Справа №463/3653/14-ц
Провадження №2/463/154/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі головуючого судді Головатого Р.Я.

при секретарі судових засідань Миличук У.Р.

за участю позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3

представника позивачів ОСОБА_4

представника відповідача Коциби М.Л.

представника третьої особи ОСОБА_6 ОСОБА_7

представників третьої особи ДОЗ ЛОДА Шулімової О.І., Потапова І.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської обласної клінічної лікарні, треті особи: ОСОБА_6, Департамент охорони здоров'я Львівської обласної державної адміністрації, про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и в:

позивачі звернулися до суду із позовом до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Уточнивши позовні вимоги просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 2958 грн. 20 коп. матеріальної шкоди, 80000 грн. моральної шкоди, на користь ОСОБА_2 - 120000 грн. моральної шкоди.

Свої вимоги мотивує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у приміщенні ЛОКЛ ОСОБА_2 народжувала дитину шляхом застосування операції кесаревого розтину, яку проводили оперуючий хірург - ОСОБА_6, перший асистент - ОСОБА_10, другий асистент - ОСОБА_11 ОСОБА_12 народилася доношеною, масою 3700 г, ростом 53 см, пологовий стан задовільний, однак за 15 хв. стан дитини погіршився, її перевели у відділення інтенсивної терапії недоношених новонароджених дітей в ЛОКЛ, де 24.11.2010р. дитина померла від порушення вітальних функцій центрального ґенезу у зв'язку з травматичним ушкодженням головного мозку.

Висновком комісійної судово-медичної експертизи №151-152 від 07.09.2012р. встановлено, що причиною смерті новонародженої дитини позивачів стала пологова травма голови у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу з порушенням мозкового кровообігу та з наступними незворотними змінами мозку, порушенням функції життєво важливих органів, що мали вторинне походження. Причина смерті підтверджена патологоанатомічним та патогістологічним дослідженнями.

За заявою ОСОБА_2 щодо неналежного виконання медичними працівниками ЛОКЛ своїх професійних обов'язків, що спричинили смерть малолітньої ОСОБА_12, були внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000008. За результатами розгляду кримінального провадження, ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.04.2014р. ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі п.ґ ст.1, ст.6 Закону України «Про амністію у 2011 році».

Разом з тим, у зв'язку з неналежним виконанням лікарем-акушером-гінекологом ЛОКЛ ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків було заподіяно шкоду життю та здоров'ю новононародженої ОСОБА_12, яка у зв'язку з пологовою травмою померла, а також шкоду здоров'ю ОСОБА_2, якій було залишено частини плаценти в матці, що спричинило кровотечі та перебування у зв'язку з цим на стаціонарному лікуванні з 26.12.2010р. по 11.01.2011р., що підтверджується актом експертного контролю якості медичної допомоги від 18.02.2011р. №3, актом судово-медичного обстеження (дослідження) №131, висновком №151-152.

З відповіді ЛОКЛ від 01.11.2012р. №3095/с, наданої на запит старшого слідчого Дубіцького В.П., вбачається, що згідно з листом призначень ОСОБА_2 було використано медикаментів та розхідних матеріалів на суму 598,70 грн.

Крім цього, на запит старшого слідчого Поплавської А.Е. КП ЛМР «Обласний аптечний склад» надало відповідь щодо вартості лікарських засобів, придбаних позивачами за власні кошти (відповідно до листа-відповіді ЛОКЛ від 01.11.2012р. щодо призначень ОСОБА_2), що становить 335,05 грн. Документально підтверджено і понесені позивачами витрати на лікування як ОСОБА_2 на суму 220,32 грн. (довідка КП ЛОР «Обласний аптечний склад» від 25.01.2013р. №54), так і на лікування ОСОБА_12 на суму 534,13 грн. (довідка КП ЛОР «Обласний аптечний склад» від 25.01.2013р. №53). Таким чином, загальна вартість витрат на лікування ОСОБА_2 та ОСОБА_12 становить 1688,20 грн., які просять стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3

Крім цього, оскільки ОСОБА_3 були понесено витрати на поховання ОСОБА_12, які згідно з листом ЛКП «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг» від 19.02.2013р. №102 становили у 2010р. в середньому 1270 грн., просить стягнути такі на його користь з відповідача.

Разом з тим, у зв'язку з неналежним виконанням лікарем-акушером-гінекологом ЛОКЛ ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків, що призвели до смерті новонародженої ОСОБА_12 та заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_2, позивачам завдано моральну шкоду, яку вони обґрунтовують тим, що дитина була дуже бажаною та вся сім'я з нетерпінням чекала на її народження, особливо старша донечка. Позивачі, які дев'ять місяців очікували народження своєї доньки, спостерігали за її розвитком через монітор УЗД, з тривогою уявляли радість першої зустрічі, першого кроку, першого слова, ніколи не зможуть забути трагічні події, які забрали життя їхньої дитини. Так само як ніколи не зникне страх перед медичними працівниками, які покликані рятувати життя людей, адже водночас протиправні дії одного з них вартували життя дитині. Позивачі перебувають у постійному неспокої, тривозі за майбутнім, сумнівах у можливості ще коли-небудь відчути радість материнства, батьківства. Додаткових психологічних страждань завдали і зміни у фізичному стані, зокрема, посилена лактація з усвідомленням її непотрібності, адже дитина загинула. ОСОБА_2 тривалий час вірила у те, що саме вона винна у смерті своєї дочки, щомиті утверджувала в собі це нездоланне почуття вини, і сьогодні час не вилікував материнську душу, яка і досі болить за втраченою дитиною. Весь цей час поруч з дружиною був ОСОБА_3, який заспокоював та розраджував її, хоча і сам не міг стримати сліз. Чоловікові довелося стати опорою для дружини, підбадьорювати її, дбати про неї, оберігати від, як виявилося неправдивої, інформації про інфекцію, що спричинила смерть дитини, і при цьому долати внутрішні емоційні збої, звинувачуючи себе, що не вберіг обох. Саме ОСОБА_3 взяв на себе обов'язок повідомлення про трагедію родичам і що найважче - дочці ОСОБА_13, яка безперестанку розпитувала про маму і сестричку. Він з тривогою спостерігав за дружиною, її неможливістю повернутися до звичного способу життя, замкнутістю, невпевненістю, страхом.

За результатами проведеної амбулаторної судово-психологічної експертизи було складено акт №1011, в якому, зокрема, зазначено, що матеріальний еквівалент завданої ОСОБА_2 моральної шкоди становить 89840 грн.

Крім цього, внаслідок неправомірних дій ОСОБА_6, у ОСОБА_2 розпочалася маткова кровотеча, що посилило моральні страждання.

Враховуючи наведене, просять стягнути з відповідача 120000грн. як відшкодування моральної шкоди, завданої ОСОБА_2 та 80000 грн. - ОСОБА_3

Крім цього, позивачі просять стягнути на користь кожного з них по 5000 грн. витрат на правову допомогу, яка надавалася їм ОСОБА_4

В судовому засіданні позивачі та їх представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, дали пояснення аналогічні вищенаведеним. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечила. Вважає, що оскільки ОСОБА_6 не визнано винним у вчинені злочину передбаченого ч.2 ст.140 КК України вироком суду, а останнього звільнено від кримінальної відповідальності на підставі амністії, про що постановлено ухвалу від 16.04.2014р., то така не має доказового значення у розгляді цивільно-правових наслідків його дій. Крім цього посилається на неналежність та недопустимість акта судово-медичного обстеження (дослідження) №131, висновку експерта №151-152, акта №1011 амбулаторної судово-психологічної експертизи як письмових доказів, оскільки такі не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень. В задоволенні позову просить відмовити за недоведеністю.

Разом з тим, суду пояснила, що причина смерті новонародженої ОСОБА_12 була встановлена експертною комісією, за результатами якої ОСОБА_6 оголошено догану.

Представник третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7 у задоволенні позову просив відмовити за недоведеністю, оскільки відсутній вирок суду про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, а ухвала суду про звільнення останнього на підставі амністії не спростовує його невинуватість. Крім цього, вважає докази, на які посилаються позивачі неналежними, суперечливими, у певних частинах взаємовиключаючими та такими, що не дозволяють зробити однозначних і чітких висновків. Акт №1011 судово-психологічної експертизи не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень.

Крім цього, вважає безпідставними вимоги позивачів про відшкодування витрат на правову допомогу, оскільки відсутні документи, які б підтверджували витрати позивачів на надання такої, крім цього ОСОБА_4 є фізичною особою-підприємцем та не може здійснювати незалежну адвокатську діяльність, крім цього, у договорі сторонами зазначені «Виконавець» та «Клієнт», замість належних «Адвокат» та «Клієнт». Матеріали справи не містять ухвали суду про допуск ОСОБА_4 до участі у справі як особи, яка має право надавати правову допомогу, що також свідчить про відсутність підстав для стягнення витрат на таку з відповідача.

Представник третьої особи ДОЗ ЛОДА Шалімова О.І. у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Разом з тим, пояснила, що висновок експерта №151-152 не відповідає вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, оскільки на ньому відсутня печатка. Крім цього, зазначила, що за заявою ОСОБА_2 проводилася службова перевірка, за результатами проведення якої складено акт експертного контролю якості медичної допомоги від 18.02.2011р. №3 та встановлено недоліки у наданні медичної допомоги ОСОБА_2

Представник третьої особи ДОЗ ЛОДА Потапов І.А. підтримав заявлений позов. Пояснив, що за заявою ОСОБА_2 проводилася службова перевірка, за результатами проведення якої складено акт експертного контролю якості медичної допомоги від 18.02.2011р. №3 та встановлено недоліки у наданні медичної допомоги ОСОБА_2 При цьому зауважив, що ОСОБА_6 на засідання КЕК ГУОЗ ЛОДА не з'явився, письмових пояснень не надав. Матеріали перевірки були скеровані в прокуратуру.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть у справі та їх представників, дослідивши матеріали справи та оцінивши в сукупності зібрані у справі докази, суд встановив наступне.

Як вбачається з ухвали Личаківського районного суду м.Львова від 16.04.2014р. у кримінальному провадженні №0000008 про обвинувачення ОСОБА_6 за ч.2 ст.140 КК України (а.с.34-37 т.1), ОСОБА_6, будучи медичним працівником, та працюючи на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних Львівської обласної клінічної лікарні згідно наказу № 214 від 13.08.1981р. «По особовому складу» ЛОКЛ, володіючи вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар-акушер-гінеколог, відповідно до примірного положення про лікаря-акушера-гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення, яке затверджено наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2003р. «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», відповідно до вимог кваліфікаційної характеристики лікаря-акушера-гінеколога, затвердженої наказом МОЗ України № 117 від 29.03.2002р., та посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, затвердженої 04.08.2010р. головним лікарем ЛОКЛ, був зобов'язаний здійснювати належне медичне спостереження, догляд, обстеження та лікування вагітних, роділь і породіль на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики, однак 10.11.2010р. прийняв роділля ОСОБА_2 у відділенні екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, яке гозташовано на вул. Некрасова, 4 у м. Львові, де здійснював допологове обстеження роділлі до 19.11.2010р., готуючи до планової операції кесарського розтину, 19.11.2010р. о 11.55 год. у зв'язку з початком родової діяльності роділлі ОСОБА_2 провів операцію кесарського розтину у ОСОБА_2 в ургентному порядку, під час якої, несучи персональну відповідальність за її проведення як лікуючий лікар, неналежно виконуючи свої професійні обов'язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, спричинив тяжкі наслідки неповнолітній ОСОБА_12, а саме під час операції при виведенні дитини з порожнини матки, грубо порушивши вимоги ст. 6, п. а) ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», спричинив пологову травму голови народженої ОСОБА_12, яка в подальшому, незважаючи на інтенсивне лікування, 23.11.2010р. о 23.30 год. померла у відділенні інтенсивної терапії недоношених дітей ЛОКЛ, причиною смерті якої є пологова травма у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу з порушенням мозкового кровообігу та з наступними незворотними змінами мозку, порушеннями функції життєво важливих органів, що мали вторинне походження, яка виявилася несумісною з життям, була спричинена при виведенні головки плоду з порожнини матки при розродженні операцією кесарського розтину.

ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі ст.ст.1 п.ґ, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р., кримінальне провадження №0000008 - закрито.

З копії акта судово-медичного обстеження (дослідження) №131 від 25.11.2011р. (а.с.38-43 т.1), складеного судово-медичними експертами за результатами проведеного дослідження, вбачається, що причиною смерті новонародженої дитини ОСОБА_2, що наступила ІНФОРМАЦІЯ_2. о 23:30 год. є пологова травма голови несумісна з життям у вигляді масивного внутрішньо-черепного крововиливу, з порушенням мозкового кровообігу та наступними незворотніми функціональними і морфологічними змінами головного мозку. Пологова травма головки, несумісна з життям у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу у дитини виникла під час операції кесарського розтину внаслідок травматичного пошкодження судин головного мозку при виведенні оперуючим лікарем голівки дитини з малого тазу матері. Відповідальність за проведення всіх етапів операції несе оперуючий лікар ОСОБА_6 ОСОБА_15 необхідно було провести більш детальне обстеження вагітної ОСОБА_2: недостатньо зібраний анамзес, не встановлена причина проведення кесарського розтину при першій вагітності, не встановлений діагноз «вузький таз», не проводилось кардіомоніторингове спостереження за плодом, ультразвукове обстеження було зроблено невчасно і некваліфіковано. Операцію кесарського розтину необхідно було провести в плановому порядку, до початку родової діяльності. Такий етап у ході операції кесарського розтину як виведення голівки плода є дуже складним та відповідальним та оперуючим лікарем ОСОБА_6 був виконаний недостатньо ретельно і обережно, внаслідок чого у дитини виникла вказана травма.

Отримання дитиною під час проведення оперативного родорозрішення пологової травми несумісної з життям, та неякісне надання медичних послуг ОСОБА_2 підтверджується також актом експертного контролю якості медичної допомоги від 18.02.2011р. №3 (а.с.44-48 т.1), складеним за результатами проведення експертизи якості надання медичної допомоги ОСОБА_2 на підставі наказу ГУОЗ ЛОДА №137 від 3.02.2011р. «Про проведення службової перевірки», висновком експерта №151-152 від 07.09.2012р. (а.с.49-60 т.1), актом експертного контролю якості медичної допомоги від 24.12.2010р. №65 (а.с.66-67 т.1).

Враховуючи вищенаведене, суд вважає встановленим той факт, що причиною післяпологової кровотечі у ОСОБА_2 та смерті новонародженої ОСОБА_12 стала пологова травма головки несумісна з життям, яку остання отримала внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків, з якими останній ознайомлений 02.08.2010р. (а.с.76-79 т.1).

При цьому, судом не беруться до уваги заперечення представника третьої особи ОСОБА_6 - ОСОБА_7 на те, що позивачкою невірно оцінено поняття «плацентарного» та «децидуального» поліпа, а відтак, частина вимог ОСОБА_2 щодо заподіяння шкоди її здоров'ю є безпідставною та надуманою, оскільки після проведення ОСОБА_2 операції кесарського розтину у неї розпочалась маткова кровотеча, однак незалежно від природи поліпу, що спричинив маткову кровотечу в ОСОБА_2, його виникнення пов'язане з протиправними діями ОСОБА_6, які спричинили розвиток тяжких наслідків для позивачки.

Разом з тим, оскільки відповідно до ч.1 ст.1172 ЦК України юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків, а тому суд приходить до висновку, що завдана позивачам шкода, неправомірними діями ОСОБА_6 при здійсненні ним трудових обов'язків, підлягає відшкодуванню Львівською обласною клінічною лікарнею.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.9 Постанови № 4 від 31 березня 1995 року N4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.

Судом встановлено, що у зв'язку зі смертю 23.11.2010. новонародженої ОСОБА_12, яка стала наслідком неналежного виконання ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків, позивачам завдано моральну шкоду, яка виразилась у душевних стражданнях, оскільки позивачі з нетерпінням чекали народження дитини, однак у зв'язку з її смертю перебувають у постійному неспокої, тривозі за майбутнім, досі відчувають біль за втраченою дитиною. ОСОБА_2 тривалий час вірила у те, що саме вона винна у смерті своєї дочки. Весь цей час поруч з дружиною був ОСОБА_3, який заспокоював та розраджував її, хоча і сам не міг стримати сліз. Чоловікові довелося стати опорою для дружини, підбадьорювати її, дбати про неї, і при цьому долати внутрішні емоційні збої, звинувачуючи себе, що не вберіг обох. Він з тривогою спостерігав за дружиною, її неможливістю повернутися до звичного способу життя, замкнутістю, невпевненістю, страхом.

Враховуючи характер та обсяг страждань, яких зазнали позивачі, їх тривалість, що становить більше 4 років, а також, з урахуванням глибини душевних страждань, неможливість незалежно від часу та зусиль відновити попередній стан позивачів, разом з тим те, що матір дитини зазнала ще й моральних страждань пов'язаних з завданням шкоди її здоров'ю, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачів ОСОБА_2 100000 грн. моральної шкоди, ОСОБА_3 - 60000 грн.

При цьому судом не береться до уваги акт №1011 амбулаторної судово-психологічної експертизи (а.с.62-65), оскільки чинним законодавством для характеру цих спірних правовідносин межі відшкодування моральної шкоди не визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Разом з тим, відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовними вимогами про стягнення матеріальної шкоди, позивачі посилаються на ту обставину, що згідно з листом призначень ОСОБА_2 було використано медикаментів та розхідних матеріалів на суму 598,70 грн., а також придбано позивачами за власні кошти лікарських засобів на суму 335,05 грн., понесені витрати на лікування як ОСОБА_2 на суму 220,32 грн., так і на лікування ОСОБА_12 на суму 534,13 грн. Разом з тим, жодних документів (квитанцій, чеків чи ін.), які б підтверджували придбання вищевказаних ліків позивачами не представлено.

Відповідь ЛОКЛ від 01.11.2012р. №3095/с, наданої на запит старшого слідчого Дубіцького В.П., з якої вбачається, що згідно з листом призначень на ОСОБА_2 було використано медикаментів та розхідних матеріалів на суму 598,70 грн. (а.с.83-85 т.1), відповідь КП ЛОР «Обласний аптечний склад» на запит старшого слідчого Поплавської А.Е. щодо роздрібної вартості лікарських засобів від 09.01.2013р. №15 (а.с.82 т.1), що становить 335,05 грн., довідка КП ЛОР «Обласний аптечний склад» від 25.01.2013р. №54 та довідка КП ЛОР «Обласний аптечний склад» від 25.01.2013р. №53 щодо роздрібної вартості лікарських засобів (а.с.80, 81 т.1) підтверджують лише роздрібну вартість, вказаних у них медикаментів та розхідних матеріалів та не підтверджують дійсного розміру понесених позивачами витрат на їх придбання.

Так само, як і з листа ЛКП «Виробничо-реставраційний комбінат обрядових послуг» від 19.02.2013р. №102 (а.с.32 т.1) вбачається, що у 2010р. середній розмір витрат на поховання становив 1270 грн., однак такий не підтверджує дійсної вартості витрат, понесених ОСОБА_3

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що підстави для задоволення позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди відсутні.

При цьому, задовольняючи частково позовні вимоги про відшкодування шкоди, завданої позивачам внаслідок неналежного виконання ОСОБА_6 своїх професійних обов'язків, судом не беруться до уваги заперечення представника відповідача та третьої особи ОСОБА_6 щодо відсутності вироку суду про визнання ОСОБА_6 винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.140 КК України, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище ухвалою Личаківського районного суду м.Львова від 16.04.2014р. ОСОБА_6 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.140 КК України на підставі ст.ст.1 п.ґ, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році» від 08.07.2011р., кримінальне провадження №0000008 - закрито.

Разом з тим, як вбачається з вищевказаної ухвали суду (а.с.34-37 т.1), суд встановив, що ОСОБА_6, будучи медичним працівником, та працюючи на посаді лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних Львівської обласної клінічної лікарні згідно наказу № 214 від 13.08.1981р. «По особовому складу» ЛОКЛ, володіючи вищою кваліфікаційною категорією за спеціальністю лікар-акушер-гінеколог, відповідно до примірного положення про лікаря-акушера-гінеколога акушерського (гінекологічного) відділення, яке затверджено наказом МОЗ України № 620 від 29.12.2003р. «Про організацію надання стаціонарної акушерсько-гінекологічної та неонатологічної допомоги в Україні», відповідно до вимог кваліфікаційної характеристики лікаря-акушера-гінеколога, затвердженої наказом МОЗ України № 117 від 29.03.2002р., та посадової інструкції лікаря-акушера-гінеколога відділення екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, затвердженої 04.08.2010р. головним лікарем ЛОКЛ, був зобов'язаний здійснювати належне медичне спостереження, догляд, обстеження та лікування вагітних, роділь і породіль на рівні сучасних досягнень медичної науки і практики, однак 10.11.2010р. прийняв роділля ОСОБА_2 у відділенні екстрагенітальної патології вагітних ЛОКЛ, яке гозташовано на вул. Некрасова, 4 у м. Львові, де здійснював допологове обстеження роділлі до 19.11.2010р., готуючи до планової операції кесарського розтину, 19.11.2010р. о 11.55 год. у зв'язку з початком родової діяльності роділлі ОСОБА_2 провів операцію кесарського розтину у ОСОБА_2 в ургентному порядку, під час якої, несучи персональну відповідальність за її проведення як лікуючий лікар, неналежно виконуючи свої професійні обов'язки внаслідок недбалого та несумлінного до них ставлення, спричинив тяжкі наслідки неповнолітній ОСОБА_12, а саме під час операції при виведенні дитини з порожнини матки, грубо порушивши вимоги ст. 6, п. а) ч. 1 ст. 78 Закону України «Основи законодавства України про охорону здоров'я», спричинив пологову травму голови народженої ОСОБА_12, яка в подальшому, незважаючи на інтенсивне лікування, ІНФОРМАЦІЯ_2 о 23.30 год. померла у відділенні інтенсивної терапії недоношених дітей ЛОКЛ, причиною смерті якої є пологова травма у вигляді масивного внутрішньочерепного крововиливу з порушенням мозкового кровообігу та з наступними незворотними змінами мозку, порушеннями функції життєво важливих органів, що мали вторинне походження, яка виявилася несумісною з життям, була спричинена при виведенні головки плоду з порожнини матки при розродженні операцією кесарського розтину.

Як вбачається з роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п.п.1,2 Постанови від 23 грудня 2005 року № 12 «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. При вирішенні питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності суд (суддя) під час попереднього, судового, апеляційного або касаційного розгляду справи повинен переконатися (незалежно від того, надійшла вона до суду першої інстанції з відповідною постановою чи з обвинувальним висновком, а до апеляційного та касаційного судів - з обвинувальним вироком), що діяння, яке поставлено особі за провину, дійсно мало місце, що воно містить склад злочину і особа винна в його вчиненні, а також, що умови та підстави її звільнення від кримінальної відповідальності передбачені КК. Тільки після цього можна постановити (ухвалити) у визначеному КПК порядку відповідне судове рішення.

ОСОБА_6 було роз'яснено суть обвинувачення, підставу звільнення від кримінальної відповідальності та право заперечувати проти закриття кримінального провадження з цієї підстави, однак він підтримав подане до суду відповідне письмове клопотання та просив закрити кримінальне провадження з підстав, передбачених Законом України «Про амністію у 2011 році» (а.с.36 т.1).

Враховуючи вищенаведене, суд прийшов до висновку про наявність причиннового зв'язку між діями ОСОБА_6 та завданою позивачам шкодою, і даний факт встановлений відповідним судовим рішенням, що набрало законної сили та не оскаржувалось ОСОБА_6

Крім цього, амністія є підставою для звільнення особи від кримінальної відповідальності та не виключає відповідальність цивільно-правову. Так, відповідно до ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію у 2011 році» амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. А тому обґрунтування відмови у позові з підстав відсутності обвинувального вироку суд вважає безпідставними.

Разом з тим, судом не беруться до уваги заперечення представників відповідача та третіх осіб щодо неналежності та недопустимості як доказів акта експертного контролю якості медичної допомоги від 18.02.2011р. №3, акта судово-медичного обстеження (дослідження) №131 від 25.11.2011р., висновку експерта №151-152 від 07.09.2012р., акта експертного контролю якості медичної допомоги від 24.12.2010р. №65, оскільки такі не відповідають вимогам Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та містять суперечності, так як доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Вищевказані документи містять інформацію щодо предмета доказування, такі досліджувалися судом не як висновок експерта, а як письмовий доказ у справі, таким надавалася належна оцінка. При цьому, всупереч вимогам ст.60 ЦПК України представниками ні відповідача, ні третьої особи ОСОБА_6 не подано суду жодних доказів на спростування обставин, що підтверджуються вищевказаними документами.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суд приходить до висновку, що у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь ОСОБА_3 3153 грн. 36 коп. судових витрат та в дохід держави 1600 грн. судового збору, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно зі ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать, в тому чисті, і витрати на правову допомогу.

Як вбачається з Роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, наданих у п.п.47, 48 Постанови від 17 жовтня 2014 року N 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (стаття 6 Закону України від 05 липня 2012 року N 5076-VI "Про адвокатуру та адвокатську діяльність") або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (статті 12, 42, 56 ЦПК).

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом із тим граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Судом встановлено, що представник позивачів ОСОБА_4, будучи адвокатом та представляючи інтереси позивачів у цивільній справі на підставі договору №50 про надання правової допомоги (а.с.9-10 т.1) та довіреності від 03.06.2014р. (а.с.11 т.1) витратила на написання клопотань у цивільній справі 32 хв. (10 хв. + 15 хв. + 7 хв.), що підтверджується обґрунтуванням розміру витрат на правову допомогу (а.с.136-138 т.1), крім цього брала участь у судових засіданнях загальною тривалістю 8 год. 6 хв. (судове засідання 25.09.2014р. - 2 хв. (а.с.24 т.1), судове засідання 06.11.2014р. - 13 хв. (а.с.106-107 т.1), судове засідання 25.11.2014р. - 5 хв. (а.с.114 т.1), судове засідання 16.12.2014р. - 1 год. 30 хв. (а.с.166-167 т.1), судове засідання 22.01.2015р. - 1 год. 50 хв. (а.с.212-214 т.1), судове засідання 24.02.2015р. - 4 год. 26 хв. (а.с.97-100 т.2)). Таким чином загальна тривалість часу, витраченою ОСОБА_4 на надання правової допомоги позивачам у цивільній справі становить 8 год. 38 хв.

Законами України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» та «Про Державний бюджет України на 2015 рік» встановлено у 2014 та 2015 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі - 1218 гривень.

Таким чином, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у даній цивільній справі не може перевищувати 4206,16 грн. (8 год. 38 хв. * 1218 грн. * 40%).

Разом з тим, як вбачається з копій квитанцій (а.с.134-135 т.1) документально підтверджено понесені ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у період розгляду цивільної справи у розмірі 4000 грн., а тому саме з цієї суми слід визначати розмір судових витрат на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене, оскільки позивачі звернулися до суду із позовними вимогами на загальну суму 202958,20 грн., з яких задоволено - 160000 грн., то з відповідача на користь ОСОБА_3 слід стягнути 3153 грн. 36 коп. судових витрат (160000грн.*4000грн./202958,2 грн.).

Крім цього, оскільки позивачів звільнено від сплати судового збору, то такий у розмірі 1% від задоволених позовних вимог слід стягнути з відповідача в дохід держави.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 212-214 ЦПК України, -

в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні (Ідентифікаційний код юридичної особи 01996711) на користь ОСОБА_2 100000 грн. (сто тисяч гривень) моральної шкоди.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні (Ідентифікаційний код юридичної особи 01996711) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 60000 грн. (шістдесят тисяч гривень) моральної шкоди.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Львівської обласної клінічної лікарні про стягнення матеріальної шкоди - відмовити.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні (Ідентифікаційний код юридичної особи 01996711) на користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) 3153 грн. 36 коп. (три тисячі сто п'ятдесят три гривні тридцять шість копійок) судових витрат.

Стягнути з Львівської обласної клінічної лікарні (Ідентифікаційний код юридичної особи 01996711) в дохід держави 1600 грн. (одну тисячу шістсот гривень) судового збору.

Рішення суду може бути оскаржене протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Личаківський районний суд м.Львова.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Р.Я.Головатий