Справа № 158/2669/14-ц
Провадження № 2/0158/40/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2015 року Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Костюкевича О.К.

секретаря - Хмілевської І.О.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

представника відповідача - Багацького Є.Г.

представників третіх осіб - Обушко Р.М, Бокія Р.Ю., Рощинського Б.Й.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 01.06.2010 року між ним та Державним комітетом лісового господарства України (правонаступником є Державне агентство лісових ресурсів України) було укладено контракт, згідно якого він був прийнятий на посаду директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» на термін з 15 червня 2010 року по 14 червня 2015 року.

04.11.2014 року Державним агентством лісових ресурсів України було прийнято наказ №652-к «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1, яким припинено дію контракту та звільнено останнього 05.11.2014 року з посади директора на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України, п.п. «в», «м» п. 26 контракту за невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та відчуження закріпленої за підприємством земельної ділянки без погодження з Органом управління майном. Передумовою для прийняття оскаржуваного наказу №652/к став лист-подання №916 Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 24.10.2014 року, в якому зазначається обставини, які нібито є підставою для звільнення, зокрема п.п. «л», «м» п. 26 Контракту та п. 8 ст. 36 КЗпП України.

У листі-поданні № 916 Волинського обласного управління лісового та мисливського господарства від 24.10.2014 року відсутні будь-які посилання на п.п. «в» п. 26 Контракту та не наведено з цього приводу жодних обставин. Відповідач приймає оскаржуваний наказ, зазначаючи власну підставу (п.п. «в» замість п.п. «л»), яка не була підтверджена відповідними доказами.

Відповідно до розпорядження Ківерцівської районної державної адміністрації від 19.10.2006 року за №375 ДП «Мисливське господарство «Звірівське» було надано у постійне користування земельну ділянку площею 3,7624 га з цільовим призначенням для обслуговування будівель і споруд, які розташовані на території Звірівської сільської ради та включені в межі населеного пункту с. Звірів Ківерцівського району Волинської області. На підставі вказаного розпорядження ДП «Мисливське господарство «Звірівське» було виготовлено державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ №030785 від 19.12.2007 року.

Власником земельної ділянки була Ківерцівська районна державна адміністрація, а Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» було лише землекористувачем, а тому він, як керівник останнього будь-яких повноважень щодо відчуження вказаної земельної ділянки не мав, відповідно, посилання на те, що ним всупереч інтересах підприємства було здійснено відчуження належної земельної ділянки є безпідставним.

Крім того, Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» виконало та виконує свої зобов'язання перед бюджетом та Пенсійним фондом в міру отриманих коштів, будь-які заборгованості відсутні.

Заборгованість (перед працівниками чи бюджетом) є на кожному державному підприємстві лісового господарства Волинської області, через відсутність належного державного фінансування, а тому вважає, що його звільнення є незаконним.

На момент підписання наказу 04.11.2014 року, так і в сам день звільнення - 05.11.2014 року він перебував на лікарняному, що стверджується листком непрацездатності, однак незважаючи на це, його було незаконно звільнено. На даний час він продовжує хворіти. Він являється членом профспілкової організації ДП «Мисливське господарство «Звірівське» та за весь період роботи сплачував профспілкові внески, однак дозвіл на його звільнення профспілкою не надавався.

В результаті незаконного звільнення йому не було нараховано та виплачено заробітну плату, Державне агентство лісових ресурсів України при поновленні його на раніше займаній посаді зобов'язане виплатити йому середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. У зв'язку з незаконними діями відповідача йому завдано моральну шкоду, яку він оцінює у 10 000 грн. 18.11.2014 року в межах місячного строку, передбаченого чинним законодавством для звернення до суду, був поданий ним адміністративний позов до Волинського окружного адміністративного суду. Ухвалою від 03.12.2014 року провадження по справі було закрито з підстав непідсудності розгляду даної справи адміністративного суду. Вказану ухвалу він отримав 09.12.2014 року, вважає що строк звернення до суду з даним позовом пропущено ним не було.

Тому просить суд поновити його на посаді директора ДП «Мисливське господарство «Звірівське» з 05.11.2014 року; стягнути на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Відповідачем Державним агентством лісових ресурсів України було подано заперечення на позовну заяву, відповідно до якого в задоволенні позову просять відмовити в повному обсязі, оскільки підстави припинення трудового договору передбачено у контракті. Позивача ОСОБА_1 було звільнено з підстав порушення ним умов контракту, тому в такому випадку не може бути застосовано ст. 40 КЗпП України, відповідно до якого в період непрацездатності працівника звільнення не може бути проведено. Відповідною перевіркою встановлено, що ОСОБА_1 як керівником підприємства систематично впродовж поточного року не забезпечується виконання основних показників фінансового плану в частині сплати обов'язкових платежів до Державного бюджету та державних цільових фондів. Крім цього, позивачем по справі було незаконно, без дозволу Органу управління майном, дано згоду на відчуження земельної ділянки, яка перебувала у користуванні Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» а тому розірвання контракту із позивачем та звільнення останнього є законним, проведено відповідно до вимоги чинного законодавства, а отже відсутні підстави для поновлення його на роботі, виплати заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2, кожен зокрема, позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задоволити із підстав, наведених у позовній заяві.

Представник відповідача Багацький Є.Г. в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував з підстав, наведених у запереченні на позовну заяву.

Представники третіх осіб Обушко Р.М., Бокій Р.Ю. та Рощинський Б.Й. в задоволенні позову ОСОБА_1 просили відмовити.

Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши представлені письмові доказі, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на термін з 15.06.2010 року по 14.06.2015 року на підставі контракту від 01.06.2010 року був найнятий на посаду директора Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» (а.с. 10-18).

На підставі наказу Державного агентства лісових ресурсів України № 652-к від 04.11.2014 року «Про припинення трудового договору та звільнення з посади директора державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1 було звільнено 05.11.2014 року з підстав, передбачених підпунктами «в» та «м» пункту 26 контракту за невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів та відчуження закріпленої за підприємством земельної ділянки без погодження з Органом управління майном та звільнено його з роботи за пунктом 8 статті 36 КЗпП України (а.с. 28). У трудовій книжці позивача здійснено відповідні записи про це (а.с. 7-9).

В період з 03 по 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що стверджується листком непрацездатності (а.с. 30).

Відповідно до ч. 3 ст. 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки, відповідальність сторін (у тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін.

Отже, виходячи з нормативного тлумачення п.п. 4, 8 ст. 36, ч. 3 ст. 40, ч. 3 ст. 41, ст.ст. 40, 41 КЗпП України та враховуючи те, що між сторонами виник спір із приводу припинення трудового договору з працівником з підстав, передбачених контрактом - п. 8 ст. 36 КЗпП України, а не у зв'язку із звільненням працівника із ініціативи власника або уповноваженого ним органу, норми ч. 3 ст. 40 КЗпП України (неможливість звільнення працівника під час тимчасової непрацездатності (лікарняного)) на дані правовідносини поширюватись не можуть. Аналогічна позиція зазначена і в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 23.01.2013 року. Таким чином, доводи позивача про незаконність розірвання з ним контракту під час перебування його на лікарняному є безпідставними.

З вищенаведених підстав судом не приймається до уваги і твердження позивача про незаконність розірвання з ним контракту без попередньої згоди профспілкового органу, що не суперечить вимозі ч. 1 ст. 43-1 КЗпП України, згідно якої без згоди профспілкового органу допускається розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку звільнення керівника підприємства.

Відповідно до п. «в» п. 26 Контракту, укладеного між позивачем та Органом управління майном (Державним комітетом лісового господарства України, правонаступником якого є Державне агентство лісових ресурсів України) керівник може бути звільнений з посади, а цей контракт розірваний з ініціативи Органу управління майном, у тому числі за пропозиції місцевого органу державної виконавчої влади, до закінчення терміну його дії у разі невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом та Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, також невиконання підприємством зобов'язань щодо виплати заробітної плати працівникам чи недотримання графіка погашення заборгованої по заробітній платі (а.с. 15).

В основу даної підстави звільнення відповідачем було покладено лист Економічного управління Державного агентства лісових ресурсів України (а.с. 62-63), згідно якого Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» під керуванням ОСОБА_1 систематично впродовж 2014 року не забезпечувало виконання основних показників фінансового плану, що за собою потягло зменшення розміру сплати обов'язкових платежів до Державного бюджету та державних цільових фондів.

Однак, на думку суду, з даним твердженням відповідача неможливо погодитись.

Відповідно до довідки про відсутність заборгованості з податків, зборів, що контролюються органами державної податкової служби, виданої Ківерцівською ОДПІ від 27.02.2015 року № 590/10/03-05-25-16 (а.с. 234) Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» станом на 01.11.2014 року заборгованості зі сплати податків, зборів не мало.

Так само відповідачем суду не було надано жодного доказу щодо існування заборгованості по виплаті заробітної плати працівникам Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське».

З цього випливає, що будь-якої реальної заборгованості перед бюджетами та працівниками підприємства позивачем допущено не було. А невиконання фінансового плану господарства, що потягло за собою несплату запланованих сум податків та зборів до бюджетів та спеціалізованих фондів не може, на думку суду, ототожнюватись із невиконання підприємством зобов'язань перед бюджетом і Пенсійним фондом щодо сплати податків, зборів та обов'язкових платежів, а також заробітної плати.

А тому, на думку суду, звільнення позивача на підставі п. «в» п. 26 Контракту є незаконним.

Відповідно до п. «м» п. 26 Контракту з керівником може бути достроково в односторонньому порядку розірвано контракт у разі надання в користування, оренду чи відчуження закріпленого за Підприємством державного майна, майнових активів, земельних ділянок, інтелектуальної власності без погодження з Органом управління майном (а.с. 163).

Згідно п. 5.2 Статуту Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське», затвердженого Наказом Держкомлісу № 247 від 27.03.2005 року (а.с. 84-88) майно підприємства є державною власністю і закріплюється за ним на праві господарського відання. Здійснюючи право господарського відання, Підприємство володіє, користується і розпоряджається зазначеним майном на свій розсуд, вчиняючи щодо нього будь-які дії, які не суперечать чинному законодавству та цьому Статуту.

п. 5.4 Статуту визначено, що відчуження засобів виробництва, що є державною власністю і закріплені за підприємством здійснюються за погодженням з органом управління майном в порядку, що встановлюється чинним законодавством.

Згідно п. 10 Контракту від 01.06.2010 року, укладеного з позивачем, керівник зобов'язується погоджувати з Органом управління майном відчуження майна, здачу його і оренду та заставу, списання майна, укладення договорів про спільну діяльність та інвестиційних договорів, створення філій, умови залучення кредитних ресурсів (а.с. 11). П. 30 Положення про Державне агентство лісових ресурсів України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.2014 року № 52, передбачено, що Держагенство здійснює управління об'єктами державної власності, які належать до сфери управління Держагенства (а.с. 79-83).

Відповідно до Державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серія ЯЯ № 030785, виданого 19.12.2007 року (а.с. 59) Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське» мало у користуванні земельну ділянку площею 3,7624 га для обслуговування будівель та споруд господарства.

Листом № 74 від 08.10.2013 року на ім'я голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області директор Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1 просить припинити право постійного користування земельною ділянкою площею 0,25 га у зв'язку з приватизацією житлового будинку (а.с. 224).

На підставі вищевказаного листа та заяви громадянина ОСОБА_1 розпорядженням першого заступника голови Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області від 25.10.2013 року № 284 (а.с. 222) було припинено та вилучено частину земельної ділянки площею 0,25 га із постійного користування Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське», яка знаходиться на території Звірівської сільської ради Ківерцівського району Волинської області згідно з Державним актом на право постійного користування земельною ділянкою серії ЯЯ № 030785, виданого 19.12.2007 року, з подальшим наданням її у власність громадянину ОСОБА_1

Таким чином, директор Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» ОСОБА_1,. всупереч п.п. 5.2; 5.4 Статуту господарства, п. 10 Контракту без попереднього дозволу Органу управління майном (Державного агентства лісових ресурсів) фактично відмовився, а самедав згоду на припинення права користування на частину земельної ділянки, яка перебувала у користуванні господарства і була власністю держави в особі Державного агентства лісових ресурсів.

Судом не приймається до уваги твердження позивача та його представника про те, що оскільки громадянин ОСОБА_1 набув у приватну власність житловий будинок, то йому, у відповідності до ст. 120 ЗК України, автоматично переходить право власності і на земельну ділянку, оскільки вказана норма законодавства стверджує про необхідність переходу даної земельної ділянки у власність, однак даний перехід має відбуватися згідно встановленого законодавством порядку, а в разі виникнення спору, такий спір вирішується у судовому порядку.

Отже, в ході судового розгляду було встановлено порушення позивачем вимог п.п. 5,2; 5.4 Статуту, п. 10 Контракту при відчуженні земельної ділянки площею 0,25 га, а тому одностороннє розірвання Контракту з позивачем на підставі п. «м» п. 26 Контракту є підставним.

Зі змісту рішення колегії суддів Судової палати в цивільних справах Верховного Суду України від 19.11.2008 року вбачається, що до дій, які стали підставою розірвання контракту не можуть застосовуватись вимоги, що стосуються дисциплінарних проступків, якщо звільнення було проведено на підставі п. 8 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до листа Ківерцівської районної державної адміністрації Волинської області № 2654/35/2-14 від 23.10.2014 року (а.с. 90-91) Ківерцівська районна державна адміністрація Волинської області погодила звільнення позивача.

Твердження позивача про те, що його ніхто не повідомив про наказ від 04.11.2014 року № 652-к спростовується актом щодо ознайомлення директора Державного підприємства «Мисливське господарство «Звірівське» від 05.11.2014 року (а.с. 95), який був направлений позивачу і отриманий ним згідно повідомлення пошти (а.с. 93), а також показами допитаних в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

З огляду на викладене суд дійшов висновку про відмову позивачу в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 213-215 ЦПК України, ст. ст. 21, 36, 40, 41 КЗпП України, ст. 120 ЗК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Державного агентства лісових ресурсів України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Волинське обласне управління лісового та мисливського господарства, Державне підприємство «Мисливське господарство «Звірівське», про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя

Ківерцівського районного суду О.К. Костюкевич