У Х В А Л А ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 07 жовтня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Горелкіної Н.А., суддів: за участю представника відповідача Євграфової Є.П., Завгородньої І.М., ОСОБА_3, ОСОБА_4, Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, втрат та моральної шкоди за касаційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що 23 жовтня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») укладено договір депозитного вкладу № SAMDТ0043, відповідно до умов якого вона передала ПАТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в розмірі 75 000 гривень для їх розміщення на депозитному рахунку терміном на 06 місяців із зобов'язанням банку нараховувати відсотки на суму вкладу за ставкою обумовлених річних. Рахунок було відкрито в регіональному відділенні ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться в смт Чорноморське філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк». Посилаючись на те, що по закінченню строку дії договору відповідач не повернув їй суму вкладу, просила суд стягнути на свою користь суму вкладу у розмірі 75 000 гривень, нараховані відсотки у розмірі 13 518 гривень та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Уточнивши позовні вимоги, просила суд стягнути з відповідача на свою користь суму вкладу у розмірі 75 000 гривень, нараховані відсотки у розмірі 14 671 гривня, пеню у розмірі 1732 гривні, інфляційні втрати у розмірі 12 464 гривні та моральну шкоду у розмірі 10 000 гривень. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 09 лютого 2015 року у задоволенні позову відмовлено. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат та пені. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін. У касаційній скарзі представник ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника відповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ч. 1 ст. 3 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_10/ed_2015_02_12/pravo1/T141207.html?pravo=1>, відповідно до якого територія Автономної Республіки Крим визначена як тимчасово окупована територія України та вимог ч. 6 ст.5 вказаного Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_19/ed_2015_02_12/pravo1/T141207.html?pravo=1>, якою визначено порядок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, заподіяної внаслідок тимчасової окупації держави Україна, юридичним особам, громадським об'єднанням, громадянам України, іноземцям та особам без громадянства.

Крім того, суд першої інстанції зазначив, що ПАТ КБ «ПриватБанк» не може відповідати за договорами банківського вкладу, укладеними на території АР Крим до припинення її окупації, та що зобов'язання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» за рахунок майна банку, яке знаходиться на території АР Крим та міста Севастополь.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та змінюючи його в частині правового обгрунтування відмови у задоволенні позовних вимог про повернення банківського вкладу, стягнення відсотків, інфляційних втрат та пені, апеляційний суд виходив з того, що позивачкою на підтвердження укладення договору банківського вкладу надано ксерокопію договору № SAMDТ0043, а також квитанцію від 23 жовтня 2013 року № 1про внесення коштів на суму 75 000 гривень, яка не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженим постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, та Інструкцєю про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валюті, затвердженою постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492.

Крім того, зазначив, що сторонами не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірного договору.

Висновки апеляційного суду є законними та обґрунтованими, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844151/ed_2012_07_03/pravo1/T030435.html?pravo=1> договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493 (далі - Інструкція № 492), банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (п. 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (п. 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (п. 1.10 Інструкції). Пункт 10.1 Інструкції № 492 передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку. При укладенні договору банківського вкладу та на підтвердження додержання його письмової форми видається касовий документ, який відповідає вимогам Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 05 вересня 2003 року за № 768/8089 (далі - Інструкція № 337).

Згідно з п. 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції № 337 після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Результат аналізу ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними та фізичними особами, затвердженого постановою правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, пунктів 1.8, 1.10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, пункту 8 глави 2 «Приймання банком готівки» розділу ІІІ «Касові операції банків з клієнтами» Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої постановою правління Національного банку України від 14 серпня 2003 року № 337, дає підстави для висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року (справа № 6-118цс14). Встановивши, що позивачем на підтвердження укладення договору банківського вкладу надано ксерокопію договору та квитанцію, яка не містить необхідних реквізитів, передбачених Положенням та Інструкцією, а також не надано доказів, які підтверджують наявність грошових коштів на рахунку, відкритому на підставі спірного договору, апеляційний суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. Крім того, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині вимог про стягнення моральної шкоди, апеляційний суд вірно врахував, що позивачем не надано доказів завдання такої шкоди, у зв'язку з чим відсутні підстави для її відшкодування відповідно до ст. ст. 23, 1167 ЦК України, а також правильно зазначив, що законодавством, яким регулюються спірні правовідносини, відшкодування моральної шкоди не передбачено. Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Доводи касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм матеріального та процесуального права не ґрунтуються на матеріалах справи, зводяться до іншої оцінки фактичних обставин справи, яка відрізняється від зробленої судом оцінки, і висновків суду не спростовують. Оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм процесуального й матеріального права, а тому передбачених ст. 338 ЦПК України підстав для його скасування не вбачається. Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_7 - відхилити. Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 14 квітня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий Н.А. Горелкіна Судді: Є.П. Євграфова І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік