Справа № 642/5616/2015ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Ольховського Є.Б.

при секретарі Василевській Є.І.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору купівлі-продажу, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання угоди удаваною та визнання права власності на рухоме майно, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом в якому вказав що 24.06.2006 року він та ОСОБА_2К уклали договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2108, 1992 року випуску, д/н НОМЕР_1, номер кузову № ХТА210800N1084645, двигун № НОМЕР_2 за яким ОСОБА_1 продав а ОСОБА_2 придбав зазначений автомобіль у власність. На виконання угоди в той же день ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 сам автомобіль з технічним паспортом (свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ХАС № 471698 видане МРЕВ 1 м. Харкова 19.10.1999 р.) та ключами, а відповідач сплатив суму 17675 грн. що на день угоди складало 3,5 тисяч доларів США. Згідно взаємної домовленості відповідач ОСОБА_2 повинен був до кінця червня 2006 року переоформити куплений ним автомобіль, оскільки на оформлення договору купівлі-продажу 24.06.2006 року у ОСОБА_2 вже не було грошей, для чого позивачем ОСОБА_1 було оформлено нотаріальне доручення ВСХ №79849 від 24.06.2006, яке зареєстровано в реєстрі за №3220 від 24.06.2006 року. Таким чином, сторони за договором купівлі-продажу автомобіля виконали всі його основні умови 23.12.2008 року. Проте ОСОБА_2 не переоформив придбаний ним автомобіль в органах ДАІ, та продовжував його експлуатувати на правах власника. В зв'язку з тим, що вищевказаний автомобіль формально продовжував рахуватися в органах ДАІ за позивачем ОСОБА_1, йому в лютому 2015 року, державна податкова інспекція пред'явила претензії та звернула увагу на не відповідність його даних вказаних в декларації про доходи з даними ДАІ, а тому він змушений був звернутися з даним позовом до суду.

ОСОБА_2 звернувся до Ленінського районного суду м. Харкова з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання удаваною угоди по видачі довіреності ВСХ №79849 від 24.06.2006, яка зареєстровано в реєстрі за № 3220 та визнання за ним права власності на автомобіль марки ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова № ХТА210800N1084645, двигун №4. В обґрунтування позову ОСОБА_2 посилається на те, що 24 червня 2006 року фактично був укладений договір купівлі-продажу автомобіля, у виконання якого продавець ОСОБА_1, передав йому згаданий вище автомобіль з документами і номерними знаками. Він у свою чергу сплатив ОСОБА_1, вартість автомобіля в сумі 17675 грн., еквівалентній 3500 доларів США. Ці дії вони оформили розпискою від 24.06.2006 року. Проте, через відсутність матеріальних статків він не переоформив автомобіль на своє ім'я. По взаємній домовленості 24 червня 2006 року вони вирішили оформити цю угоду нотаріально засвідченим дорученням на розпорядження та управління автомобіль з правом його продажу. Того ж дня, 24.06.2006 року, відповідачем (позивачем) ОСОБА_1, - було оформлено нотаріально завірене доручення серія ВСХ №79849 від 24.06.2006, яке зареєстровано в реєстрі за №3220 від 24.06.2006 року на імя ОСОБА_2 ОСОБА_2, будучи фактичним власником автомобіля марки ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова № ХТА210800N1084645, двигун №4, на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ ХАС №471698 видане МРЕВ-1 м. Харкова 19.10.1999, нотаріально завіреному дорученню ВСХ №79849 від 24.06.2006, яке зареєстровано в реєстрі за №3220 від 24.06.2006 року, а також розписки про виконання умов договору від 24.06.2006 року, не має можливості реалізувати своє право як власника на володіння, користування і розпорядженням вказаним автомобілем, в зв'язку з чим він вимушений був звернутися до суду за захистом своїх інтересів.

Позивач за первісним позовом та його представник в судове засідання не з'явилися, надавши суду заяву, відповідно до якої свої просили суд розглядати справу за їх відсутності, задовольнивши їх позовні вимоги та погоджуючись із вимогами викладеними в зустрічному позові.

Представник ОСОБА_2 проти задоволення первісного позову не заперечував, заявлені за зустрічним позовом вимоги підтримав і дав пояснення аналогічні викладеним у зустрічній позовній заяві фактам.

Суд, вивчивши надані докази, вважає що обидва позови є обґрунтованими та підлягають задоволенню за наступним:

як вбачається з матеріалів справи, 24 червня 2006 року позивач (відповідач) ОСОБА_1 уклав з відповідачем (позивачем) ОСОБА_2 в м. Харкові області письмовий договір купівлі - продажу автомобіля марки ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова №ХТА210800N1084645, двигун №4, який на праві особистої власності належить йому .

24 червня 2006 року, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 вищевказаний автомобіль з технічним паспортом (свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ХАС №471698 видане МРЕВ-1 м. Харкова 19.10.1999), в повній комплектації і технічно справному стані, а відповідач ОСОБА_2 сплатив йому вартість автомобіля в сумі 17675 грн., еквівалентній 3500 доларів США. Ці дії вони оформили розпискою від 24.06.2006 року.

Згідно взаємної домовленості відповідач ОСОБА_2 повинен був в до кінця червня 2006 року переоформити куплений ним автомобіль, оскільки на оформлення договору купівлі-продажу 24.06.2006 року у ОСОБА_2 вже не було грошей, для чого продавцем ОСОБА_1 на нього було оформлено нотаріально завірене доручення ВСХ №79849 від 24.06.2006, яке зареєстровано в реєстрі за №3220 від 24.06.2006 року.

Тобто, сторони за договором купівлі-продажу автомобіля виконали всі його основні умови 24.06.2006 року.

Таким чином, в даному випадку мала місце удавана угода, метою якої було приховування іншої угоди купівлі-продажу автомобіля, яку сторони насправді вчинили.

Згідно ст. 235 Цивільного кодексу України, якщо буде встановлено, що угода була здійснена сторонами для приховування іншої угоди, яку вони насправді вчинили, стосунки сторін регулюються правилами про угоду, яку вони насправді вчинили.

Відповідно до ст. 208 ЦК України в письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (переєрестрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів» передбачено письмову форму договору купівлі-продажу автомобіля.

Сторони не ухилялись від нотаріально посвідчення правочину, а уклали удаваний право чин, (оформлений як доручення), що не дає суду змоги застосувати до правовідносин між сторонами вимог ст. 220 ЦК України.

Відповідно до ч.І ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсності, крім випадків, встановлених законом.

Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Як зазначив Пленум Верховного Суду України в постанові від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Виникнення права власності безпосередньо регулюється статтею 655 ЦК України, згідно з якою за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму; а також статтею 334 ч. І ЦК України, відповідно до якої право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, для визнання права власності на автомобіль достатньо довести факт сплати грошей покупцем і передачі автомобілю продавцем. Всі ж наявні у ЦК застереження щодо моменту виникнення права власності в інших випадках стосуються тільки договорів, що потребують нотаріального посвідчення та об'єктів нерухомості. Не регулює питання виникнення права власності на автомобіль і вищевказаний Порядок.

Єдина норма, яка на перший погляд кореспондується з Порядком - це ч. 2 ст. 640 ЦК України, в якій передбачено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передача майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передачі відповідного майна або вчинення певної дії.

При цьому під цивільним законодавством розуміється система нормативних актів, які містять цивільно-правові норми, які визначають майнові та особисті немайнові відносини, врегульовані нормами цивільного права між майново відокремленими, юридично рівними учасниками, що є носіями суб'єктивних цивільних прав та обов'язків.

У той же час адміністративно-правова норма, як елемент адміністративного законодавства - це обов'язкове правило поведінки, яке встановлене і охороняється державою, метою якого є регулювання суспільних відносин, що виникають, змінюються і припиняються у сфері державного управління тобто адміністративно-правових відносин.

Адміністративно-правові ж відносини завжди мають державно-владний характер, тобто один із суб'єктів завжди наділений державою владними повноваженнями щодо інших учасників адміністративно-правових відносин.

За таких обставин Порядок, виходячи з наведених понять, відноситься до актів адміністративного, а не цивільного законодавства, що вбачається також зі змісту п. 3 - «державна реєстрація транспортних засобів проводиться підрозділами Державтоінспекції з метою здійснення контролю за відповідністю конструкції та технічного стану транспортних засобів установленим вимогам стандартів, правил і нормативів, дотриманням законодавства, що визначає порядок сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), використанням транспортних засобів в умовах воєнного і надзвичайного стану, а також для ведення їх обліку та запобіганню вчиненню щодо них протиправних дій. Державний облік зареєстрованих транспортних засобів передбачає реєстрацію, накопичення, узагальнення, зберігання і передачу інформації про такі засоби та відомостей про їх власників, які вносяться до Єдиного державного реєстру Державтоінспекції».

Тобто питання визнання права власності на транспортні засоби, зокрема реєстрація такого права, не є метою Порядку і предметом його регулювання, що підтверджує відсутність в ньому норм, які регулюють цивільно-правові відносини.

За таких обставин суд, приходить до висновку, що не зняття автомобілю з реєстрації не тягне за собою визнання договору купівлі-продажу автомобілю не укладеним.

Крім того, реєстрація транспортного засобу, зняття його з обліку є лише адміністративною функцією держави, метою якої є облік та офіційне підтвердження права власності громадян на транспортні засоби, запобігання вчиненню щодо них протиправних дій. Органи ДАІ зобов'язані провести таку реєстрацію на підставі рішення суду.

Оскільки встановлено факт отримання відповідачем ОСОБА_1, грошових коштів за вищевказаний автомобіль, суд приходить до висновку, що за ОСОБА_2 необхідно визнати право власності на транспортний засіб автомобіль марки ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова №ХТА210800N1084645, двигун №4.

При реєстрації автомобіля в органах РЕВ ДАІ УМВС України з ОСОБА_2 в доход держави підлягають стягненню належні платежі (податки, держмито тощо).

Задовольняючи позовні вимоги сторін, суд приходить також і до висновку про визнання удаваною угоди по видачі нотаріально завіреної довіреності серії ВСХ №79849 від 24.06.2006, яка зареєстрована в реєстрі за №3220 від 24.06.2006 року на автомобіль марки ВАЗ 2108, 1992 року випуску, державний номер НОМЕР_1, номер кузова №ХТА210800N1084645, двигун №4.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214- 215 ЦПК України, ст. ст. 216, 220, 235, 334 ЦК України суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги за обома позовами - задовольнити.

Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля ВАЗ 2108, 1992 р.в., д/н НОМЕР_1 укладений 24.06.2006 року між ОСОБА_1 з одного боку та ОСОБА_2 з іншого боку оформлений як нотаріально посвідчене доручення ВСХ №79849 від 24.06.2006 року.

Визнати за ОСОБА_2 (код НОМЕР_3) право власності на автомобіль ВАЗ 2108 , 1992 р.в., д/н НОМЕР_1 - свідоцтвом про реєстрацію ТЗ ХАС № 471698 видане МРЕВ 1 м. Харкова 19.10.1999 номер кузова № ХТА210800N1084645 двигун № НОМЕР_2.

Оформлення автомобіля в органах РЕВ ДАІ УМВС України здійснити у відповідності до вимог закону в частині стягнення з ОСОБА_2 в доход держави належних платежів.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Є.Б. Ольховський