Справа № 629/2174/15-ц
Номер провадження 2/629/883/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2015 року Лозівський міськрайонний суд Харківської області в складі: головуючого суддя Смірнової Н.А., за участю секретаря Соколенко О.О., розглянувши у попередньому судовому засіданні у залі суду в місті Лозова Харківської області цивільну справу за позовом Територіальної громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області до Управління Держгеокадастру у Лозівському районі Харківської області, третіх осіб: реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та припинення права власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом до Управління Держземагенства у Лозівському районі Харківської області, ОСОБА_1, третьої особи державної реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області про визнання недійсним Державного акту на право приватної власності на землю та припинення права власності на земельну ділянку, посилаючись на те, що рішення Лозівського міськрайнного суду Харківської області від 31.01.2014 року була визнана відумерлою та передана в комунальну власність спадщина, яка відрилася після смерті ОСОБА_2, померлого 12 грудня 2006 року, яка складається з 1/5 частини житлового будинку з надвірними спорудами та будівлями, яка знаходиться за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул.. Р.Люксембург, б. 116. На даний час до Лозівської міської ради звернулася ОСОБА_1О, яка є власником 4/5 частин вищевказаного житлового будинку, з заявою про можливість викупу 1/5 частини спірного будинку. При перевірці документів щодо відчуження даної частини житлового будинку було виявлено, що земельна ділянка, площею 0,0274 га на якій розташована 1/5 частини будинку не була визнана відумерлою спадщиною та не передана в комунальну власність. Крім цього, було встановлено, що дана земельна ділянка, згідно державного акту серії Р1 № 699941 від 04.09.2001 року належить ОСОБА_3, оскільки ОСОБА_2 при укладенні договору купівлі-продажу 1/5 частини житлового будинку не переоформив на себе земельну ділянку. Тому просить визнати недійсним вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, припинив право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0274 га, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул.. Р.Люксембург, б. 116/2. Крім цього просить витребувати у приватного нотаріуса оригінал державного акту, поклавши судові витрати на позивача по справі.

21 вересня 2015 року позивач уточнив свої позовні вимоги та просив визнати недійсним вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, припинив право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0274 га, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул.. Р.Люксембург, б. 116/2.

22 жовтня 2015 року позивач знов уточнив свої позовні вимоги та просив визнати недійсним вищевказаний державний акт на право власності на земельну ділянку, припинив право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0274 га, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул.. Р.Люксембург, б. 116/2.

Представник позивача в судове засідання не зявилася, але надала суду свою заяву в якій просила розглянути справу за відсутності представника, на задоволенні уточнених позовних вимог наполягає в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, але надав на адресу суду заяву в якій просить розглянути справу за відсутності представника, проти задоволення уточнених позовних вимог не заперечує.

Представник третьої особи реєстраційної служби Лозівського міськрайонного управління юстиції Харківської області в судове засідання не зявився, але надала на адресу суду пояснення в яких просила розглядати справу без участі представника та прийняти рішення згідно чинного законодавства України.

Третя особа ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, але раніше на адресу суду надавала свою заяву в якій просила розглянути дану справу за її відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання представником відповідача позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних цивільних прав, свобод чи інтересів, у тому числі й у судовому порядку.

Способами захисту цивільних прав та інтересів, можуть зокрема бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення та інші.

Статтями 10, 57, 60, 179 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Як вбачається з матеріалів справи рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 31.01.2014 року визнано спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2, який помер 12 грудня 2006 року та складається з 1/5 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, житловою площею 43,2 кв.м., загальною площею 106,3 кв.м., розташованого за адресою: м. Лозова Харківської області, вул. Рози Люксембург, буд. 116, відумерлою, та передано її в комунальну власність територіальної громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області.

На підставі рішення суду від 31.01.2014 року за територіальною громадою м. Лозова Харківської області в особі Лозівської міської ради Харківської області було зареєстровано право комунальної власності на 1/5 частину будинку з надвірними будівлями, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.06.2014 року за № 22540035.

27 червня 2014 року Лозівською міською радою Харківської області було винесено рішення № 1202, яким 1/5 частина житлового будинку № 116 по вул. Р.Люксембург в м. Лозова, Харківської області внесена до переліку обєктів комунальної власності територіальної громади м. Лозова, Харківської області, які підлягають приватизації та відчуженню в 2014 році.

На даний час третя особа ОСОБА_1 звернулася до Лозівської міської ради Харківської області з заявою про можливість викупу 1/5 частини вищевказаного житлового будинку, оскільки вона є власником 4/5 частин будинку № 116 по вул. Р.Люксембург в м. Лозова, Харківської області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 22.03.2012 року, виданого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4.

Але після звернення ОСОБА_1 було встановлено, що право власності на 1/5 частину житлового будинку належало ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, посвідченого приватним нотаріусом Лозівського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_4 від 04.01.2002 року. З даного договору вбачається, що ОСОБА_2 придбав у ОСОБА_3 1/5 частину житлового будинку № 116 по вул. Р.Люксембург в м. Лозова, Харківської області та 0,0274 га земельної ділянки. Вищевказана земельна ділянка належала ОСОБА_3 на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 699941, виданого Лозівською міською радою Харківської області 04.09.2001 року, на підставі рішення № 766 від 28.08.2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів за № 617.

Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Аналогічні положення містить статті 377 Цивільного кодексу України. Положення статей 377 ЦК України та 120 ЗК України щодо переходу права користування земельною ділянкою внаслідок переходу права на розташований на ній житловий будинок, будівлю, споруду мають один і той же предмет регулювання, а тому підлягають застосуванню в сукупності.

Проте, за життя ОСОБА_2 не переоформив спірну земельну ділянку на своє імя після укладання договору купівлі-продажу.

Як наслідок позивач на даний час позбавлений змоги реалізувати належне йому майно, оскільки воно розташоване на земельній ділянці, належній третій особі, а саме ОСОБА_3, яка померла 01 червня 2001 року. Крім того, оскаржуваний державний акт позбавляє позивача права отримати земельну ділянку для обслуговування належного йому нерухомого майна.

Права позивача порушено, а на момент розгляду справи іншим шляхом, ніж за рішенням суду скасувати державний акт на право приватної власності на земельну ділянку неможливо.

Відповідно до ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Державний реєстр речових прав на нерухоме майно - єдина державна інформаційна система, що містить відомості про права на нерухоме майно, їх обтяження, а також про об'єкти та суб'єктів цих прав.

Законодавче закріплення необхідності державної реєстрації права власності на нерухоме майно є, таким чином, визнанням з боку держави публічно - правового інтересу у встановленні приналежності нерухомого майна конкретній особі. Державна реєстрація прав покликана служити забезпеченням стабільності обороту нерухомості, оскільки остання має не тільки майнову, а й соціальну значимість. Подібна стабільність досягається шляхом винесення операцій та інших дій з нерухомістю за рамки приватних інтересів сторін, а також створення особливої, єдиної інформаційної системи, дозволяє всім суб'єктам права отримувати виключно і єдино достовірні дані про правовий статус того чи іншого об'єкта.

Фактично ж реєстрація покликана надати відповідну силу правовстановлюючим документам і виступає формальною умовою подальшого захисту (у тому числі і судового) прав особи, що виникають з правовідносин, предметом яких є нерухоме майно. При цьому вона ніяк не впливає на цивільно-правову рівність учасників обороту, автономію волі і свободу договору. Тобто не надає публічно-правового характеру вказаним правовідносинам, що дозволяє зробити висновок про можливість розгляду спорів щодо державної реєстрації виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 26 названого Закону записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Згідно з п. 10, п. 27 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджених постановою Кабінету міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно, є рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Право власності на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним особам підлягає обов'язковій державній реєстрації, що випливає зі ст. 4 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" .

Відповідно до положень зазначеного Закону державна реєстрація прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 проводиться державним реєстратором прав на нерухоме майно органу державної реєстрації, а також нотаріусами як спеціальними суб'єктами, на яких покладаються функції державного реєстратора.

Ч. 1 і 2 ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Згідно з частинами 1, 2 ст. 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Але відповідач не скористався своїми правами стосовно даної справи та не подав суду свої заперечення проти позову, належних та допустимих доказів щодо укладання спірних договорів оренди землі суду не надав.

Таким чином, оцінюючи всі докази по справі, суд вважає, що уточнені позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню.

Керуючись, ст.ст. ст.ст. 10, 60, 88, 130, 174, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст. ст. 120, 152 Земельного кодексу України, ст.ст. 377, 386 Цивільного кодексу України, ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", суд, -

в и р і ш и в :

Уточнений позов Територіальної громади міста Лозова в особі Лозівської міської ради Харківської області задовольнити.

Визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 699941 від 04.09.2001 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 617, яким посвідчується право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0274 гектарів в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Р.Люксембург, б. 116/2.

Припинити право власності ОСОБА_3 на земельну ділянку, площею 0,0274 гектарів в межах згідно з планом, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку, розташовану за адресою: м. Лозова, Харківської області, вул. Р.Люксембург, б. 116/2.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Лозівський міськрайонний суд Харківської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.А. Смірнова