АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8019/14-ц Головуючий у 1-й інстанції
№ провадження 22ц/774/2085/К/15 ОСОБА_1
Категорія 59 (I) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області

в складі : головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Бондар Я.М., Савіної Г.О.

при секретарі: Голуб О.О.

за участі: представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_3;

відповідача ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання права на частку у статутному фонді товариства,-

В С Т А Н О В И Л А:

В листопаді 2014 року позивач звернулась з позовом до ОСОБА_4, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання права на частку у статутному фонді товариства обґрунтовуючи позов тим, що з 11.01.1992 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_7, який 05.12.1992 року разом з ОСОБА_8 створив Товариство з обмеженою відповідальністю «Плюс», яке зареєстроване рішенням Виконкому Інгулецької районної ради народних депутатів міста ОСОБА_9 за №309/14.

На теперішній час, згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фі-зичних осіб учасниками товариства є ОСОБА_7 з розміром частки 2 700,50 грн., та ОСОБА_4 розмір частки якої, становить 1 350,00 грн.,таким чином, частка ОСОБА_7 у ТОВ «Плюс» становить 66,66%.

Заочним рішенням Центрально-Міського районного суду міста ОСОБА_9 від 12.09.2012 року шлюб між позивачем та ОСОБА_7 - розірвано.

09.10.2014 року ОСОБА_7 помер, його спадкоємцем за заповітом є неповнолітня донька ОСОБА_6

Посилаючись на норми ст.61, 63, 65 СК України, ст.ст.113, 116, 115, 147, 325, 368 Цивільного кодексу України, та ст.ст.1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства», позивач просила суд визнати, що її частка у статутному фонді ТОВ «Плюс», складає 1/2 частину, і становить 1 350,25 грн., що становить 33,33%.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог посилаючись на те, що суд при ухваленні рішення допустив неповне зясування обставин справи, а її позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі на підставі ст.60,61, 63, 65 СК України, ст.ст.113, 116, 115, 147, 325, 368 Цивільного кодексу України, та ст.ст.1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства».

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що з 11.01.1992 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією повторного свідоцтва про одруження від 28.02.2000 року, актовий запис №2 від 11.01.1992 року.

Згідно заочного рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 12.09.2012 року шлюб між подружжям ОСОБА_2 розірвано.

ОСОБА_7 помер 09.10.2014 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 09.10.2014 року, актовий запис № 1118.

Згідно Статуту Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс», зареєстрованого Виконкомом Інгулецької районної ради народних депутатів від 25.12.1992 року (а.с.23-35), за життя ОСОБА_7 був співучасником зазначеного товариства (п.3.1.), зі статутним капіталом товариства 50 000 руб. (п.11.1.). У відповідності до Договору про заснування Товариства з обмеженою відповідальністю «Плюс» від 05.12.1992 року (а.с.11-16), статутний фонд розподілявся між учасниками товариства наступним чином: вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду ОСОБА_7; вклад на загальну суму 25 000 руб., що складає 50% статутного фонду ОСОБА_8

На теперішній час, згідно витягу з Єдиного реєстру юридичних осіб та фі-зичних осіб учасниками товариства є ОСОБА_7 з розміром частки 2 700,50 грн., та ОСОБА_4 розмір частки якої, становить 1 350,00 грн.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог позивача суд першої інстанції виходив з того, що застосування норм Сімейного кодексу України щодо розподілу майна подружжя та ч.3 ст.368 ЦК України є необґрунтованими, та позов предявлено до неналежного відповідача.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ст.61 Сімейного Кодексу України обєктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.

Статтею 12 Закону України «Про господарські товариства» №1576-ХІІ від 19.09.1991 року встановлено, що власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. Вклад до статутного фонду господарського товариства не є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Проте, оскільки на момент звернення до суду із позовом співучасник ТОВ помер, то застосування норм ст.60, 61, 63, 65 СК України є безпідставним, тому суд першої інстанції дійшов вірного висновку про необхідність відмови позивачу в задоволенні позовних вимог.

Крім того, судом першої інстанції вірно встановлено, що позов подано до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі на підставі ст.60, 61, 63, 65 СК України, ст.ст.113, 116, 115, 147, 325, 368 Цивільного кодексу України, та ст.ст.1, 10, 12, 53 Закону України «Про господарські товариства» спростовуються вище наведеними обставинами.

Так, відповідно до вимог ст.25 ЦК України, цивільною правоздатністю є здатність фізичної особи мати цивільні права та обовязки, а цивільною дієздатністю є здатність своїми діями набувати для себе цивільні права і самостійно їх здійснювати. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється смертю. Тобто після смерті, якою припиняється фізичне існування людини, вона позбавлена можливості мати цивільні права.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що позивач не має законних підстав для звернення до суду з позовом про поділ майна подружжя за умов смерті колишнього чоловіка та претендувати на частку у статутному фонді товариства. Чинне законодавство України не передбачає право колишньої дружини звертатися до суду з позовом до спадкоємців померлого колишнього чоловіка щодо поділу спільно нажитого майна.

Крім того, відповідно до ст. 55 ГК України суб'єктами господарювання є юридичні особи, створені відповідно до Цивільного кодексу України, та фізичні особи - громадяни, які здійснюють господарську діяльність та зареєстровані як підприємці. Однією з організаційних форм господарювання є підприємство (ст. 62 ГК України ).

Той з подружжя, хто є учасником товариства має корпоративні права ( особисті та майнові) у повному обсязі, самостійно здійснює належні йому корпоративні права. Той з подружжя, хто не є учасником товариства, має право на частину прибутку ( доходу) товариства.

Таким чином статутний фонд підприємства, не є матеріальним обєктом спільної сумісної власності подружжя, використовується лише підприємством та не може бути обєктом поділу.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише є незгодою з ними та переоцінкою висновків суду по оцінці доказів. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню як недоведена, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст. ст.303,307, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: