АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Мазурик О.Ф., БорисовоїО.В.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про скасування заходів примусового виконання рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за позовом ОСОБА_1 до Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві про скасування заходів примусового виконання рішення

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність, порушення норм процесуального права, просила її скасувати та постановити нову ухвалу про відкриття провадження по справі.

В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилалася на те, що суд першої інстанції прийшов до хибного висновку про наявність публічно-правових відносин, оскільки позов поданий з метою відновлення права користуватися майном, а не про визнання дій суб'єктів владних повноважень протиправними, оскільки порушення права позивача допущено не через протиправність дій державного виконавця. На думку апелянта, відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України, питання про скасування арешту майна має вирішуватися в порядку цивільного судочинства, оскільки у даних відносинах вбачається спір про право.

Представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи, про причину неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за відсутності осіб, які не з'явилися.

Справа № 760/12216/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/11145/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Кізюн Л.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
Вислухавши доповідь судді доповідача, представника апелянта, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що Представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві про скасування заходів примусового виконання рішення

06 липня 2015 року суд першої інстанції, перевіривши позовну заяву, відмовив у відкритті провадження у справі, на підставі п.1 ч.2 ст. 122 ЦПК України.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин та інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно положень ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

В пунктах 21, 26 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року, встановлено, якщо орган державної влади та/або орган місцевого самоврядування (суб'єкт владних повноважень) бере участь у справі не на виконання своїх владних повноважень, а з інших правових підстав; не здійснює владних управлінських функцій щодо іншого учасника спору (наприклад, надання згоди іншому співвласнику житлового будинку на виконання переобладнання та перепланування), то залежно від змісту вимог і суб'єктного складу сторін справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства відповідно до вимог статті 15 ЦПК.

Ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Право власності на майно, на речове право на чуже майно, захист цих прав регулюються цивільним законодавством, і власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК), а особа, якій належить право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі й від власника майна відповідно до положень глави 29 ЦК (стаття 396 ЦК), тому такі спори з урахуванням вимог статті 15 ЦПК підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства, якщо однією із сторін є фізична особа, незалежно від участі у них органу державної влади та/або органу місцевого самоврядування (суб'єкта владних повноважень).

Як вказує в своїй позовній заві позивач, він не скаржиться на дії, рішення чи бездіяльність державного виконавця.

На даний час відповідачем винесено постанови про повернення виконавчих написів за заявою стягувача, проте ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» не передбачає завершення чи закінчення виконавчого провадження з вказаних підстав, а відповідно і настання наслідків щодо зняття за постановою державного виконавця всіх заходів примусового виконання рішення.

За таких підстав, в даному випадку виник спір про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження своїм майном, а не оскарження дій, рішень чи бездіяльності державного виконавця, а тому суд першої інстанції помилково відмовив у відкритті провадження за вказаною позовною заявою.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, 307, 311-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року - скасувати, питання передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді