Справа № 347/2767/14-ц
Провадження № 22-ц/779/2269/2015
Головуючий у 1 інстанції Бельмега М. В.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Ковалюка Я.Ю., Фединяка В.Д.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: представника апелянта - ОСОБА_2

представника відповідача-позивача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук Зореслава Романівна про визнання припиненими зобов'язань за кредитним договором, про визнання іпотеки такою, що припинена, про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні власністю,- за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» на рішення Косівського районного суду від 07 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року представник ПАТ «Брокбізнесбанк» звернувся в суд з первісним позовом, мотивуючи тим, що відповідно до умов договору кредитної лінії №4203 від 09.04.2008 року та додаткової угоди №3 банк надав ОСОБА_4 кредит у вигляді відкличної поновлювальної кредитної лінії в сумі 59 600 доларів США з строком повернення 08.04.2014 року. З метою забезпечення вимог кредитного договору ОСОБА_5 передала в іпотеку банку земельну ділянку, що знаходиться в с. Розтоки, участок Рабинець Косівського району. Станом на 28.10.2014 року заборгованість по договору кредитної лінії склав 413 615 грн., 02 коп., яку банк просив стягнути за рахунок заставного майна.

В свою чергу ОСОБА_5 звернулась в суд з зустрічним позовом, зазначивши, що рішенням Косівського районного суду від 10.02.2015 року стягнуто на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» з ОСОБА_4 заборгованість за договором кредитної лінії в розмірі 185 256,65 грн. та 1 000 грн. пені. На виконання вказаного рішення боржником 04.03.2015 року здійснено оплату заборгованості в повному обсязі. Таким чином відповідно до вимог законодавства кредитне та іпотечне зобов'язання є припиненими.

Рішенням Косівського районного суду від 07.09.2015 року в задоволенні позову ПАТ «Брокбізнесбанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано зобов'язання, які виникли за договором кредитної лінії №4203 від 09.04.2008 року припиненим. Ввизнано іпотеку згідно іпотечного договору укладеного 09.04.008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 з урахуванням внесених доповнень до нього від 22.04.2008 року від 19.05.2011 року,26.12.20011 року припиненим. Усунено перешкоди в користуванні та розпорядженні майном ОСОБА_5 шляхом зняття заборони та реєстрації припинення речових прав - земельних ділянок, та зобов'язанні ПАТ «Брокбізнесбанк» повернути ОСОБА_5 правовстановлюючі документи на земельні ділянки.

Не погодившись з зазначеним рішенням, вважаючи його незаконним, ухваленим з неповним з'ясуванням судом обставин справи і дослідження доказів представник ПАТ «Брокбізнесбанк» подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що банком були заявлені позовні вимоги із стягнення заборгованості, які складались зокрема з сум основного боргу, інших штрафних санкцій за порушення виконання як позичальником умов кредитного договору, а також і майновим поручителем умов укладеного іпотечного договору. Зокрема загальна сума нарахованих банком і заявлених у своєму позові штрафних санкцій за порушення майновим поручителем умов укладеного іпотечного договору становила 97 950,50 грн., що не було спростовано відповідачами під час судового розгляду справи. У провадженні суду вже перебувала справа за позовом ПАТ «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_4, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Рішенням суду позовні вимог банку задоволено частково, стягнуто на користь банку заборгованість в розмірі 185 256,65 грн., що складалась з 184 256,65 грн. основного боргу та 1 000 грн. пені. Суд, вирішуючи питання про стягнення заборгованості з позичальника, виходив з того, що не підлягає стягненню штрафних санкцій за умовами іпотечного договору, оскільки ця санкція повністю застосовується до іпотекодавця. Тобто банку було відмовлено у задоволенні штрафних санкцій за порушення майновим поручителем умов укладеного іпотечного договору у загальній сумі 97 990,50 грн. Тому сума нарахованих банком штрафних санкцій за порушення майновим поручителем умов укладеного іпотечного договору у загальному розмірі 97990,50 грн. ОСОБА_4 сплачена не була, а вказані грошові вимоги банку безпосередньо ґрунтуються як на умовах кредитного договору та іпотечного договорів.

Апелянт вважає, що задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції помилково вважав дію кредитного та іпотечного договорів припиненими, оскільки обсяги відповідальності позичальника та майнового поручителя відрізняються.

Тому просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позов ПАТ «Брокбізнесбанк» про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у сумі 97 990,50 грн. та у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи колегія суддів приходить до висновку, про часткове задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги банку про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки не знайшли свого підтвердження, оскільки позичальником за кредитним договором повністю погашена заборгованість за кредитним договором, що є підставою для припинення зобов'язання за кредитним та іпотечними договорами.

Проте, з таким висновком колегія суддів погоджується не повністю.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно кредитного договору, укладеним між АБ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4 09.04.2008 року, зі змінами внесеними додатковими угодами від 06.05.2011 року та 26.12.2011 року, банк відкрив позичальнику мультивалютну кредитну лінію на строк з 26.12.2011 року по 08.04.2014 року на споживчі цілі. Кредит надано в розмірі 421 297,82 грн. зі сплатою процентів за його користування в розмірі 20 % річних з одноразовим погашенням заборгованості в розмірі 52 367,66 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язання за кредитним договором 09.04.2008 року між АТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р., зареєстрований в реєстрі №648, згідно з умовами якого та договорами про внесення доповнень від 22.04.2008 року, 19.05.2011 року та 26.12.2011 року, іпотекодавцем банку передано в іпотеку земельні ділянки загальною площею 40 000 кв.м. надані для будівництва і обслуговування оздоровчо-туристичного комплексу, що знаходиться в с. Розтоки участок Рабинець Косівського району.

Рішенням Косівського районного суду від 10.02.2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 06.07.2015 року, стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за договором кредитної лінії №4203 від 09.04.2008 року в розмірі 185 256,65 грн., що складається з 184 256,65 грн. основного боргу та 1 000 грн. пені. На виконання вказаного рішення ОСОБА_4 04.03.2015 року здійснено погашення заборгованості в повному обсязі, що підтверджується квитанцією, яка знаходиться в матеріалах справи (а.с.110).

Оскаржуючи рішення суду, представником ПАТ «Брокбізнесбанк» вказується зокрема на існування штрафу у ОСОБА_5 за неналежне виконання іпотечного договору в розмірі 97 990,50 грн., яке не було стягнуто попереднім рішенням суду з позичальника.

Так, відповідно до п.4.1. 4.2 договору обов'язок щодо страхування предмета іпотеки від всіх видів ризиків покладено на іпотекодавця, який зобов'язаний протягом 10 робочих днів з дати укладення договору застрахувати предмет іпотеки та його повну вартість, але не менше за узгоджену сторонами зафіксовану в п.1 цього договору оціночну вартість на весь строк дії цього договору, та надати Іпотекодержателю копію договору страхування. Відповідно до п.4.5. договору у випадку недотримання іпотекодавцем умов щодо страхування предмета іпотеки іпотекодержатель має право зокрема вимагати сплати штрафу у розмірі 5% від суми кредиту. ОСОБА_5 не надано підтвердження того, що нею було здійснено страхування предмету іпотеки, а тому банк просив стягнути з неї розраховану заборгованість шляхом звернення стягнення на заставне майно.

Проте, предметом іпотеки забезпечується основне зобов'язання згідно кредитного договору, а тому стягнення штрафних санкцій в разі порушення іпотекодавцем умов іпотечного договору за рахунок предмету іпотеки, яку сторони оцінили в 1 120 342,18 грн., договором не передбачено.

Згідно із ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Так, сума штрафних санкцій відповідача є неспівмірною з вартістю предмета іпотеки, яка перевищує суму боргу більш як в 11 разів.

Отже, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ «Брокбізнесбанк» суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та врахував вимоги ЗУ «Про іпотеку».

Що стосується задоволення вимог зустрічного позову, то колегія вважає, що в цій частині судом не повністю враховані вимоги процесуального права.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 17 зазначеного Закону встановлено, що іпотека припиняється у разі зокрема припинення основного зобов'язання.

Оскільки зобов'язання за кредитним договором є виконаним повністю, що вірно досліджено судом першої інстанції, то у суду були всі підстави для визнання припиненим іпотеки згідно договору іпотеки. Судом визнано припиненим не сам договір, а іпотечне зобов'язання, що не перешкоджає банку звернутись до іпотекодавця в окремому позові про стягнення штрафних санкцій.

Що стосується визнання припиненим зобов'язання, які виникли за договором кредитної лінії №4203 від 09.04.2008 року та додатковими угодами до нього в судовому порядку, то колегія вважає, що в цій частині позовних вимог слід відмовити. Так, як вбачається сторонами у даному договорі були ПАТ «Брокбізнесбанк» та ОСОБА_4, а позов заявлено ОСОБА_5, яка не була стороною договору, юридично її права не порушені, а тому вона не є належним позивачем щодо цих позовних вимог.

За наведених обставин рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 про визнання зобов'язання, які виникли за договором кредитної лінії припиненим.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» - задовольнити частково.

Рішення Косівського районного суду від 07 вересня 2015 року в частині визнання зобов'язання, які виникли за договором кредитної лінії №4203 від 09.04.2008 року, укладеним між АБ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_4 та додатковими угодами до нього №2 від 06 травня 2011 року і №3 від 26 грудня 2011 року припиненими - скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог приватний нотаріус Косівського районного нотаріального округу Григорчук З.Р., про визнання зобов'язання, які виникли за договором кредитної лінії № 4203 від 09.04.2008 року, укладеним між АБ «Брокбізнесбанк» і ОСОБА_4 та додатковими угодами до нього №2 від 06 травня 2011 року і №3 від 26 грудня 2011 року припиненими - відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

Я.Ю. Ковалюк

В.Д. Фединяк