Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/5410/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 21 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Коломієць О.С.

суддів: Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання: Добровольській Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, за участю третьої особи - органу опіки і піклування про визнання договору дарування недійсним

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Богунського районного суду м.Житомира від 24 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування частини житлового будинку АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 23.09.2014 року, відмовлено.

Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення та ухвалити нове про задоволення позовних вимог в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що при розгляді справи судом першої інстанції були неповно досліджені обставини справи, суд не дав належної оцінки наданим сторонами доказам, зробив висновки, які не відповідають обставина справи, порушив норми процесуального і матеріального права. Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не врахував, що відповідачі під час укладення договору дарування приховали факт реєстрації малолітньої дитини у відчужуваному житловому будинку шляхом виготовлення та надання нотаріусу підробленої будинкової книги, чим порушили вимоги діючого законодавства та право дитини на житло. Крім того, відмовляючи у задоволенні позову суд не врахував вимоги ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства», ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей (в редакціях чинних на час укладення спірного договору), відповідно до яких, попередня згода органу опіки та піклування повинна бути надана щодо будь-яких правочинів, право власності на яке, або право користування яким мають, зокрема, малолітні діти.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 23 вересня 2014 року ОСОБА_4 за договором дарування провела відчуження належних їй 2/3 частин житлового будинку по АДРЕСА_1 ОСОБА_3, якій у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.06.2013 року, належить також 1/6 частина даного будинку (а.с.7, 46).

Іншим співвласником житлового будинку в 1/6 частині, відповідно до вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за законом, є мати позивача - ОСОБА_5 (а.с.44)

Відповідно до відомостей, які містяться в будинковій книзі на житловий будинок АДРЕСА_1, пояснень сторін вбачається, що у вказаному будинку на час укладення оспорюваного договору, була зареєстрована, як проживаюча малолітня дочка позивача - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є рідною онукою ОСОБА_5 та правнучкою ОСОБА_4 (а.с.3,4).

Згідно свідоцтва про народження батьками малолітньої ОСОБА_6 є позивач ОСОБА_2 та ОСОБА_7 (а.с.9).

Під час розгляду справи також було встановлено, що позивача разом з дочкою після укладення договору дарування продовжують проживати в приміщенні даного будинку, позначеному в технічному паспорті на житловий будинок за № 1-6. Будь-які перешкоди у користуванні приміщенням даним особам не чиняться.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Відповідно до ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» (в редакції Закону №3234-УІ від 19 квітня 2011 року) неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Положенням п. 67 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24 вересня 2008 року визначено, що дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким має дитина, надається районною, районною у містах Києві та Севастополі державною адміністрацією, виконавчим органом міської, районної в місті ради за поданням служби у справах дітей після проведення зазначеною службою перевірки документів за місцем знаходження майна протягом одного місяця з дня надходження заяви на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини лише у разі гарантування збереження її права на житло і оформляється рішенням, витяг з якого видається заявникам службою у справах дітей.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Частиною 6 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, недотримання припису обов'язковості отримання згоди органу опіки та піклування на відчуження нерухомого майна, право користування/власності нерухомим майном, яке має дитина, в силу наведених приписів ЦК України , є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно із ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу . У відповідності до ч. 2 ст. 215 ЦК України , недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Частиною 1 ст. 224 ЦК України встановлено, що до нікчемних правочинів належить і правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу ).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відповідач ОСОБА_4 не є матір'ю, усиновлючавем, опікуном чи піклувальником малолітньої ОСОБА_6, заборони на відчуження належної їй на праві власності майна без дозволу органу опіки та піклування цивільне законодавство не містить, у зв'язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.

Приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку при повному, всебічному та об'єктивному з'ясуванні обставин справи, прав і обов'язків сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норм права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м.Житомира від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :