№ 243/726/15-ц
№ 2/243/695/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді - Руденко Л.М.

при секретарі - Кобець О.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ВАТ "Содовий завод" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

29.01.2015 р. до Слов'янського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ВАТ "Содовий завод" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що він згідно записів у трудовій книжці працював у відповідача без перерв у роботі з 09.08.1982 року по 04.01.1998 року, коли згідно наказу № 99 від 23.03.2000 року був звільнений з роботи.

При його звільненні з підприємства відповідач був зобов'язаний провести зі ним повний розрахунок, однак цього не зробив, мотивуючи скрутним фінансовим становищем. На час його звільнення і по цей час існує заборгованість по заробітній платі відповідача переді ним, що підтверджується довідкою відповідача № 728. На захист свого порушеного права він звернувся до місцевого суду і він рішенням від 15 грудня 2000 року по справі № 2-3019-2000 заборгованість по заробітній платі в сумі 958 грн. 59 коп. Зазначає, що стягнуті судом кошти реально йому так і не були виплачені згідно вищевказаної довідки № 728 відповідача.

Він вважає, що має право на стягнення з відповідача компенсації втрати її частини на підставі законодавства України, про що зазначено в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 р «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» умов її проведення.

Тому станом на 23 вересня 2014 року розмір компенсації втрати частини заробітної плати рішенням місцевого суду від 15.12.2000 року по справі № 2-3019-2000 складає 2904 грн. 13 коп., які він бажає стягнути з відповідача за цим позовом.

Згідно ст. 117 КЗпП України у випадку невиплати при провині власника або уповноваженого ним органу належних звільненому робітнику сум у строки, які зазначені в ст. 116 КЗпП України, підприємство зобов'язано виплатити його середній заробіток за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку.

Згідно довідки відповідача № 2-335 від 12 серпня 2014 року його середньомісячна заробітна плата за останні 2 місяці роботи складала 128,40 грн. за відпрацьовані ((180,0 + 180,0 = 360,0/2=180,0 год) час у місяць, а середньоденний заробіток складав:

128,40:180,0=0,71х8,2 (год.) = 5,82 (грн.)

Таким чином і у відповідності до постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року «Про порядок обчислення середньої заробітної плати» його середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні станом на 23 вересня 2014 року складає:

5,82 х 3467= 20177,94 грн.,

де : 3467 - кількість робочих днів за 5-тиденним робочим тижнем, починаючи з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року з урахуванням офіційно опублікованих даних «Про норму тривалості робочого часу» щодо кількості робочих днів в Листах Міністерства прані і соціального захисту населення України на 1997-2014 роки

Крім зазначеного, незаконними діями відповідача йому була причинена і суттєва моральна шкода, яка пов'язана з трудовими правовідношеннями, яка виявилась у його моральних стражданнях і переживаннях через порушення відповідачем його законних прав та інтересів, що гарантовані Конституцією України та трудовим законодавством (ст. 237-1 КЗпП України) в частині своєчасного отримання винагороди за свій труд. Порушення відповідачем його трудових прав привели до втрати його налагоджених і нормальних життєвих зв'язків, через що він був вимушений докладати додаткових зусиль для організації своєї життєдіяльності Через провину відповідача він не міг своєчасно і в повному обсязі оплачувати необхідні платежі, податки і збори, передбачені законодавством, нести витрати по утриманню житлового будинку, в якому мешкає, а також належним чином харчуватись і вдягатись, утримувати свою сім'ю тощо. Внаслідок чого він став нервовим, роздратованим та пригніченим, стан його здоров'я погіршився, в т.ч. через тривалий час порушення відповідачем його законних прав і інтересів. Таким чином, причинену йому відповідачем моральну шкоду він оцінює в 3000,0 грн.

Позовна давність не повинна застосовуватись за вимогами про стягнення невиплаченої заробітної плати, індексації, компенсації втрати частини заробітку, а також середнього заробітку та моральної шкоди за трудовими правовідносинами згідно норм чинного трудового законодавства з урахуванням в тому числі Рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року по справі № 1-5/2012 щодо застосування статей 116, 117, 237-1 КЗпП України з огляду на те, що заробітна плата йому до цього часу підприємством так і не виплачена.

Просить суд стягнути з відповідача ВАТ "Содовий завод" на його користь компенсацію втрати частини заробітку в сумі 2904 грн. 13 коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року включно в сумі 20177 грн. 94 коп. та моральну шкоду 3000 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Представник відповідача ВАТ «Содовий завод» в судовому засіданні не був присутній, але надав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без участі їх представника, пояснивши, що крім заробітної плати всі інші вимоги ВАТ "Содовий завод", яке знаходиться в ліквідаційній процедурі, не визнає.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 працював у ВАТ «Содовий завод» без перерв у роботі на різних посадах з 09.08.1982 року по 04.01.1998 року, коли був звільнений з підприємства за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При звільненні з підприємства остаточний розрахунок по заробітній платі з позивачем проведений не був.

Відповідно до рішення Слов'янського міського суду від 15.12.2000 року з відповідача ВАТ «Содовий завод» на користь позивача стягнута заборгованість по заробітній платі в сумі 958,59 грн.

Заборгованість по заробітній платі станом на 12.08.2014 року в розмірі 958,59 грн. не сплачена, про що свідчить довідка.

У відповідності до ч.1 ст. 94 КЗпП України « Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу».

Згідно ст. 115 КЗпП України заробітна плата повинна виплачуватися робітнику регулярно у робочі дні у строки, встановлені колективною угодою, але не ріже двох разів на місяць через проміжок часу, не перевищуючий шістнадцяти календарних днів.

Частиною першої ст. 47 КЗпП України визначено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України.

Згідно вимог ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

У частині першій статті 1 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року, який є спеціальним нормативно- правовим актом, що регулює правовідносини у сфері оплати праці, міститься аналогічне визначення поняття «заробітна плата».

Згідно з ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці ( норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов»язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок ( окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов»язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Згідно з положеннями частини шостої статті 95 Кодексу законів про працю України, статей 33, 34 Закону України « Про оплату праці» від 24 березня 1995 року заходами державного регулювання оплати праці є індексація заробітної плати та компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати.

Відповідно до статті 33 Закону України «Про оплату праці» в період між переглядом розміру мінімальної заробітної плати індивідуальна заробітна плата підлягає індексації згідно з чинним законодавством. Індексація грошових доходів населення - це встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг. Підприємства, установи та організації підвищують розміри оплати праці працівникам у зв»язку з індексацією за рахунок власних коштів ( стаття 1, частина перша статті 5 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року.

Положенням статті 34 Закону України «Про оплату праці» передбачено компенсацію працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку із порушенням строків її виплати, що провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством. Згідно зі статтями 1, 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу ( особи), а саме у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати нарахованих громадянам грошових доходів: пенсії, соціальних виплат, стипендії, заробітної плати ( грошового забезпечення тощо).

Отже, кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв»язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв»язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги.

Із роз»яснень, викладених у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» вбачається, що у справах, пов»язаних із вирішенням спорів про індексацію заробітної плати або компенсацію працівникам втрати її частини у зв»язку із затримкою її виплати, суди мають враховувати, що: індексація заробітної плати провадиться згідно зі ст. 33 Закону України «Про оплату праці» між переглядами Верховною Радою України розміру мінімальної заробітної плати і здійснюється відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» і тих положень Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 травня 1998 року №663 ( з внесеними змінами та доповненнями), котрі йому відповідають, підприємством, установою чи організацією, які виплачують заробітну плату, при її нарахуванні починаючи з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який перевищив 105 відсотків ( величину порога індексації).

За наявності зазначених умов у тому ж самому порядку індексації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв»язку з несвоєчасним виконанням рішення.

Компенсація втрати частини заробітної плати провадиться згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» і Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв»язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 ( зі змінами, внесеними Постановою від 23 квітня 1999 року №692) підприємствами, установами, організаціями усіх форм власності й господарювання своїм працівникам у будь-якому разі затримки виплати нарахованої заробітної плати ( проіндексованої за наявності необхідних для цього умов) на один і більше календарних місяців, незалежно від того, чи була в цьому вина роботодавця, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів» у зв»язку з порушенням строків їх виплати» виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.

Стаття 7 вищевказаного Закону передбачає, що відмова власника або уповноваженого ним органу ( особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.

Однак, в судове засідання позивачем не надано доказів на підтвердження виплати йому заборгованості по заробітній платі відповідно до рішення Слов»янського міськрайонного суду .

Крім того, в матеріалах справи відсутні данні про розмір заборгованості по місяцях, за які вона утворилася.

Тому саме з цих підстав позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення компенсації заробітної плати в зв»язку з порушенням строків її виплати задоволенню не підлягають.

Вирішуючи питання стосовно виплати середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року включно в сумі 20177 грн. 94 коп., суд виходить з наступного.

У відповідності до ч.1 ст. 117 КЗпП України "В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку".

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці.

Зазначені норми трудового права структурно віднесені до розділу VII "Оплата праці" указаного Кодексу. За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні не відноситься до неустойки та не є санкцією за невиконання грошового зобов'язання. Це компенсаційна виплата за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Про неможливість здійснити розрахунок з позивачем підприємство вказує на відсутність коштів та відкриття Ліквідаційної процедури по справі з приводу банкрутства підприємства на підставі Постанови Донецького Господарського суду від 04 вересня 2003 року.

За положеннями ч. 4 ст. 12 Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" протягом дії мораторію на задоволення вимог кредиторів не нараховується неустойка (штраф, пеня), не застосовуються інші санкції за невиконання чи неналежне виконання грошових зобов'язань щодо сплати єдиного внеску на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, податків і зборів.

Таким чином, аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що дія мораторію не поширюється на вимоги колишніх працівників про виплату середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

З урахуванням вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач просить стягнути з підприємства середній заробіток за час затримки з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року.

В зв'язку з чим суд розглядає тільки середній заробіток за час затримки з 16.12.2000 року по 23.09.2014 року, що за 5-ти денним робочим тижнем складає 3467 дня.

У відповідності до п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" встановлено, що закінчення строку виплати заробітної плати ( ст. 115 КЗпП) не є початком перебігу зазначеного процесуального строку, якщо не оспорюється право на її одержання; у відповідних випадках ця обставина може бути підставою для вимог про компенсацію втрати частини заробітку у зв'язку із затримкою його виплати. Непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП.

У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці": "Задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення."

Тому з підприємства - ВАТ "Содовий завод" на користь позивача ОСОБА_1 слід стягнути середній заробіток за весь час затримки виплати розрахунку.

У відповідності до положень Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 ( зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 16 травня 1995 року №348) середньоденний заробіток позивача складає 5,82 грн., зазначена сума визначена з урахуванням довідки відповідача № 2-335 від 12.08.2014 року, в якій зазначено, що його середньомісячна заробітна плата за останні два місяці роботи складала 128,40 грн.

Відповідно до п.8 Постанови Кабінету Міністрів України "Про порядок обчислення середньої заробітної плати" №100 від 08 лютого 1995 року, нарахування виплат, що обчислюється із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин).

Отже, розрахунок сума середнього заробітку за час затримки виплати за період з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року складає 20177,94 грн. з розрахунку: 5,82 грн.(середньоденна заробітна плата) х 3467 (робочих днів).

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час затримки виплати розрахунку підлягають задоволенню.

При вирішенні питання про стягнення моральної шкоди у розмірі 3000,00 грн., суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Відповідно до Рішення Конституційного суду України №4-рп/2012 від 22.02.2012 року, в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.

Оскільки на теперішній час заборгованість по заробітної платі відповідачем ВАТ "Содовий завод" не погашена, то процесуальний строк звернення до суду позивача з вимогою про стягнення моральної шкоди не сплив.

У зв'язку з чим, враховуючи обставини справи, а також те, що визнання факту порушень відповідачем строку розрахунку з позивачем сам по собі становить достатньо справедливу сатисфакцію за моральну шкоду, суд вважає за можливе зменшити розмір моральної шкоди та встановити його в сумі 500 грн.

Згідно п. 1 ч. 1 ст.5 ЗУ "Про судовий збір" від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин.

Виходячи з цього, на підставі ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судові витрати, а саме судовий збір в сумі 243,60 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3, 10, 11, 27, 59, 60, 61, 88, 192, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 117, 237-1 КЗпП України, ст. 23 ЦК України. Законом України "Про оплату праці", Постановою Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Законом України "Про відновлення платоспроможності боржник або визнання його банкрутом", Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів зв»язку з порушенням строків їх виплати» від 19 жовтня 2000 року, Законом України "Про судовий збір суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ВАТ "Содовий завод" про стягнення компенсації втрати частини заробітку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні і моральної шкоди- задовольнити частково.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства "Содовий завод", яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, б. 91, р/рахунок 0166 у філії відділення ПІБ міста Слов»янська МФО 334561, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16 грудня 2000 року по 23 вересня 2014 року в розмірі 20177 (двадцять тисяч сто сімдесят сім) грн. 94 коп., моральну шкоду в розмірі 500 (п'ятсот) грн.

Стягнути з Відкритого Акціонерного Товариства "Содовий завод", яке розташоване за адресою: 84100 Донецька область, м. Слов'янськ, вул. Чубаря, 6.91, р/рахунок 0166 у філії відділення ПІБ міста Слов»янська МФО 334561, судовий збір на користь держави у розмірі 243,60 гривень на доходний рахунок № 0075, банк отримувача ГУДКСУ у Донецькій області, МФО 834016, КОД ЄДРПОУ (банку) 37803368, код ЄДРПОУ (суду) 26503448, код класифікації доходів бюджету 22030001, отримувач УК /Слов'янськ/22030001.

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: