У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Маляренка А.В.., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ опіки та піклування Врадіївської районної державної адміністрації, про відібрання та повернення дитини, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Врадіївської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

29 травня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2006 року по 26 січня 2012 року, від якого мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу, за спільною згодою сторін, місце проживання дитини було визначено з позивачкою. Рішенням Врадіївського районного суду від 10 липня 2013 року відповідачу було визначено порядок спілкування з дитиною, однак цей порядок відповідач неодноразово порушував, що негативно впливало на психоемоційний стан дитини, говорив дитині неправду щодо позивачки, як матері, залякував дитину, що вона залишиться сама. 02 лютого 2015 року відповідач приїхав до гімназії, у якій навчається їх дочка ОСОБА_6, без згоди позивачки забрав дочку. 27.05.2015 року відповідач знову приїхав д гімназії, якій навчається дочка, влаштував там сварку з позивачкою, вів себе неадекватно, застосував до останньої фізичку силу та спричинив тілесні ушкодження стороннім особам, забрав дитину і повертати відмовляється.

Позивач також зазначила, що дитина проживає у будинку батьків відповідача по АДРЕСА_1. Із-за відсутності окремого ліжка дитина вимушена спати в ліжку разом із бабусею. Незаконними діями відповідача позивачу завдана моральна шкода у розмірі 7 000 грн, яка полягає у душевних стражданнях, пов'язаних з протиправною поведінкою відповідача.

22 червня 2015 року у попередньому судовому засіданні відповідач подав зустрічний позов до ОСОБА_4 про визначення місця проживання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, залишивши її на утриманні та вихованні батька - ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги ОСОБА_5 обґрунтовував тим, що після розірвання шлюбу з ОСОБА_4, він постійно пілкується про дитину, тісно спілкується з нею, допомагає матеріально, донька дуже прив'язана до нього, їй подобається у нього, він взмозі забезпечити культурний розвиток та відпочинок дитини. За бажанням самої дитини з лютого 2015 року вона проживає разом з ним за його місцем проживання, де для дитини створені усі умови, необхідні для нормального та повноцінного проживання. Він не перешкоджає матері бачитися з дитиною та брати участь у її вихованні. В супереч волі дитини позивачка не дозволяє їй жити разом з батьком, тисне на дитину та погрожує відповідачу фізичною розправою. На позачерговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини райдержадміністрації було відхилено його заяву від 02 червня 2015 року щодо визначення місця проживання дитини з батьком, не було взято до уваги думку дитини.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відібрання та повернення дитини, відшкодування моральної шкоди задоволено частково. Вирішено відібрати малолітню дитину - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, від батька - ОСОБА_5, який фактично проживає з дитиною за адресою: АДРЕСА_1, та повернути дитину матері - ОСОБА_4 за місцем її проживання за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 2 000 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У решті позовних вимог відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визначення місця проживання дитини, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на оцінку доказів по справі, просить скасувати рішення Врадіїського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року, прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовити, позовні вимоги ОСОБА_5 задовольнити. Визначити місце проживання доньки - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, - залишивши її на утриманні та вихованні батька ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_1.

Вивчивши матеріали справи, обговоривши та перевіривши доводи касаційної скарги, ознайомившись із запереченнями на касаційну скаргу, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи у касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 14 жовтня 2006 року по 26 січня 2012 року, від якого мають доньку - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 жовтня 2011 року (у справі № 2-364/2011р.) з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з моменту подачі позовної заяви - з 29 вересня 2011 року, і до досягнення нею повноліття.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2012 року (у справі № 2-416/12) шлюб між сторонами розірвано.

Спору щодо місця проживання дитини у сторін не було.

Рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року (у справі № 474/317/13-ц) визначено порядок спілкування ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_6 за його місцем проживання в першу і третю суботу кожного місяця з 11-00 години до 19-00 години, в другу і четверту неділю кожного місяця з 11-00 години до 17-00 години.

Зазначеним рішення встановлено, що зі сторони ОСОБА_5 мали місце порушення рішення комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації від 03 травня 2012 року, зокрема, залишення дитини для спілкування та повернення її матері в дні, не визначенні рішенням, що не давало можливості матері підготувати належним чином дитину до відвідування дитячого садка та запізнення дитини до дитячого закладу; мали випадки, коли ОСОБА_5 забирав дитину з дитячого садка без повідомлення вихователя, під час навчання, що зривало учбовий процес, що негативно впливало та може вплинути в подальшому на виховання дитини.

15 червня 2015 року на позачерговому засіданні комісії з питань захисту прав дитини при райдержадміністрації, яке проводилося за заявою ОСОБА_5 про визначення місця проживання житини, було відхилена заява ОСОБА_5, оскільки є чинне рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року, яким визначено порядок спілкування ОСОБА_5 з дитиною.

Встановлено, що протягом всього часу ОСОБА_4 намагалася вирішення питання мирним шляхом, однак ситуація загострювалась і 27 травня 2015 року переросла в сутичку між ОСОБА_4 , її матір'ю, відповідачем та директором Врадіївської районної гімназії, під час якої третім особам були заподіяні тілесні ушкодження. За даним фактом відкрито кримінальне провадження, яке перебуває на стадії досудового розслідування.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_4 та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, на підставі належним та допустимих доказів по справі, наданими сторонами, при з'ясуванні всіх обставин у справі, застосувавши положення ст.ст. 151, 160 - 162, 171 СК України, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України № 789-ХII від 27.02.1991 року, виходив з того, що як позивачка так і відповідач в силу свого матеріального становища мають можливість забезпечити необхідне для розвитку дитини середовище та загалом виконувати свої батьківські обов'язки щодо виховання та розвитку дитини. Однак, дії батька щодо виховання дитини суперечать її інтересам, оскільки після того, як дитина стала проживати з батьком, вона перестала відвідувати гуртки, православний храм, займатися англійською мовою, що негативно впливає на культурний, соціальний та духовний розвиток дитини. Судом не встановлено, що залишення дитини за попереднім місцем проживання (з мамою) створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення дитини суперечить її інтересам.

Щодо стягнення моральної шкоди, суди виходили з положень ч. 2 ст. 23 ЦК України, ч. 2 ст. 162 СК України. При визначенні розміру моральної шкоди, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь та форму вини відповідача, характер психологічного стресу, який отримала позивачка.

Висновки суду першої та апеляційної інстанцій відповідають встановленим обставинам по справі. Суди вірно визначилися з характером спірним правовідносин, які виникли між сторонами, надали їм належну правову оцінку, правильно застосували норму матеріального права до цих правовідносин і обґрунтовано дійшли висновку про часткове задоволення первинного позову, і обґрунтовано дійшли висновку про відмову у задоволенні зустрічного позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Згідно з ч. ч. 2, 3 ст. 157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідач ОСОБА_5 не зазначав у своїх позовних вимогах, що ОСОБА_4 перешкоджає йому у зустрічах з дитиною, визначених рішенням Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2013 року (у справі № 474/317/13-ц) визначено порядок спілкування ОСОБА_5 з донькою ОСОБА_6 за його місцем проживання в першу і третю суботу кожного місяця з 11-00 години до 19-00 години, в другу і четверту неділю кожного місяця з 11-00 години до 17-00 години.

Крім того, ОСОБА_5 не заперечував проти того, що він без згоди ОСОБА_4 змінив місце проживання дитини, що дитини перестала відвідувати гуртки: бісерне плетіння, ліплення з солоного тіста, та не відвідувала додаткові заняття з англійської мови.

При перегляді справи в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції перевірив всі доводи касаційної скарги ОСОБА_5, та надав їм відповідну правову оцінку, з якою погоджується колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Доводи касаційної скарги на правильність висновків суду першої та апеляційної інстанцій не впливають та їх не спростовують.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення, ухваленого з додержанням норм процесуального і матеріального права.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 335 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року, відхилити.

Рішення Врадіївського районного суду Миколаївської області від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - відділ опіки та піклування Врадіївської районної державної адміністрації, про відібрання та повернення дитини, стягнення моральної шкоди; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - служба у справах дітей Врадіївської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

Коротун В.М., Маляренко А.В., Попович О.В.