Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний № 336/1434/15 Головуючий у 1 інстанції: Щаслива О.В.
№ провадження 22-ц778/4778/15 Суддя-доповідач: Стрелець Л.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 р. м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізькій області у складі:

головуючого Стрелець Л.Г.,

суддів Гончар М. С.,

Каракуша К.В.,

при секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника Шевчук Вікторії Вікторівни на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів, зобов'язання повернення грошової суми за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживачів, зобов'язання повернення грошової суми за договором банківського вкладу.

В обґрунтування позову зазначав, що 03 листопада 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір № 018-07031-031114 строкового банківського вкладу «Найкраща пропозиція», на суму 9 469,00 євро, строком по 02 травня 2015 року.

Зазначена сума вкладу була зарахована відповідачем 05 листопада 2014 року на депозитний рахунок № НОМЕР_1.

Також 03 листопада 2014 року між ними був укладений договір № 017-07031-031114 про відкриття та обслуговування поточного рахунку в євро № НОМЕР_2 з використанням електронних платіжних засобів.

16 лютого 2015 року він письмового звернувся до відповідача із заявою про дострокове припинення дії договору строкового банківського вкладу № 018-07031-031114.

19 лютого 2015 року сума вкладу та відсотки по вкладу у сумі 9 468 євро 35 центів були перераховані на поточний рахунок № НОМЕР_2.

20 лютого 2015 року він письмово звернувся до відповідача із вимогою видати 20 лютого 2015 року через касу банку одноразово 9 460,00 євро, які знаходять на його поточному рахунку та є його власністю.

На цю вимогу в усній формі працівниками відповідача було запропоновано записуватися в чергу та отримувати суму, яка знаходиться на поточному рахунку частинами, але не більше ніж в гривневому еквіваленті 300 грн. за один день.

23 лютого 2015 року він повторно звернувся до відповідача з вимогою видати грошові кошти через касу банку, які знаходяться на його поточному рахунку та є його власністю.

Зазначає, що відповідачем вимоги щодо повернення валютних грошових коштів були залишені без уваги.

Вважає, що дії відповідача порушують умови договору, його права як споживача, та ЗУ «Про банки і банківську діяльність».

Таким чином відповідач неналежним виконанням своїх зобов'язань по договору від 03.11.2014 року про відкриття та обслуговування поточного рахунку в євро з використанням електронних платіжних засобів грубо порушив його право як споживача на отримання якісних банківських послуг, та обмежив його права щодо вільного розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Посилаючись на зазначені обставини просив суд визнати неповернення грошових коштів, які знаходяться на поточному рахунку відповідача таким, що не відповідає вимогам закону та порушує його права як споживача банківських послуг, зобов'язати відповідача повернути одноразово через касу банку суму грошових коштів у розмірі 9 468 євро 35 центів, які знаходяться на поточному рахунку № НОМЕР_2 в ПАТ «Дельта Банк», зобов'язати відповідача у відповідності до ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» нарахувати та виплатити пеню за несвоєчасне повернення грошових коштів за період з 20 лютого 2015 року по день виплати банком всієї суми грошових коштів повністю з розрахунку 3% за кожний день несвоєчасного повернення.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» повернути ОСОБА_4 належні йому за договором банківського вкладу 285 835 грн. 47 коп.

В задоволені іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на користь держави в особі управління Державної казначейської служби України в Шевченківському районі м. Запоріжжя Запорізької області 2 858 грн. 35 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» в особі представника Шевчук В.В. зазначає, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, тому просить рішення суду скасувати та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог в повному обсязі.

Сторони належним чином повідомлені про час та місце слухання справи в засідання суду апеляційної інстанції не з"явились, причину неявки суду не повідомили. Неявка сторін належним чином повідомлених не перешкоджає розгляду справи. Колегія суддів ухвалила розглядати справу у відсутності нез"явившихся сторін.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що 3 листопада 2014 року сторони уклали договір банківського вкладу (депозиту) "Найкраща пропозиція" у євро на суму 9469 євро з оплатою 4,5 процентів річних на строк до 2 травня 2015 року (а. с. 6). 16 лютого 2015 року на підставі заяви позивача договір між сторонами достроково розірваний (а. с.7).

Відповідно ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язаний приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідачу сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи йоге безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Статтею 1075 ЦК України передбачено, що договір банківського рахунку розривається заявою клієнта у будь-який час.

23 лютого 2015 року позивачем подавалася до відповідача заява про виплату грошових коштів з поточного рахунку № НОМЕР_2 в повному обсязі, з закриттям поточного рахунку.

Відповідачем вимоги позивача про повернення йому його валютних грошових коштів, які знаходяться згідно договору № 017-07031-031114 від 03 листопада 2014 року на поточному рахунку № НОМЕР_2 були залишені без задоволення.

Задовольняючи позов суд виходив з того, що відповідач не виконав умови договору та положеня закону про повернення вкладу.

Висновки суду відповідають вимогам закону та обставинам справи.

За змістом ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є, договори та інші правочини.

Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором (стаття 633 цього Кодексу). До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 цього Кодексу), якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Статтею 2 Закону України „Про банки і банківську діяльність" передбачено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 525 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). А статтею 629 цього Кодексу встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разу зупинення фінансових операцій, які можуть бути повязані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України „Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" (далі Закон), який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно п.16 ст. 2 Закону тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Таким чином, у спорах, пов"язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація, своїх зобовязань перед кредиторами, норми, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з пп.1,2 ч. 5 ст. Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з ч. 6 ст. 36 Закону обмеження, встановлене пунктом 1 частини 5 цієї статті (щодо не здійснення виплат під час тимчасової адміністрації), не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом. Такі зобов'язання банку виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду. З метою забезпечення виконання зобов'язань банку Фонд має право надати банку цільову позику.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідно до ст. 530,629,1060,1061 ЦК України відповідач повинен був повернути позивачу вклад за договором строк дії якого сплив у зв'язку з його достроковим розірванням 20 лютого 2015 року, а також у зв'язку з відкриттям поточного рахунку позивач набув статусу сторони в договорі банківського рахунку. Банк зазначених положень закону та обовязків, взятих на себе за укладеними договорами, не виконав. Зарахування коштів на поточний рахунок позивачки за умови неможливості користування ним не може свідчити про належне виконання умов договору Банком.

Тимчасова адміністрація у Банку була введена з 03.03.2015 року рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладників фізичних осіб № 51 від 02.03.2015 року на підставі постанови Правління НБУ № 150 від 02.03.2015 року (а.с. 27-29), тобто після закінчення правовідносин між сторонами та виникнення обов"язку банку повернути позивачу гроші за вкладом.

Таким чином, обмеження, передбачене пп.1,2 ч. 5 ст. Закону, на які посилається апелянт в апеляційній скарзі, не поширюється на правовідносини сторін.

З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303,308,315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі представника Шевчук Вікторії Вікторівни відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 червня 2015 року в цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: