АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої - судді Кочкової Н.О.,

суддів - Григорченка Е.І., Каратаєвої Л.О.,

при секретарі - Левцунову І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності на частину в загальному майні за вимогою інших співвласників, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що ОСОБА_3 належить ? частина квартири АДРЕСА_1. Відповідач у квартирі не проживає, його частина є незначною, її вартість складає 97406 грн., яку позивач згоден сплатити відповідачу в якості компенсації. Просив припинити право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири та визнати за ним право власності на ? частину вказаної квартири(а.с.2-5).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року позов задоволено. Припинено право власності ОСОБА_3 на ? частину квартири АДРЕСА_2. Визнано за ОСОБА_2 право власності на ? частину вказаної квартири. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 грошову компенсацію в розмірі 97 406 грн., які знаходяться на депозитному рахунку. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат (а.с.227).

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог (а.с.230-232).

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Установлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері ОСОБА_2 ОСОБА_4 ОСОБА_5 є власником ?, а на підставі свідоцтва про право на обовязкову частку у спадщині - ОСОБА_3 є власником ? частин квартири АДРЕСА_3 (а.с.8-9, 80-81). Позивач проживає в спірній квартирі, відповідач постійно проживає в квартирі №55 в будинку №42 к.1 по вулиці Ст.Фронту в м. Павлограді Дніпропетровської області.

Спірна квартира є трьохкімнатною, загальна площа 78,3 кв.м., житлова - 45,4 кв.м. Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року виділено ОСОБА_3 в користування житлову кімнату площею 10,9 кв.м, кладову площею 1,6 кв.м, балкон площею 0,8 кв.м, а всього 13,3 кв.м відповідно до належної їй ? частини квартири. Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року вказане рішення залишено без змін (а.с.152-154,155-156).

Відповідно до висновку №14 судової будівельно - технічної експертизи вартість квартири АДРЕСА_4 становить 389 624 грн., в тому числі вартість 1/4 частини складає 97 406 грн.(а.с. 39-53).

Задовольняючи позовні вимоги, суд 1 інстанції посилався на ст. 365 ЦК України та виходив з того, що припинення права власності на ? частину спірного домоволодіння не завдасть істотної шкоди відповідачу, оскільки вона зареєстрована та постійно проживає за іншою адресою.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Згідно ст. ст. 21, 24, 41 Конституції України та вимог ст. ст. 319, 358 ЦК України, всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається Главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Згідно із ст. 365 ЦПК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Пунктом 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" визначено: оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спори співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1 - 4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 2 липня 2014 року, у справі № 6-68цс14, право власності співвласника на частку в спільному майні може бути припинено, але за умови, що така шкода не буде істотною. Саме ця обставина є визначальною при вирішенні позову про припинення права на частку у спільному майні за вимогою інших співвласників.

Із матеріалів справи вбачається, що відповідачка не погоджується на отримання компенсації, спільне володіння і користування спірною квартирою є можливим, що встановлено рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2013 року та ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 13 березня 2014 року, а припинення права власності на ? частину спірної квартири завдасть істотної шкоди інтересам відповідачки, яка не має іншого житла у власності. Тому рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України (суд 1 інстанції не застосував закон, який підлягав застосуванню (ст. 41 Конституції України), висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.307, п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, апеляційний суд,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про припинення права власності, визнання права власності на частину в загальному майні за вимогою інших співвласників відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: