Справа № 362/954/15-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г. М.
Провадження № 22-ц/780/5479/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 23 01.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Антоненко В.І., Гуль В.В.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення грошової компенсації за комунальні та інші послуги ,-

встановила:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення з останньої як власниці ? частини житла грошової компенсації за комунальні та інші послуги у розмірі 9114 грн. 90 коп. за період з липня 2012 року до січня 2015 року, посилаючись на таке.

За вимогами ст. ст. 63, 66-68 ЖК України, відповідачка як власник ? частини квартири АДРЕСА_1 зобов'язана сплатити на користь позивач ? частину вартості комунальних послуг по вказаній квартирі, оскільки в період починаючи з липня 2012 року до січня 2015 року,позивач сплачував ці послуги одноособово.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апелянт вказав, що відповідач не довела те, що вона не проживає в спірній квартирі. Крім того вказав, що оплата за комунальні послуги має стягуватись з тих осіб, що зареєстровані в квартирі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що з часу, коли відповідач стала власником спірної квартири та по даний час відповідач не проживає в квартирі, тобто безпосередньо не володіє та не користується належною їй часткою у спільному майні, а відповідно і житлово-комунальними послугами не користується.

Крім того, суд вважав доводи позивача про належність відповідачці ? частини квартири в період з жовтня 2012 року до лютого 2015 року безпідставними з огляду на те, що рішення суду про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири набуло законної сили 31 березня 2015 року, крім того, відсутня у ОСОБА_3 державна реєстрації права власності на ? частину квартири,

Колегія суддів згідна з такими висновками суду з таких підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що з 1992 року по 2012 рік сторони перебували у зареєстрованому шлюбі.

На підставі договору купівлі-продажу квартири від 21 травня 2010 року ОСОБА_2 придбав квартиру АДРЕСА_1.

З довідки КП «УЖКГ м. Василькова» від 22 травня 2012 року вбачається, що ОСОБА_3 проживає та зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1 з 21 березня 2012 року.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 10 жовтня 2012 року у справі № 1008/4377/12, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 31 березня 2015 року, визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_2, по ? частини квартири за кожним.

Крім того, рішенням Васильківського міськрайонного суду від 28 травня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та вселення до житлового приміщення (а.с.89).

Відповідно до положень ст. 13 Конституції України власність зобов'язує, власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить.

Відповідно до ст. 360 ЦК України співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів) , а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном.

Враховуючи викладене, суд дійшов правильного висновку, що в період з липня 2012 року по січень 2015 року ОСОБА_3 не була власником ? частини вказаної квартири, оскільки рішення суду про визнання такого права набрало законної сили 31 березня 2015 року, державна реєстрація цього права не відбулась.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги про стягнення з відповідача комунальних послуг як власниці вказаної квартири є безпідставними, оскільки у вказаний період у відповідача, яка не була власником вказаного майна, не виникли обов»язки по утриманню ? частини квартири АДРЕСА_1.

Згідно з вимогами п.5 ч.3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ст.ст. 68, 160 ЖК України споживачі повинні щомісячно здійснювати оплату за отримані комунальні послуги у строки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідачці чинились перешкоди у користуванні спірною квартирою, у звв»язку з чим вона не проживала в ній, що підтверджується набравшим законної сили рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 28 травня 2015 року, за яким ОСОБА_3 вселена у спірну квартиру та зобов»язано ОСОБА_4 припинити дії щодо перешкод ОСОБА_3 користуватись квартирою АДРЕСА_1 ( а.с.89).

Встановивши, що до 28 травня 2015 року ОСОБА_3 спірним житлом вона не користувалась у зв'язку з перешкодами, які чинив відповідач ОСОБА_2, отже, не споживала житлово-комунальні послуги, які надавались до цієї квартири, суд дійшов вірного висновку про те, що не ґрунтуються на вимогах закону позовні про стягнення з відповідача вартості комунальних послуг лише на підставі реєстрації місця її проживання у спірній квартирі.

Таким чином, враховуючи зазначені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд першої інстанції дійшов привального висновку, що відповідач по справі не була співвласником спірної квартири та не користувалась нею протягом періоду, за який позивач просив суд стягнути оплату за комунальні послуги, а тому відсутні передбачені законом підстави для стягнення вказаної плати.

Отже, судом першої інстанції ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 18 серпня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :