Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"13" жовтня 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Матвєєвої Ю. О., при секретарі Сердюк Ю.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати з компенсацією, моральної шкоди та витрат на правову допомогу. В обґрунтування позову зазначила, що працює у ПАТ «Азовзагальмаш». Так, їй була нарахована, але не виплачена заробітна плата в сумі 13799,33 грн., яку просить стягнути з відповідача. Разом з тим, просить стягнути на її користь компенсацію в розмірі 2684,35 грн. Вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача їй завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 1000,00 грн. На підставі викладеного, позивачка просила стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату з компенсацією та моральну шкоду.

Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, наданий відповідачем розрахунок заборгованості з виплати заробітної плати з компенсацією в розмірі 15432,00 грн. визнає та просить стягнути на її користь. Також просить стягнути моральну шкоду в розмірі 1000,00 грн.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, надавши письмові заперечення проти позову, в яких позовні вимоги позов визнають частково, оскільки розбір заборгованості з виплати заробітної плати з урахуванням компенсації становить 15432,00 грн., що підтверджується відповідною довідкою, виданою бухгалтерією підприємства. У задоволенні решти позовних вимог просить відмовити.

У звязку із неявкою представника відповідача в судове засідання судом прийнято рішення про проведення заочного розгляду справи у порядку ст. 224 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Ця ж норма пролонгована змістом частини 1 статті 24 Закону України «Про оплату праці».

Судом встановлено, що позивачка перебуває у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними відомостями у її трудовій книжці.

За період роботи позивачки їй нараховувалась заробітна плата.

Згідно довідки №238/ро-520, виданої 21 серпня 2015 року ПАТ «Азовзагальмаш» у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 15432,00 грн. При цьому суд зазначає, що вказана сума заборгованості по заробітній платі вказана вже з урахуванням утримань передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Також, до нарахованої суми заборгованості по заробітній платі включено компенсацію за затримку виплати розрахунку.

Оскільки позивачкою визнано суму заборгованості по заробітній платі з компенсацією в сумі 15432,00 грн., суд позовні вимоги в цій частині задовольняє в повному обсязі.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних) та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000,00 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 200 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Позивачкою заявлено вимогу про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 292,32 грн., в підтвердження чого представлено договір про надання правової допомоги, акт виконаних робіт та квитанцію. Перевіряючи обґрунтованість нарахованих та сплачених позивачем витрат на правову допомогу адвокату суд зауважує, що в акті прийому передачі серед наданих послуг значиться складання запиту на отримання відомостей про заробіток, графік робіт особи. При цьому вартість вказаної послуги згідно акту становить 48,72 грн. Проте позивачем не надано доказів виконання адвокатом вказаного виду робіт (послуг), не представлено доказів звернення із адвокатським запитом до відповідача та не додано до позову отриманих від відповідача відомостей на адвокатський запит.

Згідно вимог статті 11, 60 ЦПК кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З урахуванням зазначеного суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення вимог про стягнення витрат на правову допомогу, зменшивши їх на 48,72 грн., як фактично не надані та недоведені. У звязку із цим розмір фактично понесених та доведених витрат на адвоката становить 243,60 грн. (292,32грн. - 48,72 грн.).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218, 224-228 ЦПК України, ст.ст. 115, 233, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості по заробітній платі з компенсацією, моральної шкоди та витрат на правову допомогу, - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, р/р 3001 в Маріупольській філії КБ «Приватбанк», МФО 335429) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2, заборгованість по заробітній платі за період з жовтня 2014 року по серпень 2015 року в сумі 15432,00 грн., а також моральну шкоду в розмірі 200 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 243,60 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» юридична адреса: м. Маріуполь, пл. Машинобудівельників,1 (, р/р 3001 в Маріупольській філії КБ «Приватбанк», МФО 335429) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути переглянуто судом, який його прийняв, за письмовою заявою відповідача.

Заява про перегляд рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ю. О. Матвєєва