна має право вимагати від добросовісного набувача передання усіх доходів від майна, які він одержав або міг одержати з моменту, коли дізнався чи міг дізнатися про незаконність володіння ним, або з моменту, коли йому було вручено повістку до суду у справі за позовом власника про витребування майна.

На думку суду, не доведення позивачем обставини періоду часу початку і закінчення проведення робіт у квартирі, можливе виконання робіт і після виникнення спору та судових рішень про повернення майна, приводить до переконання про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки після того, коли ОСОБА_1 дізнався або міг дізнатися про незаконність свого володіння майном, або після отримання повістки до суду у справі за позовом власника про витребування майна, він, з метою уникнення від невиправданих затрат на реконструкцію, повинен був зупинити роботу по поліпшенню квартири право його власності на яку було оспорено та не вдовзі якого він був позбавлений.

Між тим, із копії постанови ст. слідчого УМВС України в Хмельницькій області від 02.09.2014 року видно про визнання Хмельницької міськради у кримінальному провадженні порушеному стосовно незаконних дій з відчуження АДРЕСА_1, потерпілою стороною.

Отже, встановлені по справі обставини вказують, що оскаржуване рішення слід скасувати а в позові про стягнення витрат на роботи з реконструкції квартири слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу Хмельницької міської ради задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 24 листопада 2014 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову для ОСОБА_1 відмовити

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду О.М. Юзюк