АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №657/349/15-ц Головуючий в І інстанції Максимович І.В.
Номер провадження №22-ц/791/2309/15 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна, що входить до складу спадщини та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/2 частину нерухомого майна,-

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із вказаним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_8, яка за час спільного проживання з ОСОБА_6 10 січня 1991 року придбали у власність на підставі договору купівлі-продажу будинок за адресою: АДРЕСА_1. В зв'язку з тим, що зазначений будинок є спільною сумісною власністю подружжя та частки кожного з подружжя рівні, ОСОБА_7 після смерті матері фактично прийняв спадщину, а тому просив визнати за ним право власності на 1/2 частину будинку в порядку спадкування з зазначених вище підстав.

В ході розгляду справи ОСОБА_6 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що зазначений вище будинок придбаний ним за особисті кошти, а тому не є сумісно нажитим майном подружжя, окрім того, в 1997 році шлюб між ним та ОСОБА_8 розірвано, позову про поділ майна подружжя вона не заявляла, а тому втратила таке право. В зв'язку з тим, що ОСОБА_8 за життя не набула права власності на спірний будинок, просив визнати за собою право власності на 1/2 частину будинку.

Рішенням Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено. Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1

Зустрічний позов ОСОБА_6 задоволено. Визнано за ОСОБА_6 право власності на 1/2 частину домоволодіння АДРЕСА_1. В іншій частині зустрічних позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи.

В письмових заперечення на апеляційну скаргу ОСОБА_9, діюча в інтересах ОСОБА_7 просить не брати до уваги викладені в ній та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, тобто в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_7, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що в період шлюбу з ОСОБА_8, ОСОБА_6 10 січня 1991 року згідно договору купівлі-продажу придбав будинок АДРЕСА_1 (а.с.3).

18 листопада 1997 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано (а.с.5).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла (а.с.6).

Сторонами не оспорюється, що ОСОБА_8 зареєстрована та постійно проживала до смерті у спірному будинку.

Згідно відомостей з паспорта ОСОБА_7 останній зареєстрований у спірному будинку по теперішній час з 06.10.2006 року (а.с.7).

Згідно матеріалів інвентарної справи та рішення виконавчого комітету Каланчацької селищної ради Херсонської області від 17 грудня 2014 року №226 нумерацію будинку ОСОБА_6 змінено з НОМЕР_1 на АДРЕСА_1 (а.с.273).

Згідно постанови від 02.04.2015 року приватний нотаріус ОСОБА_11 відмовив у вчиненні нотаріальної дії, а саме: відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 після смерті матері ОСОБА_8, в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на ім'я спадкодавця щодо зазначеного будинку.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_7, суд першої інстанції виходив з того, що будинок АДРЕСА_1 придбаний ОСОБА_6 в період шлюбу з ОСОБА_8 та є спільно нажитим майном подружжя, що презюмується законом, інше не доведено. Виходячи із рівності часток кожному з подружжя належало по ? частині будинку. Після смерті ОСОБА_8 її син - позивач ОСОБА_7 як єдиний спадкоємець прийняв спадщину у вигляді ? частини будинку та набув право власності на зазначене майно в порядку спадкування.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно дослідив обставини справи, дав належну оцінку наявним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_7 і визнав за ним право власності на ? частину будинку.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

В силу статей 22, 24, 28 КпШС України у разі, якщо одним із подружжя в період шлюбу (1991 рік) придбано будинок, то у подружжя виникла спільна сумісна власність і право іншого з подружжя на ? частину будинку, яке в порядку спадкування за законом, відповідно до вимог ст.ст. 1261, 1268, 1269 ЦК України, перейшло до спадкоємця ОСОБА_7

Не приймаються судовою колегією до уваги, як такі, що суперечать вимогам закону посилання апелянта на те, що придбання будинку в період шлюбу автоматично не викликає виникнення у дружини права власності та, оскільки шлюб між подружжям ОСОБА_6 розірвано в 1997 році, а майно не було поділено протягом строку позовної давності та не було оформлено юридично ОСОБА_8 за її життя, таке право власності у неї не виникло і не могло бути предметом спадкування.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що в період шлюбу ОСОБА_6 за спільні кошти подружжя придбаний будинок, який набув статусу спільної сумісної власності подружжя з моменту його придбання. Відсутність юридичного оформлення права власності ОСОБА_8 на частину зазначеного жилого будинку не впливає на висновки суду щодо наявності такого права у останньої за життя. Правила обчислення строку позовної давності відносно спільного майна подружжя регулюються, як Кодексом про шлюб і сім'ю та і Сімейним кодексом України, від дня, коли один із співвласників дізнався, або міг дізнатися про порушення свого права власності. В основу вирішення цього питання береться до уваги не момент реєстрації розірвання шлюбу, а факт порушення майнового права. Враховуючи, що ОСОБА_8 постійно проживала із своїм сином у спірному жилому будинку, фактів порушення її майнових прав та підстав для обчислення строку позовної давності - з матеріалів справи не вбачається.

Відповідно до ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апелянта про те, що спірний будинок є його особистим майном, судовою колегією також до уваги не приймаються, оскільки з безумовною достовірністю не доведено, що будинок придбано за особисті кошти ОСОБА_6

Докази у вигляді пояснень свідків щодо отримання ОСОБА_6 грошей за продаж свого особистого отриманого у спадок майна, не можуть бути беззаперечними та з достовірністю довести, що саме ці виручені кошти внесені при оплаті за придбаний спірний будинок в 1990-х роках.

Інші доводи апелянта висновки суду першої інстанції не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення в оскарженій частині щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_7, а тому підлягають відхиленню. В іншій частині рішення суду щодо задоволення позовних вимог ОСОБА_6 не оспорювалось та не переглядалось.

Оскільки порушень норм матеріального і процесуального права, що можуть слугувати підставою для скасування чи зміни судового рішення, колегією суддів не встановлено, то підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається, рішення законне та обґрунтоване і має бути залишено без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_6,- відхилити.

Рішення Каланчацького районного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: