АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2084/15 Справа № 205/6308/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Шавула В. С. Доповідач - Красвітна Т.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2015 року м. Дніпропетровськ

17 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

Міхеєвої В.Ю., Свистунової О.В.

Видюковій Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 про стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 26 березня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір №14020 купівлі-продажу металопластикових виробів, за умовами якого, відповідач (продавець) зобов"язався передати у власність позивачу (покупцеві) товар в асортименті і в кількості встановленим договором, а покупець зобов"язався сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну) і прийняти товар; не пізніше 09 - 12 квітня 2014 року відповідач, який є суб"єктом підприємницької діяльності, зобов"язаний забезпечити відвантаження та доставку товару за вказаною позивачем адресою; п. 7.1 вказаного договору передбачено, що за несвоєчасну передачу товару з вини продавця останній сплачує покупцю штраф в розмірі 0,5 % недоотриманого товару за кожний день прострочки, але не більше 10 %. При підписанні договору між сторонами було досягнуто згоди про те, що у визначені у договорі строки відповідач відвантажить і доставить для встановлення на двох лоджіях у двоповерховій квартирі АДРЕСА_1 металопластикові вікна (віконні рами, відливи, козирки, склопакети, фурнітуру) на загальну суму 11775,0 грн. На виконання умов договору позивачем було сплачено частину вказаної в договорі суми в розмірі 9420,00 грн. Відповідач у повному обсязі замовлений товар не доставив, на чисельні звернення позивача не реагував. Позивач також зазначав, що діями відповідача йому було завдано значної моральної шкоди та матеріальних збитків, що пов"язані з витратами на поїздки до родити в Запорізьку область. Позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь 23523,50 грн., що складаються із 9420,0 грн. сплачених відповідачу за договором купівлі-продажу, 3576,0 грн. витрат за проїзд у Запорізьку область, 9000,0 грн. моральної шкоди, 1175,0 грн. штрафу за п. 7 договору купівлі продажу, 352,5 грн. неустойки за ч. 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів"; також позивач просив стягнути з відповідача в дохід держави 117835,00 грн., що складаються із штрафу в сумі 117750,0 грн. за п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" та 85,0 грн. штрафу за п. 1 ч. 1 ст. 23 вказаного закону.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилається на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів звертає увагу, що про час та місце слухання даної справи апеляційним судом учасники процесу повідомлені належним чином у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України. Так, повістка про слухання даної справи 17.02.2015 року відповідачем ОСОБА_7 отримана 30.01.2015 року, що стверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, яке долучене до матеріалів справи. Крім того, у місцевій газеті "Вісті Придніпров'я" №08(1603) від 29 січня 2015 року здійснено відповідну публікацію про слухання даної справи 17.02.2015 року. Відповідач в судове засідання не з"явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не надав.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, часткового скасування рішення місцевого суду, з ухваленням в скасованій частині нового рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 26 березня 2014 року між сторонами у простій письмовій формі було укладено договір №14020 купівлі-продажу металопластикових виробів, за умовами якого, відповідач (продавець) зобов"язався передати у власність позивачу (покупцеві) товар в асортименті і в кількості встановленим договором, а покупець зобов"язався сплатити за нього визначену договором грошову суму (ціну) і прийняти товар.

Згідно п. 1.2 вказаного договору, асортимент, кількість, ціна одиниці товару та загальна сума угоди визначаються у додатку до договору - специфікації.

У пункті 3.1 договору, зокрема, передбачено, що продавець зобов"язаний передати покупцеві товар у належній якості та кількості; не пізніше 09 - 12 квітня 2014 року відповідач, який є суб"єктом підприємницької діяльності, зобов"язаний забезпечити відвантаження та доставку товару за вказаною позивачем адресою.

За п. 7.1 вказаного договору за несвоєчасну передачу товару з вини продавця останній сплачує покупцю штраф в розмірі 0,5 % недоотриманого товару за кожний день прострочки, але не більше 10 % (а.с. 8).

Договір №14020 підписано сторонами, що стверджується наявністю підписів позивача і відповідача, зазначенням адрес сторін, банківських реквізитів відповідача, відтиском печатки СПД ОСОБА_7 (і.н. НОМЕР_1).

Суд приймає до уваги пояснення позивача, згідно яких специфікація до вказаного договору купівлі-продажу не складалась, однак при підписанні договору між сторонами було досягнуто згоди про те, що у визначені у договорі строки відповідач відвантажить і доставить для встановлення на двох лоджіях у двоповерховій квартирі АДРЕСА_1 металопластикові вікна (віконні рами, відливи, козирки, склопакети, фурнітуру) на загальну суму 11775,0 грн.

Факт наявності викладених вище домовленостей також підтверджується оформленим відповідачем актом приймання-передачі робіт, продукції виконаних за договором №14020 від 26.03.2014 року. У акті в графі "Найменування робіт або поставки продукції" зазначено - "металопластикові вироби", у графі "Загальна вартість виконаних робіт або поставленої продукції складає" вказано - " 11775,0 грн.". Акт містить підпис виконавця та відтиск печатки СПД ОСОБА_7 (і.н. НОМЕР_1); замовником акт не підписаний (а.с. 9).

Кожна із сторін умови вказаного договору виконала частково.

Позивач сплатив відповідачу 9420,0 грн, що стверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру №14020 від 16.03.2014 року (а.с. 16). Дана квитанція містить інформацію про одержувача платежу - ПП ОСОБА_7, скріплена печаткою СПД ОСОБА_7 (і.н. НОМЕР_1). Крім того, у квитанції наявна відмітка про розмір несплаченого залишку - 2355,0 грн.

Відповідачем у передбачені договором строки, 12 квітня 2014 року, було доставлено у квартиру АДРЕСА_1 для встановлення на двох лоджіях віконні рами з відливами і козирками без склопакетів та фурнітури; даний факт визнано позивачем, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання суду апеляційної інстанції.

Судом встановлено, що якість і кількість поставлених відповідачем віконних рам з відливами та козирками (без склопакетів і фурнітури) схвалені позивачем, оскільки вказані об"єкти використовуються за призначенням - встановлені на лоджіях у вищевказаній квартирі позивача.

Позивачем суду надано звіт фізичної особи-підприємця ОСОБА_8, який є оцінювачем, від 13.02.2015 року про оцінку вартості віконних рам, що встановлені на лоджіях у квартирі АДРЕСА_1. У звіті, зокрема, зазначено, що віконні рами встановлені з відливами та козирками без склопакетів та фурнітури; фронтальна частина рам на кожній лоджій виконана з восьми прорізів (4 з поперечиною), загальною площею 5300 мм та висотою 1620 мм; бокова частина рам на кожній лоджії виконана з Т-подібною вставкою, загальною шириною 880 мм та висотою 1620 мм.; загальна площа рам складає 20,023 кв.м., загальна площа відливів - 1,854 кв.м., загальна площа козирків - 3,708 кв.м. Згідно висновку оцінщика, ринкова вартість віконних рам для їх реалізації, станом на 12.04.2014 року, складає 2520,0 грн.

Також встановлено, що відповідачем склопакети і відповідну фурнітуру доставлено позивачу не було, що свідчить про часткове порушення ПП ОСОБА_7 умов договору купівлі-продажу №14020 від 16.03.2014 року.

Колегія звертає увагу, що факт наявності у відповідача обов"язку доставити позивачу склопакети і відповідну фурнітуру підтверджується наведеними вище доказами та різницею між договірною ціною за весь обсяг проданої позивачу продукції у розмірі 11775,0 грн., визначеною у завіреному ПП ОСОБА_7 акті приймання-передачі (а.с. 9), та ринковою вартістю віконних рам з відливами і козирками (що наявні на лоджіях в квартирі позивача АДРЕСА_1), яка станом на 12.04.2014 року складає 2520,0 грн.

Встановлені вище факти також підтверджуються показами свідків ОСОБА_9 і ОСОБА_10, які були допитані судом апеляційної інстанції, та зазначили, що у березні 2014 року у двоповерховій квартирі позивача АДРЕСА_1 на двох лоджіях бачили встановлені віконні рами з відливами та козирками; зі слів позивача їм, свідкам, відомо, що відповідач, без поважних причин, не доставив придбані у нього склопакети та відповідну фурнітуру для встановлення на лоджіях у вказаній квартирі.

Відповідно до ч.1 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов"язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ст.526 ЦК України зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності, приймаючи до уваги наявність укладеного між сторонами у простій письмовій формі договору купівлі-продажу, досягнення сторонами домовленостей стосовно усіх істотних умов даного договору; враховуючи вчинення кожною із сторін дій, що свідчать про визнання умов договору купівлі-продажу - часткове його виконання; зважаючи на доведеність факту невиконання відповідачем умов договору №14020 від 16.03.2014 року в частині доставки позивачу придбаних ним склопакетів і фурнітури, - колегія дійшла висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми, що сплачена позивачем за договором та перевищує вартість фактично переданого товару - у розмірі 6900,0 грн. (різниця між фактично сплаченою позивачем грошовою сумою 9420,0 грн. та ринковою вартістю переданого за договором товару 2520,0 грн.).

Крім того, приймаючи до уваги, що відповідачем не виконано умови договору купівлі-продажу в частині передачі позивачу склопакетів і фурнітури; враховуючи, що відповідач не довів наявність поважних причин часткового невиконання ним умов вказаного договору; зважаючи, що на час пред"явлення даного позову кількість днів прострочення передачі товару перевищувала 20 днів; враховуючи часткове виконання кожною стороною умов договору купівлі-продажу, - колегія дійшла висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на підставі п. 7.1 даного договору неустойки у сумі 690,0 грн. (6900,0 грн. х 10 : 100).

Разом з тим, колегія вважає за необхідне відмовити позивачу у стягненні з відповідача неустойки в сумі 352,50 грн. на підставі ч. 5 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів", якою передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством; у разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Враховуючи, що за прострочення виконання зобов"язання з відповідача на користь позивача підлягає стягненню неустойка у відповідності до п. 7.1 договору купівлі-продажу, - положення частини 5 ст. 10 Закону України "Про захист прав споживачів", де передбачено сплату пені також за прострочення виконання, не підлягає застосуванню, оскільки за одне і те саме порушення умов договору подвійне стягнення неустойки є зайвим та безпідставним.

Колегія не вбачає підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача витрат на проїзд позивача до родини у с. Василівка Запорізької області у сумі 3576,0 грн. Твердження позивача про неможливість проживання його дружини з двома малолітніми дітьми у квартирі АДРЕСА_1 через часткове невиконання відповідачем умов договору №14020 від 16.03.2014 року - є безпідставними та надуманими, оскільки прострочення доставки склопакетів і фурнітури для встановлення на двох лоджіях двоповерхової квартири не створювали перешкод для користування вказаним житловим приміщенням. Крім того, позивачем не надано доказів наявності у відповідача обов"язку щодо здійснення демонтажу старих віконних рам та встановлення нових вікон на лоджіях; доказів виконання зазначеної роботи саме відповідачем суду також не надано.

При вирішенні позовної вимоги щодо моральної шкоди колегія враховує, що оплата моральної шкоди договором купівлі-продажу №14020 від 16.03.2014 року не передбачена.

Виходячи із аналізу ст.ст. 23, 1167, 711, глави 82 ЦК України, ч. 1 ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів", з відповідними змінами та доповненнями, суд приходить до висновку, що у спорах про захист прав споживачів чинне цивільне законодавство передбачає відшкодування моральної шкоди у тих випадках, якщо шкода завдана майну споживача або завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров"я або смертю (Лист Верховного Суду України від 01.02.2013 року "Судова практика з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 роки)").

Враховуючи наведене, невстановлення факту заподіяння відповідачем шкоди майну чи здоров"ю споживача, - колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення на користь позивача моральної шкоди.

На викладені вище факти місцевий суд уваги не звернув, у повному обсязі фактичні обставини справи не встановив, що спричинило ухвалення неправильного рішення в частині відмови позивачу у повному обсязі у задоволенні позовних вимог про стягнення грошових коштів з відповідача на користь позивача; тому оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 23523 грн. 50 коп. підлягає скасуванню з ухваленням у скасованій частині нового рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 7590 грн. 00 коп. (6900,0 грн. + 690,0 грн.).

Разом з тим, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позовної вимоги про стягнення з відповідача в дохід держави штрафу в сумі 117750,0 грн. за п. 1 ч. 1 ст. 23 Закону України "Про захист прав споживачів" та 85,0 грн. штрафу за п. 1 ч. 1 ст. 23 вказаного закону. Оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні даної позовної вимоги підлягає залишенню без змін.

Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп.

Колегія наголошує, що, відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням викладеного вище, колегія дійшла висновку, що рішення місцевого суду підлягає частковому скасуванню з ухваленням нового рішення у скасованій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 10 вересня 2014 року в частині відмови у стягненні з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 23523 грн. 50 коп. - скасувати та у скасованій частині ухвалити нове рішення про часткове задоволення даної позовної вимоги.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 7590 (сім тисяч п'ятсот дев'яносто) грн. 00 коп.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_7 на користь держави судовий збір в сумі 121 (сто двадцять одна) грн. 80 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді