АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8789/15 Справа № 204/4003/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Дубіжанська Т. О. Доповідач - Болтунова Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів: Козлова С.П., Котушенко С.П.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 22/100 частини домоволодіння у порядку спадкування за заповітом; та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_6 про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 18/100 частин домоволодіння,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Змінено її ідеальну частку з 18/100 частин на 22/100 частини у домоволодінні АДРЕСА_1, визнано за нею право власності на цю частку, яка складається з житлових будинків: літ. А-1 - житловою площею 48,7 кв.м, літ. Б-1 - житловою площею 74,7 кв.м, літ. Ж-1 - житловою площею 13,6 кв.м, літніх кухонь Д, д, Л, вбиральні літ. Т, літнього душу літ С, сараїв літ. Г, Е, З, та споруд № 1-4, 6-16, І, ІІ.

Зустрчний позов ОСОБА_4 задоволено. Змінено ідеальну частку власника ОСОБА_4 з 13/100 частин на 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 та визнано за ним право власності на змінену частку, а саме на 18/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, яке складається з житлових будинків: літ. А-1 - житловою площею 48,7 кв.м, літ. Б-1 - житловою площею 74,7 кв.м, літ. Ж-1 - житловою площею 13,6 кв.м; літніх кухонь Д, д, Л, вбиральні літ. Т, літнього душу літ С, сараїв літ. Г, Е, З, та споруд № 1-4, 6-16, І, ІІ.( а.с.162)

З таким рішенням не погодилась ОСОБА_2, звернулась з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення норм матеріального і процесуального права, просила скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, як ОСОБА_3, так і ОСОБА_4 у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено, що домоволодіння АДРЕСА_1 складалося із чотирьох жилих будинків, зазначених на генеральному плані літерами «А-1, Б-1, В-1, Ж-1» та розташоване на земельній ділянці площею 1452 кв.м.

Власнику ОСОБА_7 належало 8/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок під літ. В-1).

ОСОБА_8, згідно договору купівлі-продажу від 14.02.1972 року, належало 8/100 частини домоволодіння у жилому будинку літ. Б-1 квартира № 3, що складається із: 3-3,3-4 - житлові приміщення; у прибудові літ. Б-І приміщення 3-2, сіни б-І, ? частина сараю Г, вбиральня К, у загальному користуванні споруди № 2,3,4,7.

ОСОБА_4, на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1979 року, посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-13366 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.11.1979 року в реєстровій книзі № 346-78, належить 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1.

За договором купівлі-продажу від 03.09.1982 року ОСОБА_2., належить 44/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1, а саме: житловий будинок літ. А-1; сіни а-1; веранда а1-1; погріб під А-І; ганок а"; літня кухня Л; вбиральня Н; споруди № 5,6, у загальному користуванні споруди № 1,10,11,І.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.1987 року, посвідченого третьою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» за № 489-31 ОСОБА_3 належить 18/100 частин зазначеного домоволодіння.

ОСОБА_6, за договором дарування від 27.08.1996 року належить 8/100 частин домоволодіння, та складається з житлового будинку літ. Ж-І, сіни ж-І, у загальному користуванні споруди № 2,3,4,7.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська від 18.04.1997 року за № 103 були анульовані правові документи на 8/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 (житловий будинок під літ. В-1) на ім'я ОСОБА_7 та вважається, що домоволодіння складається з трьох жилих будинків А-1, Б-1, Ж-1, господарських будівель та споруд. Даним рішенням було зобов'язано його співвласників внести зміни у технічний паспорт через Дніпропетровське бюро технічної інвентаризації.

Як встановлено судом і проти чого не заперечували сторони по справі, ніякого будівництва або будь-які поліпшення у спірному домоволодінні не проводилось.

17.08.2001 року КП «ДМБТІ» проведено інвентаризацію даного домоволодіння та встановлено, що частки співвласників змінилися у зв'язку із знесенням житлового будинку В-1, який належав ОСОБА_7 (а.с.29-31)

Згідно складеного акту ідеальних часток уфактичному користуванні співвласників домоволодіння АДРЕСА_1 знаходиться, а саме:

у ОСОБА_3 у житловому будинку літ. Б-1 квартира № 1, що складається із: 1-3 кухні; 1-4, 1-5 - житлові приміщення площею 22,4 кв.м.; житлова прибудова В-2-І; літня кухня Д; сарай Е; сарай З; вбиральня Р; споруди № 8,9, у загальному користуванні споруди: № 1.10,11,І, що становить 22/100 частини домоволодіння;

у ОСОБА_2 - житловий будинок літ. А-1; сіни а-1; веранда а1-1; погріб під А-І, ганок а"; літня кухня Л; вбиральня Н; споруди № 5,6; у загальному користуванні споруди № 1,10,11,І, що складає 41/100 частини домоволодіння;

у ОСОБА_4 у житловому будинку літ. Б-1 квартира № 2, що складається з: 2-3,2-4 - житлові приміщення площею 25,6 кв.м; у прибудові літ. Б-І приміщення 2-2; сіни б-3-І; тамбур б-4-І; погріб під Б-І; 1/2 сараю Г; огорожа № 12, у загальному користуванні огорожі № 2,3,4,7, що складає 18/100 частин домоволодіння;

у ОСОБА_8 у жилому будинку літ. Б-1 квартира № 3, що складається із: 3-3,3-4 - житлові приміщення, у прибудові літ. Б-І приміщення 3-2, сіни б-І, 1/2 сараю Г, вбиральня К, у загальному користуванні споруди № 2,3,4,7, що становить 11/100 частин домоволодіння;

у ОСОБА_6- житловий будинок літ. Ж-І, сіни ж-І, у загальному користуванні споруди № 2,3,4,7, що складає 8/100 частин домоволодіння.

Рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 19.10.2001 року № 288 було затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 та визнано за ОСОБА_3 22/100 частини домоволодіння; за ОСОБА_2 41/100 частини; за ОСОБА_4 18/100 частин; за ОСОБА_8 11/100 частин; за ОСОБА_6 8/100 частин від усього домоволодіння, та зобов'язано вказаних громадян переоформити правоустановлюючі документи в КП «ДМБТІ». (а.с. 32-33)

Зазначене рішення було виконано тільки ОСОБА_8, який переоформив документи в КП «ДМБТІ» на 11/100 частин. А у подальшому, 07.11.2001 року, за договором купівлі-продажу продав ОСОБА_5 цю частку домоволодіння № 6 у жилому будинку літ. Б-1 квартира № 3, що складається із: 3-3,3-4 - житлові приміщення; у прибудові літ. Б-І приміщення 3-2; сіни б-І; 1/2 сараю Г; вбиральня К; у загальному користуванні споруди № 2,3,4,7, яка і була ним зареєстрована у КП «ДМБТІ» 27.12.2001 року.

Звертаючись з позовною заявою, ОСОБА_3 посилалась на те, що до січня 2013 року вона, через юридичну некомпетентність, свою частку у КП «ДМБТІ» не зареєструвала. У зв'язку з тим, що у неї виникла необхідність її продати, 05.05.2014 року вона звернулась до Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області із заявою про проведення державної реєстрації права власності належних їй 22/100 частин домоволодіння, але рішенням № 12993725 від 13 травня 2014 року реєстрація була зупинена, а у подальшому, її заява залишена без розгляду.

Зазначає, що вимогами реєстратора було надання документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку площею 1424 кв.м. та надання нотаріально посвідчених письмових заяв співвласників про розподіл часток у спільній власності на об'єкт нерухомого майна. Однак за нею зареєстровано лише 427 кв.м. землі, інші співвласники свої земельні ділянки не приватизували, відібрати у них заяви про розподіл часток також є не можливим.

У зустрічному позові ОСОБА_4 також вказував на неможливість зареєструвати належну йому частину домоволодіння (18/100) у Реєстраційній службі Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, оскільки він, як і ОСОБА_3, не може надати документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку площею 1424 кв.м., оскільки йому належить лише 0,0206 га та заяви співвласників домоволодіння.

Отже, підставою звернення як ОСОБА_3 так і ОСОБА_4 з позовами була неможливість надання усіх необхідних документів у Реєстраційну службу Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області, і як наслідок, неможливість проведення державної реєстрації зазначеною державною установою належного їм майна.

Між тим, всупереч вимогам частини другої статті 35 ЦПК України, суд першої інстанції не залучив до участі у справі Реєстраційну службу Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області та КП «ДМБТІ», яких було помилково виключено позивачами із своїх позовних заяв.( а.с.52,93)

Розглядаючи по суті зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції не перевірив та не з'ясував чи звертався він до реєстраційної служби із заявою про проведення державної реєстрації права власності своєї частки у спірному домоволодінні. Матеріали справи не містять доказів такого звернення позивача, а також рішення Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області про відмову йому у проведенні такої реєстрації.

Поза увагою суду також залишилось і те, що заява ОСОБА_3 про державну реєстрацію права власності була залишена без розгляду рішенням Реєстраційної служби Дніпропетровського МУЮ Дніпропетровської області № 13093747 від 16.05.2014 року на підставі її відкликання заявницею, а не з причини ненадання документів, необхідних для проведення реєстрації нерухомості. (а.с.10)

Згідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Виходячи з цих норм Закону, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України, з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники у здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відхиляючи доводи ОСОБА_2 стосовно того, що зменшення її ідеальної частки із 44/100 до 41/100 від усього домоволодіння призвело до того, що частки інших співвласників збільшились, суд першої інстанції посилався на акти технічної інвентаризації від 03 квітня 2014 року, складені експертом ОСОБА_9, що діяв за договором про надання послуг № 1677, якими встановлено, що зменшення житлової площі будинку Б-1 на 0,8 кв.м. відбулося за рахунок уточнення його лінійних розмірів. Щодо інших житлових будинків літ.А-1, Ж-1 у спірному домоволодінні, будь-яких даних немає.

Районний суд не звернув уваги на те, що вказані акти фактично не є актами технічної інвентаризації, не оформлені та не затверджені у встановленому законом порядку, а тому не можуть вважатись належними та допустимими доказами у справі, в розумінні ст.ст. 57-60 ЦПК України.(а.с.14, 15)

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 201 ЦПК України суд зобов'язаний зупинити провадження в справі у разі неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного, цивільного, господарського, кримінального чи адміністративного судочинства.

Зі справи вбачається, що не погодившись з рішенням виконавчого комітету Красногвардійської районної ради від 19.10.2001 року № 288 про затвердження акта ідеальних часток між співвласниками домоволодіння АДРЕСА_1 та визнання за ними право власності на відповідні частини домоволодіння, 13.02.2015 року ОСОБА_2 подала до суду адміністративний позов про визнання його не чинним. Ухвалою Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 03 березня 2015 року було відкрито провадження у вказаній адміністративній справі. (а.с.89)

Відхиляючи клопотання ОСОБА_2 про зупинення провадження у справі, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що у справі, яка розглядається в порядку адміністративного судочинства, не вирішуються питання, які стосуються підстав, заявлених у даній справі вимог, оскільки від наслідків розгляду зазначеної адміністративної справи залежить прийняття рішення у даній цивільній справі.

Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, визначений ч.2 вказаної статті або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Частиною 4 ст.10 ЦПК України передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Всупереч указаним вимогам Закону, суд першої інстанції не роз'яснив належним чином відповідачам їх прав та обов*язків, зокрема, щодо звернення до суду із зустрічними позовними вимогами, не прийняв у процесі розгляду зустрічну позовну заяву від ОСОБА_2, а також можливістю проведення судової будівельно-технічної експертизи. Крім того, справа була розглянута за відсутності співвласника домоволодіння - відповідача ОСОБА_6, без належного його сповіщення, місце знаходження якого, зі слів сторін, невідомо.

Задовольняючи вимоги про зміну ідеальних часток власників ОСОБА_3 та ОСОБА_4 й визнаючи право власності на ці частини за позивачами, суд фактично не прийняв до уваги рішення виконкому від 19.10.2001 року, яке є правовстановлюючим документом для всіх співвласників.

Колегія суддів вважає, що суд належним чином не визначився з характером спірних правовідносин, що склалися між сторонами, не правильно застосував норми матеріального права, а також не перевірив у достатньому обсязі правової природи заявлених вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Зазначені порушення норм процесуального права також призвели до неправильного вирішення даного спору та ухвалення передчасного рішення у справі.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення, на підставі п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4

Керуючись ст.ст. 303. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року скасувати і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: