Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне в порядку гл. 8 розділу ІІІ ЦПК України/

12 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що її матері ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2003 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим 4-4227, що зареєстровано в КП "Дніпропетровське МБТІ" за реєстраційним № 2060964, належала 61/100 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1. Домоволодіння складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 110,3 кв.м., загальною площею 180,6кв.м., житлового будинку літ. Е-1, сараїв літ. В, Г, Д, навісу літ. Ж, споруд №1-3, замощень І, ІІ. Матері позивачки на її 61/100частину домоволодіння належала квартира №2 та сараїв літ. Г, Д, частина споруд № 1-3, замощень І,ІІ. За життя ОСОБА_2 склала заповіт, згідно якому все своє майно, вона заповіла позивачці. Заповіт посвідчено державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07.02.2004року за реєстровим № 4-517.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла після смерті якої відкрилася спадщина, що складалася з 61/100частини домоволодіння розташованого за адресою: АДРЕСА_1, квартири за адресою: АДРЕСА_2 та грошових вкладів. Спадкоємцем за заповітом є позивачка. Останні роки свого життя ОСОБА_2 проживала у м. Алупка в Криму, де і померла.

13 листопада 2013року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Крайнюк Ю.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де була відкрита спадкова справа № 60/2013. Однак, у березні 2014року Крим було анонсовано Російською Федерацією, тому 27 лютого 2015 року нотаріус Ялтинського міського нотаріального округу Крайнюк Ю.В. видала позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, та на грошові вклади. На частину домоволодіння, що розташоване у м. Дніпропетровську, свідоцтво нотаріусом не видано, посилаючись на ст. 48 Конвенції "Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам", підписаної у м. Мінську 22 січня 1993року, та рекомендовано звернутися до нотаріуса за місцем знаходження цього майна. Так, 10 липня 2015 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори позивачці була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у відповідності до п. 3 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом, тобто нотаріусом Крайнюк Ю.В., де була відкрита спадкова справа. Тому позивачка просить суд визнання за нею право власності на 61/100частину домоволодіння в порядку спадкування за заповітом

В судове засідання позивач не з*явилася про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, представник позивача надав суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі. Судові витрати стягнути не просив.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи повідомлені, надали заяву про слухання справи за їх відсутності.

Відповідно ст. 197 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28 жовтня 2003 року, виданого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстровим 4-4227, що зареєстровано в КП "Дніпропетровське МБТІ" за реєстраційним № 2060964, належала 61/100 частина домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.10/.

За життя ОСОБА_2 07 лютого 2004 року склала заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 07 лютого 2004 року за реєстровим № 4-517, згідно якого все своє майно, заповіла своїй доньці ОСОБА_1 /а.с. 27/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_1 /а.с. 15/. Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, що складалася з 61/100частини домоволодіння, за адресою: АДРЕСА_1, квартири за адресою: АДРЕСА_2 та грошових вкладів. Спадкоємцем за заповітом є ОСОБА_1

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до вимог ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

Згідно до ч. 1 ст.1296 Цивільного кодексу України, спадкоємець, який прийняв спадщину, має право отримати свідоцтво про право на спадщину.

Пункт п. 20 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України,затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 20/50 від 03 березня 2004 року передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, ніяким строком не обмежена.

13 листопада 2013року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса Ялтинського міського нотаріального округу Крайнюк Ю.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, де була відкрита спадкова справа № 60/2013 /а.с. 11/.

27 лютого 2015 року нотаріус Ялтинського міського нотаріального округу Крайнюк Ю.В. видала позивачці свідоцтва про право на спадщину за заповітом на квартиру за адресою: АДРЕСА_2, та на грошові вклади /а.с. 13-14/ та роз'яснено позивачу ст. 48 Конвенції "Про правову допомогу і правові відносини по цивільним, сімейним та кримінальним справам", підписаної у м. Мінську 22 січня 1993року, та рекомендовано звернутися до нотаріуса за місцем знаходження цього майна.

Так, 10 липня 2015 року державним нотаріусом Третьої дніпропетровської нотаріальної контори позивачці була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, оскільки у відповідності до п. 3 ст. 49 Закону України "Про нотаріат" нотаріальна дія підлягає вчиненню іншим нотаріусом, тобто нотаріусом Крайнюк Ю.В., де була відкрита спадкова справа /а.с. 12/.

Згідно з п.п.5 п. 1 ст. 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" від 01.07.2004р. правовстановлювальним документом, на підставі якого провадиться реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна може бути рішення суду, що набрало законної сили про визнання права власності на об'єкти нерухомого майна.

Згідно зі ст.11 ЦК України цивільні права виникають із дій осіб, що передбачені актами, цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права, а у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання або оспорювання і у випадку невизнання права особи, вона згідно вимог ст.16 ЦК України має право звернутися до суду за захистом свого особистого майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільного права особи є визнання такого права.

Враховуючи, що за життя спадкодавець мав правовстановлюючі документи на 61/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, в суді встановлено, що на спадкове майно, окрім позивача, в порядку спадкування за заповітом не претендують інші особи, позов слід задовольнити та визнати за позивачем право власності на вказане спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212-215, 218, 224 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпропетровської міської ради, третя особа третя Дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, право власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті ОСОБА_2, що померла ІНФОРМАЦІЯ_1, на 61/100частину домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1, що складається з житлового будинку літ. А-1, житловою площею 110,3кв.м., загальною площею 180,6кв.м., житлового будинку літ. Е-1, сараїв літ. В, Г, Д, навісу літ. Ж, споруд №1-3, замощень І, ІІ.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Заочне рішення суду може бути оскаржене позивачем протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська.

Суддя С.О. Демидова