АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/647/15 Справа № 204/4831/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Нізік О. В. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

17 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Красвітної Т.П.

суддів: Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

при секретарі Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зміну розміру часток у праві спільної часткової власності на будинок, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивачка звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що їй, на підставі договору довічного утримання від 23.10.1991 року, належить на праві приватної власності частина в розмірі 46/100 житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1. Право власності зареєстроване в ДМБТІ 11.02.1992 року. 54/100 частина згаданого будинку, згідно договору дарування від 24.12.1993 року, належали ОСОБА_4, який ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, спадщину прийняла ОСОБА_3 На цей час зазначений житловий будинок літ. В-1 та житлова прибудова літ. В1-1 складається з двох окремих квартир, які мають окремі виходи, облаштовані окремими системами електро-, газо-, водопостачання та каналізації. У квартирі №1 мешкає ОСОБА_3, а в квартирі № 2 - позивачка із сім'єю. Сторони мають окрему адресу реєстрацію місця проживання, окремі договори на житлово-комунальні послуги. Спору щодо порядку володіння та користування спільною власністю ніколи не мали та не мають. Земельна ділянка площею 0,0441 га, кадастровий номер :07:316:0007, під частиною будинку, що знаходиться у її, позивачки, користуванні, виділена їй у власність на підставі рішення виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради від 19.04.2001 року №877, про що виданий державний акт на право приватної власності на землю від 07.06.2001 року, зареєстрований за №035718. У період часу з 1995 по 2006 роки, з метою поліпшення житлово-побутових та господарських умов мешкання, нею, позивачкою, за власні кошти, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту була проведена реконструкція та будівництво прибудови до житлового будинку, господарсько-побутових будівель і споруд. Зокрема, у квартирі №2 житлового будинку В-1 переобладнані у нежитлові приміщення 2-2, 2-4; у житловій прибудові літ. В1-1 приміщення 2-5 переобладнане у жилу кімнату; збудована прибудова літ. В11-1, яка складається з приміщень 2-6, 2-7, 2-8 площею 17,1 кв.м.; збудовані ганок з козирком в-1, гараж З, сараї К, Л, М, Н, літня кухня О; зроблено мостіння П та об лаштовані огорожі № 1, 5 - 12, 14. Вона, позивачка, неодноразово зверталася до органів влади з метою оформлення своїх прав на зроблені перепланування у спільному житловому будинку та прибудову, а також на господарсько-побутові будівлі і споруди, побудовані на власній земельній ділянці, проте, внаслідок заплутаного законодавства та хвороб зробити це не змогла. Позивачка просила суд змінити розмір часток у праві спільної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Вахрушева, буд. 60-62; визначити належну ОСОБА_2 частку в праві спільної власності на житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 в розмірі 73/100 частин, яку складають: у житловому будинку літ. В-1 квартира № 2, що складається з приміщень: 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 загальною площею 41,3 м.кв., у житловій прибудові літ. В1-1 приміщення 2-5 площею 11,4 м.кв., прибудова літ. В11-1 з приміщеннями 2-6, 2-7, 2-8 загальною площею 17,1 м.кв., ганок з козирком в1, гараж літ. З, літня кухня літ. О, сараї літ. К, Л, М, Н, огорожі № 1, 5 - 12, 14, мостіння II.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року в задоволені позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення місцевого суду, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що згідно акту обстеження домоволодіння АДРЕСА_1, складеного 22.07.1991 року, ОСОБА_6 на підставі договору забудови від 25.12.1940 року належала 1/2 частина зазначеного домоволодіння і в його користуванні знаходились: в житловому будинку А-1 приміщення 2-1, 2-2, 2-3, 2-4 площею 44,3 м.кв., у сінях а-1 приміщення 2-5, 2-6 площею 11,8 м.кв., сарай А, убиральня Е, спорудження №1, 2, 4, 5, 6, П (а.с. 115 - 116).

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради №420 від 26.07.1991 року затверджено акт про закінчення будівництва та введення в експлуатацію квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_6, з кількістю кімнат - 4, жилою площею - 44,3 кв.м., корисною - 56,1 кв.м., а також встановлено право власності на домоволодіння.

Вказаним рішенням виконкому затверджено акт ідеальних часток по АДРЕСА_1; визнано за ОСОБА_3 - 54/100 частини та за ОСОБА_6 - 46/100 частин. ОСОБА_7 зобов"язано оформити технічну документацію в МБТІ (а.с. 112).

Згідно свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Третьою дніпропетровською держнотконторою 23.08.1991 року за №4-991 і №4-993, зареєстрованих в Дніпропетровському інвенратбюро 30.08.1991 року, 46/100 частин вказаного домоволодіння належать ОСОБА_7 (а.с. 13).

Відповідно до договору довічного утримання від 23 жовтня 1991 року, укладеного у письмовій нотаріальній формі, ОСОБА_8 передала у власність ОСОБА_9 46/100 частин жилого будинку з господарськими і побутовими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1; на присадибній земельній ділянці знаходяться жилий будинок В-1 жилою площею 82,1 кв.м, сарай А, літня кухня Б, Сарай Г, убиральня Д, убиральня Е, літній душ Ж, спорудження №1 - 6, 1, П (а.с. 13).

Позивачкою суду надано державний акт на право приватної власності на землю від 07.06.2001 року, згідно якого ОСОБА_2, на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 19.04.2001 року за №877, на праві приватної власності належить земельна ділянка по АДРЕСА_1, площею 0,0441 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 11).

Судом також встановлено, що, згідно відповіді КП "ДМБТІ" Дніпропетровської обласної ради від 14.01.2015 року за №114, станом на 31.12.2012 року право власності на 46/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_2, а право власності на 54/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 24.12.1993 року, посвідченого Третьою ДДНК, за реєстровим №5-941 (а.с. 105).

Відповідно до свідоцтва про смерть виданого відділом реєстрації смерті Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області від 23.06.2005 року, ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно листа Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 20.01.2015 року №117/02-14, після сметрі ОСОБА_4 із заявою №1195 від 30.09.2005 року про видачу свідоцтва про право на спадщину звернулась ОСОБА_3 (а.с. 107).

За замістом позовної заяви, пояснень позивачки і її представника в судових засіданнях в судах першої та апеляційної інстанцій, у період з 1995 року по 2006 рік на території домоволодіння по АДРЕСА_1 позивачка самовільно, без належного дозволу чи належно затвердженого проекту провела реконструкцію та будівництво прибудови до житлового будинку, господарсько-побутових будівель і споруд. Зокрема, у квартирі №2 житлового будинку В-1 переобладнані у нежитлові приміщення 2-2, 2-4; у житловій прибудові літ. В1-1 приміщення 2-5 переобладнане у жилу кімнату; збудована прибудова літ. В11-1, яка складається з приміщень 2-6, 2-7, 2-8 площею 17,1 кв.м.; збудовані ганок з козирком в-1, гараж З, сараї К, Л, М, Н, літня кухня О; зроблено мостіння П та об лаштовані огорожі № 1, 5 - 12, 14 (а.с. 3 - 8).

Позивачкою суду надано декларацію про готовність вказаного об"єкту до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК у Дніпропетровській області 27.03.2012 року за №ДП4. Докази узгодження самочинного будівництва з санітарно-епідеміологічною службою, органами пожежної безпеки, газопостачання та іншими органами і співвласником суду не надані.

Згідно технічного паспорта на садибний житловий будинок по АДРЕСА_1, складеного 11.06.2014 року, домоволодіння складається з наступного:

- В-1 житловий будинок загальною площею 130,1 кв.м. По квартирі №1: чотири житлові кімнати жилою площею 37,8 м. кв., коридор, кухня, передня, веранда; загальна площа - 60,3 м.кв. По квартирі №2: три житлові кімнати жилою площею 38,0 м.кв., коридор - 10,2 кв.м., санвузол - 4,5 м.кв., коридор - 3,2 м. кв., кухня - 9,3 м. кв., коридор - 4,6 м. кв.; загальна площа - 69,8 м.кв.;

- В1-1 прибудова житлова площею 31,9 кв.м.;

- В11-1 прибудова площею 24,3 кв.м.;

- в-1 веранда площею 6,2 кв.м.;

- в1 ганок з козирком площею 4,5 кв.м.;

- Б, б, О літні кухні площами, відповідно, 29,1 кв.м., 5,0 кв.м., 9,9 кв.м.;

- Д вбиральня площею 1,4 кв.м.;

- Ж літній душ площею 1,0 кв.м.;

- З гараж площею 27.4 кв.м.;

- підЗ оглядова яма 2,8 кв.м.;

- Г, К, Л, М, Н сараї площею, відповідно, 7,9 кв.м., 11,8 кв.м., 11,9 кв.м., 11,9 кв.м., 9,8 кв.м.;

- №1-24, 1-П споруди (а.с. 15 - 18).

Відповідно до наданого позивачкою розрахунку часток по АДРЕСА_1, складеного 11.06.2014 року інженером з інвентаризації нерухомого майна ПП "Складовий", ОСОБА_2 належить 46/100 частин домоволодіння, а у фактичному її користування перебувають 73/100 частин, до яких відноситься квартира №2 (загальна площа 69,8 кв.м., житлова площа 38,0 кв.м.), що складається: в житловому будинку В-1 поз. 2-1 - 2-4 загальною площею 41,3 кв.м. та житловою площею 26,6 кв.м.; в житловій прибудові В1-1 поз. 2-5 житловою площею 11,4 кв.м.; прибудова В11-1 поз. 2-6 - 2-8 загальною площею 17,1 кв.м., ганок з козирком в1, гараж З, сараї К, Л, М, Н, літня кухня О, споруди №1, 5 - 12, 14, П (а.с. 20 - 21).

Згідно вказаного розрахунку часток, на підставі договору дарування від 24.12.1993 року, ОСОБА_4 (померлому) належить 54/100 частин домоволодіння по АДРЕСА_1, а у фактичному її користування перебуває 27/100 частин, до яких відноситься квартира №1 (загальна площа 60,3 кв.м., житлова площа 37,8 кв.м.), що складається: в житловому будинку В-1 поз. 1-1 - 1-5 загальною площею 42,7 кв.м. та житловою площею 38,8 кв.м.; в житловій прибудові В1-1 поз. 1-6 - 1-7 загальною площею 12,1 кв.м.; веранда в-1 поз. 1-8 загальною площею 5,5 кв.м.; літні кухні Б, б, сарай Г, вбиральня Д, літній душ Ж, споруди № 2 - 4, 13, 15 - 21, 1 (а.с. 20 - 21).

З аналізу наведеної вище документації щодо домоволодіння по АДРЕСА_1 вбачається, що позивачкою, після одержання у власність нерухомого майна за вказаною адресою, було побудовано самочинні споруди, здійснено чисельні самочинні перебудови (реконструкції) спірного об'єкта нерухомості (демонтаж та улаштування нових перегородок, зміну площі, конфігурації та кількості приміщень).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Частинами третьою, четвертою статті 357 ЦК України передбачено, що співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна; співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається відповідною Інструкцією, з відповідними змінами та доповненнями, яка затверджена наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18 червня 2007 р. N 55 та зареєстрована в Міністерстві юстиції України 6 липня 2007 р. за N 774/14041.

Так, згідно з пунктами 3.1, 3.3 цієї Інструкції розрахунок часток у спільній власності на об'єкти нерухомого майна виконується за заявами всіх співвласників об'єктів нерухомого майна. У разі невідповідності розмірів часток, указаних у правовстановлювальних документах, реальним часткам за згодою всіх співвласників здійснюється розрахунок відповідних часток нерухомого майна з метою отримання відповідних правовстановлювальних документів. За відсутності згоди всіх співвласників щодо зміни часток питання вирішується в судовому порядку.

Пунктом 3.11 розділу 3 Інструккції передбачено, що за наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону. Самочинно збудовані об'єкти нерухомого майна до розрахунку не включаються.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Так, ураховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

Отже, самочинно збудоване нерухоме майно не є об'єктом права власності, а тому не може бути предметом поділу (виділу) згідно з нормами статей 364, 367 ЦК України та не може враховуватись при визначенні розміру часток у праві спільної часткової власності.

Слід зазначити, що за змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Таким чином, виходячи зі змісту цієї норми самочинним є будівництво об'єкта нерухомого майна за наявності будь-якої з умов, зазначених у ній.

Отже, відсутність дозволу на будівництво, проекта або порушення умов, передбачених у цих документах, тягне визнання такого будівництва самочинним відповідно до частини першої статті 376 ЦК України.

Головним наслідком самочинного будівництва є те, що в особи, яка його здійснила, не виникає права власності на нього, як на об'єкт нерухомості (частина друга статті 376 ЦК України).

Необхідно звернути увагу, що в розумінні частини першої статті 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) отримано право власності. Усі об'єкти нерухомого майна, які зведені після одержання акта приймання в експлуатацію, незалежно від того, значились вони до одержання акта приймання в проектній документації чи ні, вважаються самочинними (пункт 3.4.1 Методичних рекомендацій з питань технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затверджених наказом Держжитлокомунгоспу України від 5 вересня 2003 року N 146 (далі - Методичні рекомендації N 146).

Поняття реконструкції об'єкта нерухомості міститься в пункті 3 Державних будівельних норм В.3.2-2-2009 Житлові будинки. Реконструкція та капітальний ремонт, затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку і будівництва України від 22 липня 2009 року N 295 (далі - ДБН), відповідно до якого реконструкція - це така перебудова будинку, наслідком якої є зміна кількості приміщень, їх площі, геометричних розмірів та функціонального призначення, заміна окремих конструкцій.

Таким чином, норма частини першої статті 376 ЦК України підлягає застосуванню й до випадків самочинної реконструкції об'єкта нерухомості, у результаті якої об'єкт набуває нових якісних характеристик (зміна конфігурації, площі та кількості приміщень, втручання в несучі конструкції, улаштування дверних прорізів у капітальних стінах тощо; розділ 3.4 Методичних рекомендацій N 146).

При цьому за змістом частини першої статті 376 ЦК України правила про самочинне будівництво і його наслідки поширюються на всі випадки будівництва (реконструкції) всіх типів будівель, споруд та іншого нерухомого майна.

Отже, аналіз зазначених норм права дає підстави для висновку про те, що не підлягають поділу (виділу) об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Крім того, самочинні об"єкти нерухомого майна не можуть враховуватись при визначенні розміру часток у праві спільної часткової власності.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, колегія дійшла висновку про доведеність факту здійснення позивачкою, після одержання у власність нерухомого майна у домоволодінні по АДРЕСА_1, побудови самочинних будівель (споруд), чисельних самочинних перебудов (реконструкцій) спірного об'єкта нерухомості (демонтаж та улаштування нових перегородок, зміну площі, конфігурації та кількості приміщень).

Зважаючи на наведене, приймаючи до уваги, що позов про визнання права власності на спірні самочинні об"єкти нерухомості позивачкою не заявлено, колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позову про визначення розміру частки, зміну ідеальних часток у праві спільної сумісної власності сторін, з урахуванням наявних об"єктів самочинного будівництва.

Висновок місцевого суду про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог є правильним, тому колегія вважає, що оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦПК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Доводи апелянта зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками місцевого суду щодо їх оцінки.

Суд звертає увагу, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог та змісту доводів апеляційної скарги, враховуючи положення ст. 303 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване рішення місцевого суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 30 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді