АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 682/3880/13-ц
Провадження № 22-ц/792/1820/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючого - судді Власенка О.В.,

суддів: Юзюка О.М., Ярмолюка О.І.,

при секретарі: Шевчук Ю.Г.

з участю: представника ПАТ КБ "ПриватБанк" - Москалюк С.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 22-ц/792/1820/15 за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" про тлумачення кредитного договору та визнання дати припинення дії кредитного договору.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" (далі - Банк) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування позовних вимог Банк вказав, що 13.12.2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого відповідач отримала кредит у розмірі 250 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

З урахуванням того, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконує, позивач просив суд стягнути з неї заборгованість у розмірі 13405,69 грн.

У січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому зазначала, що мала намір укладати кредитний договір строком до двох років, а тому просила суд розтлумачити спірний договір та визнати датою припинення

Головуючий у першій інстанції - Роїк В.П. Провадження № 22-ц/792/1820/15

Доповідач -Власенко О.В. Категорія № 19,27

вказаного договору - 13 грудня 2009 року.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року, позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 заборгованість за кредитом в розмірі 4 873 грн. 72 коп.

В задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду Хмельницької області від 22 травня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "ПриватБанк" відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 про тлумачення кредитного договору та визнання дати припинення дії кредитного договору задоволено.

Ухвалено розтлумачити зміст кредитного договору № б/н від 13 грудня 2007 року, укладеного між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2 таким чином, що строк дії кредитного договору може бути продовжено (пролонговано) лише один раз на рік до 13 грудня 2009 року та вважати датою припинення дії кредитного договору - 13 грудня 2009 року.

Стягнуто з ПАТ КБ "ПриватБанк" на користь ОСОБА_2 243 грн. 60 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ "ПриватБанк" вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати його і ухвалити нове рішення про задоволення первісного позову, відмовивши в задоволенні зустрічних позовних вимог щодо тлумачення кредитного договору.

Заслухавши пояснення представника ПАТ КБ "ПриватБанк" та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Разом з тим, зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі з'ясував обставини, якими обґрунтовувались позовні вимоги та заперечення сторін, неправильно витлумачив закон (ст.ст. 261, 267, 526 ЦК України), який підлягав застосуванню.

У зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, та порушенням судом норм матеріального права рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Встановлено, що 13 грудня 2007 року закрите акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк", яке в подальшому змінило свою назву на ПАТ КБ "Приватбанк", і ОСОБА_2 уклали кредитний договір, за умовами якого банк надав останній кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії із лімітом 250 грн. під 3 % на місяць, які нараховуються на залишок непростроченої заборгованості виходячи з розрахунку 360 днів у році, на строк дії платіжної картки № НОМЕР_1 (до листопада 2011 року), перерахувавши грошові кошти на картковий рахунок позичальника.

При цьому сторони визначили право ПАТ КБ "Приватбанк" змінювати розмір кредитного ліміту.

ОСОБА_2 зобов'язалася повернути позивачеві кредит і сплатити банку проценти щомісячними платежами в розмірі 7 % від залишку заборгованості на кінець звітного місяця до 25-го числа місяця, що слідує за звітним.

На прострочену заборгованість ОСОБА_2 мала сплатити банку проценти в розмірі 22,8 % річних.

26 січня 2008 року банк збільшив кредитний ліміт до 500 грн., 20 березня 2008 року - до 3300 грн., 10 вересня 2008 року - до 4800 грн., а 23 грудня 2008 року позивач зменшив цей ліміт до 4700 грн. (а.с.49,50).

25 вересня 2009 року ОСОБА_2 внесла на рахунок у банку єдиний платіж у розмірі 779 грн. 80 коп. (нарахований банком штраф за прострочену заборгованість більше 30 днів). З того часу вона перестала здійснювати платежі за кредитним договором.

Станом на 31 жовтня 2013 року заборгованість ОСОБА_2 за договором карткового рахунку становила 13405 грн. 69 коп., з яких: заборгованість за кредитом - 4538 грн. 06 коп.; заборгованість по процентам - 4863 грн. 75 коп.; заборгованість по комісії - 3127 грн. 42 коп.; крім цього, банк нарахував штраф у сумі 250 грн. (фіксована частина) та 626 грн. 46 коп. (процентна складова).

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 1 ст. 546 цього Кодексу встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

В силу ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Оцінивши в сукупності надані докази, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 не виконала грошового зобов'язання за кредитним договором.

Згідно з ч. 1 ст. 626, ч. 1 ст. 627 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до статті 6 цього ж Кодексу, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому (ч. 1 ст. 634 ЦК України).

Частиною 1 статті 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Сторони визначили, що заява клієнта від 13 грудня 2007 року (а.с. 8), Умови та правила надання банківських послуг (а.с. 9-12) складають укладений між ними кредитний договір.

Подавши позивачу заяву клієнта від 13 грудня 2007 року, ОСОБА_2 приєдналася до запропонованих банком умов кредитування, які встановлені останнім у стандартних формах - Умовах та правилах надання банківських послуг (далі - Умови) і тарифах. Сторони підписали названі документи, які містять усі істотні умови кредитного договору, встановлені ст. 11 Закону № 1023-ХІІ і ст. 6 Закону № 2664-ІІІ. При цьому відповідач своїм підписом підтвердив, що він ознайомився та погоджується із запропонованими банком умовами кредитування.

На ім'я ОСОБА_2 банк відкрив картковий рахунок, через який сторонами здійснювались фінансові операції. Також банк видав відповідачу платіжну картку, яка використовувалась ОСОБА_2 для переказу коштів і проведення розрахунків.

Отже, ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_2 у письмовій формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.

Разом із тим, відмовляючи в позові банку в цілому за спливом позовної давності, суд припустився помилки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Із положень ч.ч. 1, 5 ст. 261; ч. 4 ст. 267 ЦК України вбачається, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Зі змісту заяви клієнта та Умов і правил надання банківських послуг, строк дії кредитного ліміту відповідає строку дії карти, при цьому кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності і повернення. Порядок погашення заборгованості встановлено щомісячними платежами в розмірі 7 % від залишку заборгованості.

В силу п. 3.1.1 розділу ІІ Умов, строк дії карти вказано з її лицьового боку (місяць і рік). Карта дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця.

За змістом п. 5.3 розділу ІІ Умов, строки і порядок погашення по кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з установленим мінімальним обов'язковим платежем визначені в Пам'ятці клієнта, яка є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по кредиту.

Оскільки за умовами кредитного договору ОСОБА_2 мала виконувати зобов'язання частинами, то позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і сплати процентів за користування кредитом, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Банк надав ОСОБА_2 кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, при цьому кредитним договором встановлено не тільки щомісячні платежі погашення кредиту та сплати процентів, а й кінцевий строк повного погашення кредиту. Отже, перебіг трирічного строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) стосовно щомісячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі - не після закінчення строку дії договору, а після спливу останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Зазначені висновки відповідають правовим позиціям, висловленим Верховним Судом України в постановах від 6 листопада 2013 року (справа № 6-116цс13), від 17 вересня 2014 року (справа № 6-95цс14) і від 19 березня 2014 року (справа № 6-14цс14).

З 25 вересня 2009 року ОСОБА_2 припинила сплату коштів із погашення кредиту, а в листопаді 2011 року строк дії карти закінчився (а.с. 208), відповідач нову картку не отримувала.

ПАТ КБ "Приватбанк" звернулося до суду з позовом про захист свого порушеного права 27 листопада 2013 року (згідно штемпеля на конверті) (а.с.20).

Отже, позовна давність щодо стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по кредиту в розмірі 4538 грн. 06 коп.; заборгованості по процентах в розмірі 3076 грн. 42 коп.; заборгованості по комісії в розмірі 1633 грн. 68 коп.; штрафу (фіксована частина) в розмірі 250 грн.; штрафу (5% від суми боргу) в розмірі 462 грн. 40 коп. (розрахунок додається), за період з 27 листопада 2010 року до 31 жовтня 2013 року включно, не сплила.

Суд першої інстанції не врахував вказаних обставин і помилково виходив з того, що позов банку є безпідставним у цілому.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову, а з ОСОБА_2 на користь банку слід стягнути 4538 грн. 06 коп. заборгованості по кредиту; заборгованість по процентах в розмірі 3076 грн. 42 коп.; заборгованість по комісії в розмірі 1633 грн. 68 коп.; штраф (фіксована частина) в розмірі 250 грн.; штраф (5% від суми боргу) в розмірі 462 грн. 40 коп., а всього - 9960 грн. 56 коп.

Задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_2 суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору, укладеного 13 грудня 2007 року триває 12 місяців з моменту підписання, тобто до 13 грудня 2008 року, та може бути продовжено (пролонговано) на такий самий строк, тобто ще на один рік (дванадцять місяців) до 13 грудня 2009 року, а отже, датою припинення дії даного кредитного договору слід вважати 13 грудня 2009 року.

Колегія суддів із вказаним висновком погодитись не може, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 2 ст.213 ЦК України, на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно з п. 9.12 Умов і правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку ні одна із сторін не поінформує іншу сторону про припинення дії договору, він автоматично продовжується (лонгується) на такий же строк (а.с.11).

Колегія суддів вважає, що сторони обумовили строк дії договору настанням певної події - повідомленням однієї сторони іншій стороні про припинення договору.

Встановлено, що ні ПАТ КБ "Приватбанк" ні ОСОБА_2 не порушували питання про припинення кредитного договору від 13.12.2007 року, тому він є чинним.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в цій частині також підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" підлягає стягненню судовий збір в розмірі 229 грн. 49 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Рішення Славутського міськрайонного суду Хмельницької області від 28 липня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором в розмірі 9960 грн. 56 коп., а також 229 грн. 40 коп. судового збору.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: суддя апеляційного суду О.В. Власенко