АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/263/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48, 52 Цибра Н. В.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоБородійчука В. Г.
суддівПодороги В. М. , Демченка В. А.
при секретаріВолвенко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 та апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 на рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, третя особа: служба у справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши представників сторін, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

20 січня 2014 року ОСОБА_7 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_6., третя особа: служба в справах дітей Чорнобаївської районної державної адміністрації про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів за минулий період, посилаючись на те, що відповідач є батьком неповнолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 розірвано за рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 14 жовтня 2013 року.

Позивач ОСОБА_7 з сином з 2010 року проживає в Республіці Італія.

01 лютого 2012 року Судом неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія було постановлено рішення довірити ОСОБА_9 матері і тільки їй, наказано припинити відносини неповнолітнього з батьком, батькові може бути дозволено зустрічатися з сином, якщо він зробить відповідний запит за попередньої оцінки соціальними службами у сфері добробуту неповнолітнього та адекватності обставин, в яких проживає батько та призначив батьку сплату певних сум на утримання сина (щонайменше забезпечивши мінімальну щомісячну оплату в сумі не менше 200 євро).

В обгрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що відповідач вихованням та утриманням дитини не займався. Під час спільного проживання були часті випадки зловживання з боку відповідача, що призводили до скандалів в сім'ї, очевидцем яких був неповнолітній син сторін. Всі функції по вихованню та розвитку дитини здійснювала позивачка. Безвідповідальна поведінка батька, відсутність інтересу до зростання і розвитку дитини з його боку мали тільки негативний вплив на сина.

Відповідач ОСОБА_6 виїхав з Італії в кінці 2010 року і участі у вихованні дитини не приймав. Потреба у спілкуванні батька з сином виявилася у кількох телефонних розмовах.

В даний час позивач ОСОБА_7 з сином проживає в орендованій квартирі, працює медичною сестрою, має постійний дохід, забезпечує потреби дитини, її фізичний, моральний та духовний розвиток, здобуття освіти.

Мотивуючи тим, що відповідач з 2010 року не бере участі у вихованні дитини, не дбає про здоров'я дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток, жодного разу не приїхав до дитини на територію Італії, не виявив бажання бачитися з дитиною, не утримує дитину, позивач просила суд ухвалити рішення про позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав відносно сина.

Також, позивач, уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина за минулий період з моменту стягнення аліментів італійським судом, тобто з 01 лютого 2012 року до 09 січня 2014 року в сумі 124 152 грн. з розрахунку 20 євро щомісячно.

Рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_7 задоволено частково.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_6 відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп..

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року як незаконне та ухвалити нове рішення, яким позивачці відмовити повністю в задоволенні її вимог.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року в частині відмови в стягненні аліментів з відповідача за минулий період та постановити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, а в іншій частині рішення суду залишити без змін.

Також, представником ОСОБА_7 - ОСОБА_8 подано до апеляційного суду заяву про забезпечення позову, в якій вона просить накласти арешт на грошові кошти, що знаходяться на ощадному рахунку ОСОБА_6 в ПАТ «Креді Агріколь Банк» з метою подальшого забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів.

Перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів дійшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_6 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхиленню з слідуючих підстав.

Судом встановлено, що сторони по справі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували в зареєстрованому шлюбі до 14 жовтня 2013 року, від шлюбу мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Також встановлено, що з 2010 року дитина проживає разом з мамою ОСОБА_7 в Республіці Італія м. Генуя.

01 лютого 2012 року судом неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія було постановлено рішення довірити ОСОБА_9 матері і тільки їй, наказано припинити відносини неповнолітнього з батьком, батькові може бути дозволено зустрічатися з сином, якщо він зробить відповідний запит за попередньої оцінки соціальними службами у сфері добробуту неповнолітнього та адекватності обставин, в яких проживає батько та призначив батьку сплату певних сум на утримання сина (щонайменше забезпечивши мінімальну щомісячну оплату в сумі не менше 200 євро).

Ухвалюючи рішення по справі, суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги в частині позбавлення батьківських прав, виходив з тих обставин, що ОСОБА_6 дійсно ухиляється від виконання батьківських обов'язків відносно свого сина ОСОБА_9, не спілкується з дитиною, не бере участі у вихованні та утриманні дитини. Доводи відповідача про те, що позивачка чинить перешкоди у спілкуванні з дитиною визнані необґрунтованими, як і докази пересилання відповідачем грошей в сумі 350 євро в травні, червні, серпні та листопаді 2014 року, оскільки на думку суду, відповідач таким чином здійснював спроби утримання сина, але таке бажання у відповідача виникло під час розгляду справи та не свідчить про його дійсні наміри приймати участь у вихованні та утриманні дитини.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 щодо незаконності рішення в частині позбавлення батьківських прав та оцінюючи мотиви та висновки районного суду, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 є передчасним та ухвалений з порушенням норм чинного законодавства.

Так, як було вищезазначено судом, сторони дійсно перебували в шлюбних відносинах і мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час, дитина разом з матір'ю проживає в Республіці Італія. Відповідач, перебуває на території України і фактично позбавлений можливості спілкуватися з дитиною.

Чинне законодавство передбачає випадки, за яких особа може бути позбавлена батьківських прав. Також, ВСУ проведено узагальнення практики розгляду судами справ, пов'язаних із позбавленням батьківських прав, поновленням батьківських прав, усиновленням, установленням опіки та піклування над дітьми і в своїх висновках ВСУ рекомендував судам дотримуватися єдиної встановленої практики розгляду даної категорії справ.

Ухвалюючи рішення по справі, районний суд не звернув увагу на дані обставини, а тому рішення його є передчасним і таким, що не ґрунтується на встановлених обставинах справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно з пп. 15, 16 роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами) позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Судом встановлено, і дана обставина підтверджена у висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА № 48 від 02 березня 2015 року, який був наданий суду на письмову вимогу та у відповідності до ст. 19 СК України, що відповідач по справі звертався до органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА з заявою від 26 листопада 2013 року про те, що його колишня дружина ОСОБА_7 перешкоджає йому в спілкуванні з дитиною та просив встановити час спілкування з сином.

Відповідно вищезазначеного висновку органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА зазначено, що протоколом № 14 від 27 листопада 2013 року комісія органу опіки та піклування встановила визначені години спілкування відповідача з малолітнім сином. Розпорядженням Чорнобаївської РДА № 191 від 28 листопада 2013 року (а.с. 72) було прийняте розпорядження «про встановлення днів зустрічі з малолітнім ОСОБА_9.», яким встановлювались години зустрічі та виписані зобов'язання ОСОБА_7 не перешкоджати батькові спілкуватись з сином та брати участь у його вихованні. А громадянина ОСОБА_6 зобов'язували вчасно повертати дитину матері.

Відповідно до ч. 2 ст. 158 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 вказане рішення органу опіки та піклування проігнорувала та сина ОСОБА_6 для спілкування з батьком до визначеного місця, у період з 10 червня по 20 серпня щорічно, не привозила, чим перешкоджала у виконанні відповідачем своїх батьківських обов'язків. Крім того, під час засідання комісії органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА, ОСОБА_6 було надано на засідання комісії довідку Красенівської сільської ради Чорнобаївського району від 27 лютого 2015 року № 52, якою підтверджено ігнорування позивачкою рішення органу опіки та піклування від 27 листопада 2013 року № 14, про що й зазначено у висновку № 48 від 02 березня 2015 року.

Також, судом встановлено, що 01 лютого 2012 року судом для неповнолітніх міста Генуя, Республіка Італія постановлено рішення, яким сина ОСОБА_9 доручено матері, і тільки їй та наказано припинити відносини неповнолітнього з батьком. Дане рішення діє на території республіки Італія і виходячи з нього відповідач ОСОБА_6 не має права наближатись до свого сина, що на думку суду свідчить про факт перешкоджання позивачкою виконанню ОСОБА_6 своїх батьківських прав на території республіки Італія.

Судом достовірно встановлено і дану обставину не було заперечено під час розгляду справи, що ОСОБА_7 зверталась до органу опіки і піклування Чорнобаївської РДА щодо позбавлення батька дитини ОСОБА_6 батьківських прав.

Як встановлено в судовому засіданні ОСОБА_6 зареєстрований і проживає в с. Красенівка, має позитивну характеристику, працює та має відповідні заощадження, що дає можливість йому спілкуватись з дитиною та забезпечити йому відповідне виховання та утримання, коли ОСОБА_9 перебуватиме на території України.

Згідно із роз'ясненнями, наданими у постанові Пленуму ВСУ № 20 від 19 грудня 2008 року «Про внесення змін до постанови Пленуму ВСУ від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення і поновлення батьківських прав» висновок органу опіки та піклування має бути оформлений на бланку державних адміністрацій районів, районів міст Києва та Севастополя, виконавчих органів міських чи районних у містах, сільських селищних рад, підписаний головою (заступником голови).

Згідно з наданого суду висновку органу опіки та піклування № 48 від 02 березня 2015 року вбачається що 27 лютого 2015 року відбулося засідання комісії вказаного органу щодо доцільності позбавлення ОСОБА_6 батьківських прав. У висновку зазначено, що орган опіки та піклування не має можливості провести спілкування з батьками неповнолітнього ОСОБА_9 та з самим неповнолітнім, так як мати з сином проживають на території республіки Італія, а батько перебуває (на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції та засідання комісії органу опіки та піклування) в Росії, тому дані обставини унеможливлюють повне та досконале вивчення умов проживання та виховання малолітнього ОСОБА_9, а також його відносин з батьком в частині спілкування, бажання спільного проживання. Разом з тим, підсумовуючи доводи представників сторін, що були присутні на засіданні комісія, комісія зробила висновок, що виходячи з інтересів дитини на даний час немає достатніх доказів для прийняття рішення щодо доцільності позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 відносно його малолітнього сина ОСОБА_9.

За таких обставин, колегія суддів, враховуючи встановлені обставини справи та отриманий в ході апеляційного розгляду справи висновок органу опіки та піклування Чорнобаївської РДА № 48 від 02 березня 2015 року, вважає що оскаржуване рішення не відповідає правовим позиціям Європейського суду з прав людини, оскільки воно не підкріплене достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Всупереч вимогам наведених норм закону та роз'яснень Пленуму Верховного Суду України судом не з'ясовано, які безспірні докази свідчать про ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків щодо виховання дитини, у чому полягає винна поведінка відповідача у свідомому нехтуванні своїми обов'язками.

Доказів свідомого нехтування відповідачем своїх обов'язків щодо виховання дитини, сторонами по справі не надано ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції.

Проаналізувавши всі докази по справі в їх сукупності, виходячи із конкретних обставин даної справи, судова колегія дійшла до висновку, що позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітнього сина не буде відповідати меті цього заходу: захист інтересів дітей та стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов'язків.

Таким чином, колегія суддів, зважаючи на конкретні обставини справи, те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, враховуючи приписи закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, вважає за необхідне рішення суду в частині вирішення спору про позбавлення батьківських прав скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, оскільки надані сторонами докази та доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 в підтвердження та спростування позовних вимог дають підстави для ухвалення такого висновку.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період, районний суд мотивував свої висновки тим, що позивач не надала суду докази того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не могла їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від сплати та не надала доказів того, що вжила заходів щодо звернення до виконання рішення іноземного суду від 01 лютого 2012 року, що підлягає примусовому виконанню.

Перевіряючи правильність висновку суду про відмову в задоволенні позовних вимог в частині стягнення аліментів за минулий період, колегія суддів вважає його правильним, оскільки за приписом ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий період можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того що він вживав заходи щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати в зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати.

Судом першої інстанції було правильно встановлено, що рішенням від 01 лютого 2012 року суду для неповнолітніх міста Генуя Республіки Італія призначено батьку сплату певних сум на утримання сина. Також встановлено, що позивачка не вжила заходів щодо звернення до виконання вказаного рішення суду, а надана в суді копія ухвали Чорнобаївського районного суду від 12 січня 2015 року про залишення клопотання представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 про визнання та надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду без розгляду не може бути визнана судом як належний доказ вжиття всіх необхідних заходів щодо одержання аліментів.

В доводах апеляційної скарги, які були предметом дослідження та вивчення суду представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 не навела обгрунтованих доказів, які могли б спростувати висновки суду, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни в цій частині.

А тому, виходячи з вищевикладеного, апеляційна скарга відповідача ОСОБА_6 є обгрунтованою та підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника позивача ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задоволенню не підлягає, оскільки доводи наведені в ній щодо незаконності рішення суду визнані судом не вмотивованими.

Оскільки, вимоги, приведені в заяві про забезпечення позову є похідними від позовних вимог щодо стягнення аліментів, тому з врахуванням того, що районним судом було відмовлено в задоволенні позову в цій частині і колегією суддів визнано правильним такий висновок, не підлягають до задоволення, відповідно і вимоги представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 щодо забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти, що знаходяться на ощадному рахунку ОСОБА_6 в ПАТ «Креді Агріколь Банк» з метою подальшого забезпечення виконання рішення суду про стягнення аліментів в зв'язку з їх безпідставністю.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення районного суду підлягає до скасування в частині вирішення спору відносно позбавлення батьківських прав, з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог в цій частині та залишенням рішення суду в іншій частині без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2014 року в частині позовних вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_6 скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав відносно сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :