У Х В А Л А

1 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», товариства з обмеженою відповідальністю «Активзембуд», Державної виконавчої служби України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», про визнання прилюдних торгів недійсними,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_4

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2014 року рішення Макарівського районного суду Київської області від 23 квітня 2014 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково: визнано такими, що проведені з порушенням закону, прилюдні торги з реалізації земельної ділянки проведені 20 лютого 2013 року на виконання судового рішення, визнано незаконним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2013 року № 314/7-1 і застосовано реституцію, визнано незаконним акт державного виконавця про проведення прилюдних торгів від 22 березня 2013 року № 314/7-2 і застосовано реституцію, в решті позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року касаційні скарги ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна», Державної виконавчої служби України, ОСОБА_4 відхилено, рішення Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2014 року залишено без змін.

До Верховного Суду України звернулось ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» із заявою про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215 ЦК України та статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», а також невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав постанову Вищого господарського суду України від 14 липня 2015 року та постанови Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), 26 серпня та 23 вересня 2014 року (справи № 3-36гс14, 3-112гс14).

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 і визнаючи прилюдні торги такими, що проведені з порушенням закону, і визнаючи незаконними два акта державного виконавця про проведення прилюдних торгів та застосовуючи реституцію, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, встановивши, що на час проведення прилюдних торгів звіт про оцінку майна втратив чинність, оскільки торги відбулись більше ніж через дев'ять місяців після проведення оцінки майна, дійшов висновку, що прилюдні торги проведено з порушенням частини п'ятої статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» і пунктів 3.2, 3.4 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 2 листопада 1999 року № 68/5 (далі - Тимчасове положення), тому на підставі частини першої статті 203 і частини першої статті 215 ЦК України визнав недійсними акти державного виконавця про проведення прилюдних торгів, які є договорами купівлі-продажу. Оскільки протоколи прилюдних торгів з реалізації майна є засобами фіксації процедури проведення торгів, тому вони не підлягають визнанню недійсними.

Постанова Вищого господарського суду України від 14 липня 2015 року, надана заявником для прикладу неоднакового застосування норм матеріального права, прийнята у справі за скаргою заявника на дії органу Державної виконавчої служби.

Зазначена постанова касаційного суду прийнята у справі з іншим предметом спору, підставами позову, змістом позовних вимог, ніж у справі, яку просить переглянути заявник.

Порівняння судового рішення, наданого заявником як приклад, із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суди касаційної інстанції під час розгляду справи за тотожного предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У постановах Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року, 26 серпня та 23 вересня 2014 року міститься правова позиція, що виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, та з урахуванням особливостей, передбачених законодавством щодо проведення прилюдних торгів, відчуження майна з прилюдних торгів належить до угод купівлі-продажу, тому така угода може бути визнана недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 ЦК України. Виходячи зі змісту частини першої статті 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тому підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням. Дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження й не можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

При цьому у постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року зазначено, що судове рішення суду касаційної інстанції підлягає скасуванню, оскільки касаційний суд не застосував до спірних правовідносин положення статей 203, 215 ЦК України та пункти 3.11, 4.12 Тимчасового положення, а також судом не встановлено чи мало місце порушення Тимчасового положення та інших норм при проведенні прилюдних торгів; чи вплинули ці порушення на результати торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати торгів.

У постанові Верховного Суду України від 26 серпня 2014 року зазначено, що господарськими судами не встановлено порушення правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а порушення державним виконавцем статей 47, 50 Закону України «Про виконавче провадження» є підставою для самостійного способу оскарження його дій.

У постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2014 року зазначено, що господарськими судами не встановлено порушення правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а порушення державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень статті 58 Закону України «Про виконавче провадження» щодо визначення вартості чи оцінки (уцінки) майна до призначення прилюдних торгів є підставою для самостійного оскарження дій державного виконавця.

Порівняння змісту постанов Верховного Суду України 24 жовтня 2012 року, 26 серпня та 23 вересня 2014 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство «Юстиція», товариства з обмеженою відповідальністю «Активзембуд», Державної виконавчої служби України, третя особа - публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна», про визнання прилюдних торгів недійсними за заявою публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» про перегляд рішення Апеляційного суду Київської області від 1 грудня 2014 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 травня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Ярема