Справа № 635/6880/15-ц
Провадження № 2/635/3143/2015
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Харківський районний суд Харківської області в складі:
головуючого судді - Токарєвої Н.Н.,
при секретарі - Браварець К.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 31 грудня 2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі, еквівалентній 3000,00 доларів США, та зобовязався повернути вказані грошові кошти разом із відсотками за користування, а всього суму, еквівалентну 5000,00 доларів США у строк до 28.02.2014р. На підтвердження укладення цього договору та отримання грошових коштів ним власноручно було написано розписку.
У визначений строк вказані грошові кошти так і не були повернуті, однак пізніше між ними було укладено додаткову угоду, що за користування грошима Відповідач додатково сплатить 2000,00 доларів США та поверне загальну суму до 21.09.2014р.
З метою добровільного вирішення спору, Позивач неодноразово намагався поспілкуватися з Відповідачем, однак останній ухиляється від зустрічей та бажання повернути грошові кошти добровільно, саме тому Позивач вимушений був звернутися до суду з метою захисту своїх майнових прав.
Відповідач в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час, день та місце слухання справи повідомлений належним чином рекомендованою кореспонденцією та через оголошення у пресі (а.с.28, 29, 48).
Позивач до суду не зявився, але надав заяву, згідно якої просив справу слухати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та у разі неявки Відповідача не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.41).
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в межах позовних вимог, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
Згідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній,господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Судом встановлено, що 31 грудня 2013 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав грошові кошти у сумі, еквівалентній 3000,00 доларів, та зобовязався повернути вказані грошові кошти разом у розмірі 5000,00 доларів у строк до 28.02.2014р. На підтвердження вищевказаних обставин Відповідачем власноручно було написано розписку (а.с.5).
У визначений строк вказані грошові кошти не були повернуті Позивачу, однак пізніше між сторонами було укладено додаткову угоду, згідно якої відповідач за отримані по розписці від 31.12.2013р. кошти додатково сплатить 2000,00 доларів США до 31.09.2014р. (а.с.6).
Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).
Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
На відміну від договору позики, кредитний договір за своєю юридичною природою є консенсуальним, оплатним і двостороннім та відмінним за своїм субєктним складом, оскільки кредитором може виступати лише банк чи інша кредитна установа, яка має відповідну ліцензію.
Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику.
Таким чином, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, і може не співпадати з датою складання розписки, яка посвідчує цей факт, однак у будь-якому разі складанню розписки має передувати факт передачі коштів у борг.
У той самий час за змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.
Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
Досліджуючи надані суду документи, суд приходить до висновку, що характер правовідносин між сторонами та зміст письмового документа укладеного 31.12.2013р. та 27.08.2014р по суті являються борговими розписками.
Так, в договорі від 31.12.2013р. не зазначається в якій саме валюті було надано грошові кошти, але відсутність у договорі інформації про те, в якій саме валюті було отримано кошти в борг, може вплинути на визначення розміру боргу, але не є підставою для відмови в його стягнення.
Тобто, суд вважає, що договір від 27.08.2014р. лише підтверджує валюту в якій надавалися грошові кошти, а саме долари США.
Також, суд вважає, що Позивачем неправомірно установлена плата за користування позикою в твердій грошовій сумі, оскільки законом у статтях 536, 1048 ЦК України визначено, що плата за користування чужими грішми встановлюється й нараховується у вигляді процентів на основну суму боргу.
Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що задоволенню підлягає лише сума у розмірі 3000,00 доларів США, яка підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача, оскільки розмір відсотка договором не встановлювався.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Позовні вимоги в частині стягнення витрат на правову допомогу у розмірі 8000,00грн. (п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України), підлягають частковому задоволенню, оскільки витрати, повязані з наданням юридичної допомоги та граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом справ, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 27 квітня 2006р. № 590 «Про граничні розміри компенсації витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави», а тому задоволенню підлягає сума у розмірі 1000,00грн., оскільки адвокат було складено лише позовну заяву та будь-яких інтересів Позивача в суді останній не представляв.
Відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Враховуючи, що Позивачем за власні кошти було розміщено оголошення у пресі, що підтверджується рахунком на оплату № 3281 від 01.12.2015р. в розмірі 224,10грн., дана сума підлягає стягненню з Відповідача на користь Позивача.
Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України, суд покладає на Відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.
Керуючись ст.ст. 192, 207, 533, 625, 1046, 1047, 1048 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 79, 88, 209, 212, 214-216, 218, 224-226 ЦПК України, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, судові витрати на правову допомогу у розмірі 1000,00грн. (одна тисяча гривень нуль копійок).
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, судові витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача у розмірі 224,10грн. (двісті двадцять чотири гривні десять копійок).
Стягнути з ОСОБА_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, судовий збір у розмірі 663,53грн. (шістсот шістдесят три гривні пятдесят три копійки).
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Харківським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Н.М. Токарєва