РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

15.10.2015 року Франківський районний суд м.Львова в складі :головуючого

судді Гулієвої М.І.

При секретарі Жовнір Р.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, 3 осіб органу опіки та піклування Франківської райадміністрації,ТзОВ "Львівавтокомплектація" про усунення перешкод у користуванні квартирою, демонтаж, виселення, вселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди , -

в с т а н о в и в

позивачка в своїх інтересах та в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні квартирою, демонтаж, самочинно влаштованих в коридорі житлового блоку перегородки та дверей, виселення, вселення, стягнення матеріальної та моральної шкоди, посилаючись на те, що будучи працівником Львівського автобусного заводу, отримала кімнату у гуртожитку НОМЕР_1, площею 13,7 кв.м по АДРЕСА_1 на підставі спільного рішення профкому та адміністрації підприємства. На підставі рішення ТзОВ "Львівавтокомплектація" було видано ордер №90 від 10.03.2010 року на вселення в кімнату НОМЕР_1. Ця кімната знаходиться на 2-у поверсі будинку в житловому блоці, до складу якого входять також кімнати НОМЕР_2,НОМЕР_3 в яких проживають відповідачі, а також спільна кухня, спільний коридор та санвузол. На підставі даного ордеру відразу вселилася в зазначену кімату разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, завезла частину своїх речей, майна, встановила новий замок на дверях кімнати, а також зареєструвала своє місце проживання.В період з 18.03.2010 року до 12.05.2010 року знаходилася з дитиною на стаціонарному лікуванні в Львівській обласній дитячій клінічній лікарні "Охмадит". Після лікування та виписки з лікарні поїхала в гуртожиток та з"ясувала, що змінені замки в дверях до наданої їй кімнати, а також самочинно влаштовані дві цегляні стінки з дверима із закритими замками в загальному коридорі, які перешкоджають доступ до її кімнати. При цьому загальні двері до блоку відповідачі закрили на ключ і фактично не допустили до виділеної кімнати. Поспілкувавшись із сусідами стало відомо, що ції дії були вчинені відповідачами, а саме:ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5. Продовжує сплачувати за комунальні послуги, хоча не проживає у вищевказаній кімнаті, просить стягнути суму матеріального відшкодування за сплачені нею комунальні платежі у розмірі 7549,28 грн. та 20000,00 грн. моральної шкоди,так як у зв"язку з протиправними діями відповідачів ,які порушують її права та права малолітньої дитини зазнала глибоких душевних страждань.Виділена кімната є їх єдиним житлом,вона з тяжкохворою дитиною немає де проживати,вимушена проживати у друзів,так як немає коштів на оренду житла.

У судовому засіданні позивачка та представник позивачки заявлені позовні вимоги підтримали, пояснення дали аналогічні викладеним у позовній заяві, не заперечили щодо заочного розгляду справи.Крім того,доповнили,що строк позовної давності не пропущено,оскільки,судами першої та апеляційної інстанції розглядалась справа за позовом відповідачів про визнання ордеру недійсним та визнання за ними права на користування кімнатою НОМЕР_1, а порушення права позивачки триває по даний час.

Відповідачі в судове засідання не з"явилися,хоч належно увідомлені про час та місце слухання справи, надіслали заперечення у якому просять відмовити у зодоволенні позову, представник 3 особи ТзОВ"ЛЬвівелектротранс"у судове засідання не з"явився,хоча належним чином увідомлений про час і місце слухання, а тому відповідно до ст.169,224 ЦПК України, суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі матеріалів справи, з яких вбачаються права та взаємовідносини сторін, з постановленням заочного рішення.

Представник третьої особи-органу опіки та піклування Франківської райадміністрації в судовому засіданні позов підтримав, не заперечив, щодо його задоволення.

Заслухавши пояснення позивачки, представника позивача, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов слід задоволити частково з наступних підстав.

Згідно ст.15 ЦК України, ст.3 ЦПК України,кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених,невизнаних або оспорюваних прав ,свобод чи інтересів.

Суд, виходячи з вимог ст.11 ЦПК України, розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.127 ЖК України, п.2 Примірного положення про гуртожитки,гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

У відповідності до ст.128 ЖК України,житлова площа в гуртожитках надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету, на підставі якого адміністрація підприємства видає громадянину спеціальний ордер,який являється єдиною підставою для вселення в надане приміщення(ст.129 ЖК України) .

Судом встановлено, що спільним рішенням профкому та адміністрації ТзОВ"Львівавтокомплектація" №2 від 29.01.2010р. було вирішено виділити ОСОБА_1 кімнату НОМЕР_1, площею 13,7 кв.м. в гуртожитку по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення ТзОВ "Львівавтокомплектація" було видано ордер №90 від 10.03.2010 року на вселення в кімнату НОМЕР_1по АДРЕСА_1.

У судовому засіданні встановлено, що вказана кімната знаходиться на 2-у поверсі будинку в житловому блоці, до складу якого входять також кімнати НОМЕР_2,НОМЕР_3 в яких проживають відповідачі, а також спільна кухня, спільний коридор та санвузол.

На підставі отриманого ордеру позивачка вселилася в зазначену кімнату разом із своєю малолітньою дочкою ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,та зареєструвала своє місце проживання.

Як вбачається із заяв ОСОБА_1від 10.08.11р.,16.08.11р.на ім"я директора ТзОВ "Львівавтокомплектація",остання зверталась щодо чинення їй перешкод у користуванні кімнатою відповідачами ОСОБА_5.та ОСОБА_4

Відповідно до актів від 11.08.2011 року, 17.08.2011 року, ТзОВ "Львівавтокомплектація" на вхідних дверях блоку,де знаходиться кімната НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 замінено замок, ключі до вхідних дверей блоку,які є у ОСОБА_1не підходять,доступ ОСОБА_1до кімнати НОМЕР_1 обмежено, замок змінила мешканка кімнати НОМЕР_2,НОМЕР_3 ОСОБА_5

Крім того, позивачка 25.11.14р.,1.07.15р.зверталась до Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області із заявами про скоєння відповідачами злочину,передбченого ст.162 КК України та 06.03.15р. до директораТзОВ "Львівавтокомплектація" щодо вселення її у надану кімнату.

Згідно повідомлення Франківського РВ ЛМУ ГУМВСУ у Львівській області від 19.11.14р.в результаті проведеної перевірки звернення ОСОБА_1щодо самовільного захоплення та чинення їй перешкод у користуванні кімнатоюНОМЕР_1,з ОСОБА_5.та ОСОБА_3проведено профілактично-роз"яснювальну бесіду про недопустимість подібного у майбутньому.

Таким чином,судом встановлено,що відповідачі чинять перешкоди позивачці у користуванні кімнатою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 01.07.2014 року скасовано рішення Франківського районного суду м.Львова від 06.12.13р. та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_5 до ТзОВ "Львівавтокомплектація", треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права на користування кімнатою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1,видання ордеру на право заселення вказаної кімнати,визнання недійсним спільного рішення адміністрації та профкому про надання ОСОБА_1кімнати НОМЕР_1, визнання недійсним ордеру №90 від 27.01.10р. на право заселення кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1

Отже,на даний час ордер,виданий на право заселення кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 ОСОБА_1не визнаний недійсним,є чинним і вона має право проживати у наданій їй кімнаті.

Згідно з ст.47 Конституції України кожен має право на житло, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений в праві користування жилим приміщенням інакше як на підставі і в порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Оскільки,єдиною підставою для вселення в приміщення кімнати гуртожитку є спеціальний ордер, відповідачі без будь-яких законних підстав займають кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, а тому заявлені вимоги про їх виселення та зобов"язання не чинити перешкоди ОСОБА_1.у користуванні виділеною їй кімнатою підлягають до задоволення.

Що стосується позовних вимог про зобов"язання відповідачів демонтувати самочинно влаштовані в коридорі житлового блоку перегородки та двері,такі до задоволення не підлягають ,у зв"язку з недоведеністю.

Відповідно до ст.60 ЦПК У країни,кожна сторона зобов"язана довести ті обставини,на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Однак,позивачкою не надано суду доказів щодо влаштування відповідачами в коридорі житлового блоку перегородки та дверей, а з актів ТзОВ"Льввавтокомплектація" вбачається лише заміна відповідачкою ОСОБА_5замка на вхідних дверях до житлового блоку.

Позивачкою заявлено вимоги про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 7549,28грн.-оплачених нею коштів за період 2010-2014р.за житлово-комунальні послуги за кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, так як,з вини відповідачів вона не може користуватись наданою їй кімнатою.

Вказані вимоги підлягають до часткового задоволення в сумі 1941грн.,оскільки, судом встановлено,що відповідачі чинять позивачці перешкоди у користуванні кімнатою з серпня 2011р.по даний час,з інвентаризаційного акту від 20.09.2010р.вбачається,що на час проведення обстеження жилих кімнат,кімната НОМЕР_1 використовувалась як житло ОСОБА_1та ОСОБА_2,2010р.н., а тому відсутні підстави для стягнення сплачених нею комунальних платежів за період з 2010р.Крім того, з квитанції за червень 2014р.не вбачається здійснення оплати на суму 2231,28грн.

Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення в сумі 3000,00 грн.,враховуючи наступне.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд вважає, що позивачу було заподіяно моральну шкоду діями відповідачів внаслідок порушення її житлових прав,що призвело до моральних страждань та необхідності звернення до суду для відновлення порушеного права та справедливості. При визначенні розміру відшкодування суд враховує характер та обсяг заподіяних моральних страждань, їх тривалість, можливість відновлення попереднього стану, ступінь вини , те,що позивачка разом з тяжкохворою малолітньою дитиною позбавлена можливості вселитись і користуватись наданим їй житлом та інші обставини справи, а також виходить із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідачами подано заперечення на позов,але в порушення вимог ст.60 ЦПК України не надано жодних доказів на підтвердження заперечень проти позову.

Відповідачі просять застосувати позовну давність та відмовити у позові.

Відповідно до ст.. 256 ЦК України, позовна давність-це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність згідно ст..257 ЦК України встановлена тривалістю у 3 роки.

Як вбачається із ч.4 ст..267 ЦК України, сплив позовної давності,про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові.

Як зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України №11 «Про судове рішення»,встановивши , що строк для звернення з позовом пропущено без поважних причин, суд в рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, крім випадків, коли позов не доведений.

В судовому засіданні встановлено,що порушення житлових прав позивачки триває по даний час,оскільки, відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні житлом,а тому суд вважає,що строк позовної давності не пропущено.

При цьому суд враховує,що згідно ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободу від 04.11.1950р., яка є частиною національного законодавства України, гарантує кожному право на звернення до суду з позовом стосовно будь-яких його цивільних прав та обов'язків.

Крім того, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.

Відповідно до ст.88 ЦПК України , стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача слід стягнути сплачені позивачем судовий збір 243,60 грн. та 275,50 грн.

Керуючись ст.10,11,60,169,208-209,212-215,218,224-226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задоволити частково .

Зобов"язати ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні кімнатою НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_1, ОСОБА_2 у кімнату НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 солідарно в користь ОСОБА_1 1941 грн. матеріальної шкоди та 3000 грн. моральної шкоди, 243,60 грн., 275,50 грн. судового збору,а всього 5460 (п"ять тисяч чотириста шістдесят) грн.10 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя М.І.Гулієва