РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/1967/15-ц

провадження у справі № 2/0285/832/15

06 жовтня 2015 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….………………..ОСОБА_1

при секретарі……………………......................ОСОБА_2

з участю: позивача..……………………….....................ОСОБА_3

представника позивача………………………..ОСОБА_4

відповідача……………………………………..ОСОБА_5

представника органа опіки й піклування…….Скиби О. Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за позовом ОСОБА_3

до ОСОБА_5

про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулась до суду з цим позовом та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 08 серпня 2015 року, від якого мають сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову зазначає, що з відповідачем мають різні погляди на права та обовязки подружжя, відсутні спільні інтереси та порозуміння під час вирішення сімейних проблем. Вважає, що їх шлюб остаточно припинив існування, поновлення подружніх відносин неможливе. Місцем проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6, просить визначити з нею, прізвище залишити без змін.

Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позові, просили задовольнити.

Відповідач згоден на розлучення, просив визначити місце проживання сина з ним.

Представник органу опіки та піклування зазначив, що доцільним буде визначити місце проживання дитини, ОСОБА_6, з матір`ю.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази по справі, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08 серпня 2008 року (а.с.5), від якого мають малолітнього сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.10).

Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, добровільність шлюбу одна з основних його засад. Різниця в поглядах на права та обовязки подружжя, відсутність взаєморозуміння призвели до поступового погіршення взаємовідносин і до фактичного припинення шлюбних стосунків між позивачем та відповідачкою.

Перебуваючи у шлюбі, сторони не змогли створити міцної сімї, про що свідчить той факт, що вони не підтримують шлюбних відносин, та не мають наміру їх поновлювати.

Судом вживалися заходи для збереження сімї, проте одномісячний строк для примирення подружжя позитивних результатів не дав.

Позивач в судовому засіданні наполягала на розірванні шлюбу, проти чого відповідач не заперечував.

Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

За таких обставин суд приходить до висновку, що сімя розпалася остаточно. Шлюб існує лише формально і його збереження суперечило б інтересам сторін, що має суттєве значення для них та їх дитини, тому є підстави для розірвання шлюбу.

Відповідно до ч. 1, ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, як то передбачає стаття 161 СК України.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлученою з матірю. Особливо це стосується немовлят та дуже маленьких дітей. З точки зору психології між дитиною та її матірю в ранньому віці існує дуже тісний звязок, розірвання якого накладає часто глибокий слід в майбутньому на психіці та навіть на фізичному розвитку дитини. Та й самою природою було закладено спроможність забезпечення необхідних умов побуту, виховання, розвитку дитини саме в жінці.

При визначенні місця проживання малолітньої дитини - ОСОБА_6 в даному випадку суд зазначає, що кожен з батьків ставиться до своїх батьківських обов'язків відповідально. Кожен з них любить дитину та піклується про неї. На даний час вік дитини не дозволяє в повній мірі визначити її особливу прихильність до кожного з батьків.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої дитини з матірю, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.36).

Матеріали справи не містять передбачених ч. 2 ст. 161 СК України обставин, для розлучення сина ОСОБА_7 зі своєю матір'ю, а тому місце його проживання слід визначити за місцем проживання матері.

Важливо зазначити, що визначення місцем проживання малолітньої дитини місця проживання одного з батьків зовсім не означає, що другий з батьків позбавляється права брати участь у вихованні і житті дитини.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 104, 105, 109, 110, 112, 157 Сімейного кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, громадянами України, зареєстрований 08.08.2008 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Новоград-Волинському реєстраційної служби Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції у Житомирській області, актовий запис № 201, розірвати.

Прізвище позивачки Татарова після розірвання шлюбу залишити без змін.

Місце проживання сина, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 визначити з матір`ю ОСОБА_3.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення або з дня отримання його копії.

Головуюча Л. Й. Савицька