Справа № 344/8292/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2245/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач Проскурніцький П.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Шемрай Н.Б.

сторін: позивачки ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 130 188 грн., стягнення судових витрат в розмірі 1 302 грн., за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

11.06.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що рішенням Тисменицького районного суду від 13 грудня 2011 року вирішено стягувати з ОСОБА_4 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі по 500 грн. щомісячно. Стягнення розпочати з 23.08.2011 року і проводити до повноліття дитини. Відповідач рішення суду належним чином не виконує, тому в період з 23.08.2011 року по 30.04.2015 року за ним наявна заборгованість в розмірі 19 700 грн.

Просила стягнути з останнього пеню за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 130 188 грн. та судові витрати в розмірі 1 302 грн.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 1 620 грн. пені від суми несплачених аліментів за період з 11.06.2014 року по 01.05.2015 року та судові витрати по справі. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Вважає, що судом першої інстанції проігноровано діючі вимоги частини першої статті 20 СК України, якою передбачено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2 ст.72, ч.2 ст.129, ч.3 ст.138, ч.3 ст.139 цього Кодексу. Крмі цього, частиною 3 статті 267 ЦК України передбачено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення ним рішення. Тому вважає, що судом першої інстанції з цих підстав рішення ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вказала, що в мотивувальній частині рішення суд першої інстанції не зазначає, якими нормами матеріального права керується при нарахуванні пені по принципу, зазначеному в рішенні. Беручи до уваги розрахунок пені на суму 1620 грн., судом першої інстанції не зазначена інформація про кількість днів прострочення зі сплати аліментів, а зазначена інформація про кількість днів в певному календарному місяці, що свідчить про неправильне застосування норм матеріального права при нарахуванні пені судом.

Просила змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення розміру пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини і в частині розміру судового збору. Ухвалити рішення, яким стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 130 188 грн. та судовий збір.

Вислухавши доповідача, позивачку та її представника, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід частково задовольнити, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, рішенням Тисменицького районного суду від 13.12.2011 року вирішено стягувати з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітньої дитини - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно (а.с.21).

Однак, відповідач не виконує зобов'язання по сплаті аліментів, внаслідок чого утворилася заборгованість за період з серпня 2011 року по квітень 2015 року включно в розмірі 19 700 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком № 12652 від 21.05.2015 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.34-35).

З таким розміром заборгованості погодились обидві сторони по справі, які з цього приводу не заявляли будь-яких претензій.

Так, відповідно до ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Таким чином, передбачена статтею 196 СК України відповідальність у вигляді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.22 постанови "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" №3 від 15 травня 2006 року, передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Відповідно до ст. 61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. У зв'язку з цим сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до наступних, а кількість днів прострочення за аліментами обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено по сплаті певної суми заборгованості. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання дітей і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду.

Суд першої інстанції в рішенні суду послався на ст.258 ЦК України, якою передбачено, що для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю, а саме, позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Однак, судом першої інстанції не араховано того, що статтею 20 Сімейного кодексу України передбачено, що до вимог, які випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених ч.2, ст 72, ч.2 ст 129, ч.3 ст 138, ч.3 ст 139 СК України, до переліку яких вимоги щодо стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не входять.

Суд не з'ясував розмір несплачених аліментів за кожним із періодичних платежів та не встановив строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано.

Аналізуючи встановлені обставини та зібрані у справі докази, колегія суддів приходить до висновку, що з ОСОБА_4 підлягає стягненню неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів з часу набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а саме, з 24 грудня 2011 року.

Однак, всупереч вищенаведеному, суд першої інстанції розпочав нараховувати пеню з 11.06.2014 року.

Згідно положень Сімейного кодексу України, аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, тому за змістом ст. 196 Сімейного кодексу України пеня нараховується не на всю суму заборгованості загалом, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось перерахування і виплата аліментів.

Таким чином, беручи до уваги довідку-розрахунок № 12652 від 21.05.2015 року ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.34-35). та виходячи з вимог ст.196 СК України, колегія суддів приходить до висновку, що неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів слід нараховувати з часу набуття рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, з часу коли розмір аліментів був визначений судом а відповідач, знаючи про це почав ухилятись від їх сплати саме - з 24.12.2011 року, а розмір неустойки (пені), яку слід стягнути з ОСОБА_4 за прострочення сплати аліментів, становить 5413 грн., виходячи з наступного розрахунку:

2011 рік

_ за грудень 2011р. (8 днів) - (1% від 500 грн. х 8 днів) - 40 грн.

2012 рік

_ за січень 2012р. (31 день) - 155 грн.;

_ за лютий 2012 р. (29 днів; оплатив 200 грн., недоплата 300 грн.) - 87 грн.;

_ за березень 2012р. ( 31 день) - 155 грн.;

_ за квітень 2012 р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за травень 2012р. (31 день; оплатив 200 грн.) - 93 грн.;

_ за червень 2012р. (30 днів; оплатив 200 грн.) - 90 грн.;

_ за липень 2012р. (31 день; оплатив 500 грн.) - 0 грн..;

_ за серпень 2012р. (31 день; оплатив 500 грн.) - 0 грн.;

_ за вересень 2012р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за жовтень 2012р. (31 день; оплатив 200 грн.) - 93 грн.;

_ за листопад 2012р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за грудень 2012р. (31 день) - 155 грн.

2013 рік

_ за січень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за лютий 2013р. (28 днів) - 140 грн.;

_ за березень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за квітень 2013р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за травень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за червень 2013р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за липень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за серпень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за вересень 2013р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за жовтень 2013р. (31 день) - 155 грн.;

_ за листопад 2013р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за грудень 2013р. (31 день, оплачено 1000 грн.) - 0 грн.

2014 рік

_ за січень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за лютий 2014р. (28 днів) - 140 грн.;

_ за березень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за квітень 2014р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за травень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за червень 2014р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за липень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за серпень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за вересень 2014р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за жовтень 2014р. (31 день) - 155 грн.;

_ за листопад 2014р. (30 днів) - 150 грн.;

_ за грудень 2014р. (31 день) - 155 грн.

2015 рік

_ за січень 2015р. (31 день) - 155 грн.;

_ за лютий 2015р. (28 днів) - 140 грн.;

_ за березень 2015р. (31 день) - 155 грн.;

_ за квітень 2015р. (30 днів) - 150 грн.

Враховуючи зазначене, рішення суду в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів підлягає до скасування з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у розмірі 5 413 грн. В решті позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ч.3, ст.303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Судові витрати при зверненні до суду позивачка сплатила на користь держави, а тому на її користь вони підлягають до стягнення з відповідача ОСОБА_4, відповідно до ст.88 ЦПК України, тобто відповідно до задоволених позовних вимог, і такі складають розмір 551 грн. 20 коп., а оскільки позивачкою сплачено до державного бюджету 1 302 гривні, при тому, що вона звільнена від сплати судового збору при заявленні вимог, що випливають з аліментних зобов'язань, тому решту суми в розмірі 750 гривень 80 коп. повернути позивачці із державного бюджету.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.88, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду від 08 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 130 188 грн., стягнення судових витрат в розмірі 1 302 грн. задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 пеню (неустойку) за прострочення сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 5 413 (п'ять тисяч чотириста тринадцять) гривень, та судові витрати в сумі 551 ( пятьсот п»ятдесять одна) грн. 20 коп., а 750 (сімсот п»ятдесять) гривень 80 коп. повернути ОСОБА_2 з державного бюджету як зайво сплачені.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: М.Д. Горейко

Л.В. Ясеновенко