Справа №583/1950/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Білера П. П.
Номер провадження 22-ц/788/1898/15 Суддя-доповідач - Кононенко О. Ю.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Шевченка В. А.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2015 року

у цивільній справі за позовом органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3, третя особа - Охтирська міжрайонна прокуратура, про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и л а :

22 червня 2015 року Орган опіки та піклування Охтирської РДА в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2013 року у ОСОБА_3 були відібрані діти. За час, який пройшов з моменту відібрання дітей, ОСОБА_3 дітей не відвідувала, їх здоров'ям не цікавилась, матеріально дітям не допомагала, не сплачує аліменти на їх утримання. Крім того, у ОСОБА_3 не створені умови для проживання, навчання та виховання дітей, тому позивач просив позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2015 року позов Органу опіки та піклування Охтирської РДА в інтересах малолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 задоволено.

Позбавлено батьківських прав ОСОБА_3 по відношенню до неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, незаконність та необгрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

При цьому зазначає, що суд прийняв до уваги лише докази позивача і не врахував, що діти мають прихильність до неї як до матері, страждають від розлуки з нею, а вона здатна забезпечити дітям належне виховання і турботу.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з'ясувавши думку прокурора Воробей Л.В., яка проти скарги заперечувала, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вищевказаним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_3 є матір'ю неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 4-6).

Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2013 року відібрано малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 від матері ОСОБА_3 Дітей було передано до органу опіки та піклування Охтирської РДА і зобов'язано ОСОБА_3 сплачувати аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно з урахуванням індексації на утримання своїх малолітніх дітей до досягнення ними повноліття, починаючи стягнення з 10 квітня 2013 року на користь установи, куди будуть поміщені діти (а.с. 7-8).

19 лютого 2015 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про повернення дітей, проте, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні її позовних вимог було відмовлено (а.с. 9-10).

З 01 жовтня 2013 року на виховання та спільне проживання в дитячий будинок сімейного типу ОСОБА_7 влаштовані малолітні діти відповідачки - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с. 11-12).

Дочка відповідачки ОСОБА_4 з 19 вересня 2012 року навчається в Грунській СЗОШ - інтернаті. Її інколи відвідує мама і в червні 2015 року відповідачка забирала дочку додому під час шкільних канікул. (а.с. 13).

Позбавляючи ОСОБА_3 батьківських прав, місцевий суд виходив з того, що відповідач тривалий час ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню неповнолітніх дітей і в їх інтересах буде доцільним позбавити її батьківських прав.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може.

Згідно з ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Декларація прав дитини, прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Підстави за яких мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав визначені в ст. 164 СК України, в тому числі в зв'язку з ухиленням від виконання ними своїх обов'язків по вихованню дитини ( п. 2 ч. 1 даної норми ).

Як роз'яснено у пунктах 15 та 16 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (зі змінами), позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін. ), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

В пункті 18 згаданої постанови роз'яснено також, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 12 серпня 2013 року у відповідача ОСОБА_3 було відібрано малолітніх дітей ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (а.с. 7-8).

Судом апеляційної інстанції встановлено, що під час перебування дітей ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у дитячому будинку сімейного типу їх мати ОСОБА_3 зверталась до директора центру з наміром зустрітися з дітьми, забрати їх додому, але їй було відмовлено.

Дочка відповідачки ОСОБА_4 з 19 вересня 2012 року дійсно навчається в Грунській СЗОШ - інтернаті. Але мати її відвідує і в червні 2015 року забирала додому під час шкільних канікул (а.с. 13).

Намагаючись повернути дітей, 19 лютого 2015 року ОСОБА_3 зверталась до суду з позовом про повернення дітей, проте, рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 30 квітня 2015 року в задоволенні її позову було відмовлено (а.с. 9-10).

За час, який пройшов з моменту відібрання дітей, у ОСОБА_3 в 2014 році народився ще один син - ОСОБА_8 і зараз вона знаходится у відпустці по догляду за дитиною.

З довідки-характеристики Чупахівської селищної ради на ОСОБА_3, наданої апеляційному суду, вбачається, що вона здійснює догляд за сином ОСОБА_8, займається його вихованням, спиртних напоїв не вживає, шкідливих звичок не має. Поведінка у побуті і громадських місцях задовільна.

На даний час відповідач разом з малолітньою дитиною мешкає у будинку свого співмешканця, ОСОБА_9, за адресою: АДРЕСА_1, у якому створені належні умови для проживання, навчання та виховання дітей.

Таким чином, суд не врахував, що відповідач в міру своїх можливостей, з урахуванням того, що діти у неї відібрані, вона була вагітною, а зараз перебуває у відпустці по догляду за новонародженою дитиною, все ж таки намагається виконувати свої батьківські обов'язки.

Поміщення ж дітей у більш сприятливі умови для їх виховання, не виправдовує позбавлення батьківських прав їх матір.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що ОСОБА_3 вживає заходів для виховання своїх дітей, але в недостатній мірі, тому суд першої інстанції дійшов до передчасного висновку про позбавлення її батьківських прав.

З урахуванням вказаних обставин, колегія суддів вважає, що на даний час немає підстав для застосування такого заходу, як позбавлення відповідача батьківських прав відносно трьох її неповнолітніх дітей. При цьому, колегія суддів виходить з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. На даний час достатнім заходом буде попередження відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дітей та покладення контролю за її поведінкою на орган опіки та піклування.

Враховуючи викладене, рішення суду на підставі п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову позивачу у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 21 серпня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову органу опіки та піклування Охтирської районної державної адміністрації в інтересах ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав.

Попередити ОСОБА_3 про необхідність змінити ставлення до виховання своїх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 батьківських обов'язків.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -