АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №668/9499/15-ц
Номер провадження №22-ц/791/2626/15 Головуючий в І інстанції Гонтар Д.О.
Доповідач: Капітан І.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р Ї Н И

2015 року вересня місяця «23» дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючої:Капітан І.А.
Суддів:Радченка С.В.,
Колісниченка А.Г.
при секретарі:Благовещенській О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2015 року в справі за скаргою ОСОБА_5 на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області Григоренка Михайла Юрійовича,

В С Т А Н О В И Л А:

07 серпня 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із скаргою на дії головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області Григоренка М.Ю. (далі - державний виконавець).

В обґрунтування скарги ОСОБА_5 посилався на те, що у провадженні відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Херсонській області знаходиться виконавчий лист, виданий 27 вересня 2010 року, про стягнення з нього на користь банку заборгованості в сумі 315259,83 грн.

17 липня 2015 року державним виконавцем було винесено постанову про арешт коштів боржника, копію цієї постанови він отримав 05 серпня 2015 року.

Оскільки даною постановою було накладено арешт на його розрахункові рахунки фізичної особи - підприємця, а боржником у виконавчому провадженні є саме фізична особа, ОСОБА_5 просив суд визнати дії державного виконавця щодо накладення такого арешту незаконними, скасувати дану постанову.

В письмовій заяві про уточнення вимог ОСОБА_5 просив суд постанову про арешт коштів боржника ВП №24873230 від 17 липня 2015 року скасувати, зобов'язати державного виконавця не здійснювати виконавчі дії щодо списання коштів, що містяться на рахунках і зареєстровані на ім'я фізичної особи-підприємця ОСОБА_5

Ухвалою Суворовського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2015 року скаргу ОСОБА_5 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, посилаючись на неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просить ухвалу скасувати і постановити нову ухвалу, якою постанову державного виконавця про арешт коштів боржника ВП №24873230 від 17 липня 2015 року скасувати.

Письмових заперечень на скаргу до апеляційного суду не надходило.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до змісту статей 383, 387 ЦПК України підставою визнання рішень, дій та бездіяльності державного виконавця неправомірними є порушення державним виконавцем вимог закону та прав чи свобод учасника виконавчого провадження при вчиненні виконавчих дій.

Згідно з частиною першою статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

За правилами статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитаріях цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника, вилучаються. На кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках, вкладах та на зберіганні у банках чи інших фінансових установах, накладається арешт.

Згідно п.4.1.9 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України 02 квітня 2012 року №512/5 (зі змінами та доповненнями) на кошти та інші цінності боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах та на зберіганні в банках чи інших фінансових установах, накладається арешт, про що виноситься постанова державного виконавця.

Правовий статус фізичної особи-підприємця передбачено главою 5 ЦК України. Фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом. Якщо особа розпочала підприємницьку діяльність без державної реєстрації, уклавши відповідні договори, вона не має права оспорювати ці договори, на тій підставі, що вона не є підприємцем (ч.ч.2,3 ст.50 ЦК).

Відповідно до положень ст. 52 ЦК України фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна. на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Фізична особа-підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і частково у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.

Системний аналіз вище наведених норм права свідчить про наявність у фізичної особи-підприємця зобов'язань майнового характеру, які має сама фізична особа.

У відповідності до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Обсяг цивільної дієздатності фізичної особи встановлюється цим Кодексом і може бути обмежений виключно у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності до ч.1 ст. 34 ЦК України повну цивільну дієздатність має особа, яка досягла вісімнадцяти років (повноліття).

Обмеження цивільної дієздатності фізичної особи встановлені ст. 34 ЦК України.

Цивільним кодексом не встановлено обмежень щодо того, що відповідальність фізичної особи за невиконання цивільних обов'язків обмежується майном, яке належить боржнику лише як фізичній особі. Правовий інститут відповідальності фізичної особи є ширшим від правового інституту відповідальності фізичної особи-підприємця, оскільки фізична особа-підприємець відповідає усім своїм майном лише за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, а фізична особа відповідає усім своїм майном не тільки за зобов'язаннями, пов'язаними із підприємницькою діяльністю, але й за усіма іншим зобов'язаннями.

З матеріалів справи вбачається, що 27 вересня 2010 року видано виконавчий лист на виконання рішення Суворовського районного суду м.Херсона про стягнення з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Мегабанк» заборгованості в сумі 31525983 грн.

Постановою державного виконавця ВП №24873230 від 17 липня 2015 року накладено арешт на кошти, що знаходяться на розрахункових рахунках НОМЕР_1, НОМЕР_2 в ПАТ «А-Банк», НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк» та належать боржнику ОСОБА_5 /а.с. 4/.

Встановивши даніі обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що доходами боржника є кошти, які знаходяться на розрахункових рахунках у кредитних установах, а тому накладення на них арешту відповідає вимогам статей 52 та 68 Закону України «Про виконавче провадження, у зв'язку з чим, дії державного виконавця по накладенню арешту на рахунки фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 в установах банку є правомірними.

Посилання скаржника на те, що він здійснює підприємницьку діяльність на підставі нормативно-правових актів, які застосовуються до юридичних осіб, у даному випадку є безпідставними, оскільки положення ст. 51 ЦК України визначають, що нормативно-правові акти, що регулюють підприємницьку діяльність юридичних осіб, застосовуються лише до підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця.

Колегія суддів також не може прийняти доводи апелянта про те, що він є боржником за виконавчим документом як фізична особа, а тому відсутні підстави для звернення стягнення на його кошти, як підприємця.

Відповідно до статті 325 ЦК України закон визнає суб'єктами права власності фізичних та юридичних осіб.

Зміст цієї норми свідчить про те, що право приватної власності на майно, в тому числі грошові кошти, належить фізичній особі, а не фізичній особі-підприємцю. Право власності фізичної особи невіддільне від права власності фізичної особи-підприємця.

Такий же висновок випливає і зі змісту статті 52 ЦК України, за якою фізична особа-підприємець відповідає за своїми зобов'язаннями всім своїм майном, під яким мається на увазі його майно як фізичної особи, незалежно від його використання в господарської діяльності.

Отже, звернення стягнення боргу фізичної особи на кошти, які належать боржнику, в тому числі і як суб'єкту підприємницької діяльності, відповідає вимогам цивільного права та виконавчого провадження.

Крім того, звертаючись до суду із скаргою на дії державного виконавця як фізична особа, ОСОБА_5 не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження, що такими діями порушено його права та свободи як фізичної особи.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про те, що ухвала суду постановлена з додержанням вимог закону, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості оскарженої ухвали не спростовують, у зв'язку з чим, апеляційну скаргу належить відхилити, а ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Ухвалу Суворовського районного суду м.Херсона від 28 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді