Справа № 360/2837/14 Головуючий у І інстанції Унятицький Д. Є.
Провадження № 22-ц/780/4134/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 47 07.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Приходька К.П.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015 року позивачка звернулася до суду з вказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона з 05 червня 1992 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 від якого сторони мають трьох дітей.

За час подружнього життя вона разом з чоловіком за спільні кошти побудувала житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1, який у 1993 році був введений в експлуатацію, а в січні 2010 року ОСОБА_2 отримав на нього свідоцтво про право власності.

Згідно п.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки на даний час між нею та відповідачем існує спір і відповідач не бажає добровільно поділити спільне сумісне майно подружжя, просила припинити право спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на домоволодіння АДРЕСА_1; визнати за нею право власності на 2/3 частини вказаного домоволодіння, збільшивши її частку в майні оскільки з нею проживають діти, за відповідачем ОСОБА_2 визнати право власності на 1/3 частину вказаного домоволодіння.

Рішенням Бородянського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 по 1/2 частині права власності на домоволодіння в АДРЕСА_1. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на відшкодування судових витрати 1578 гривень. В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду дійсним обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що спірний будинок не може бути спільною власністю подружжя, оскільки позивачка не приймала ніякої участі у його будівництві. Будинок був побудований ним особисто за власні кошти та кошти його батьків. Також зазначив, що на момент реєстрації шлюбу будівництво будинку було фактично завершено, залишалося лише підготувати його для проживання, зокрема, фарбування вікон, підлоги, по клейка шпалер, тощо.

Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, спірний житловий будинок був зданий в експлуатацію під час перебування сторін в шлюбі у 1993 році, а свідоцтво про право власності на нього видане у 2010 році, а тому він є спільною сумісною власністю подружжя.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Як встановлено судом, сторони з 05 червня 1992 року перебувають в зареєстрованому шлюбі від якого мають трьох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3.

Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого 10 березня 2010 року, ОСОБА_2 є власником будинку АДРЕСА_1, зданого в експлуатацію 29 січня 1993 року, що підтверджується актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку.

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 60, 70 СК України, роз'яснення, надані судам у п.п. 23, 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", на підставі поданих сторонами доказів, дійшов до правильного висновку про те, що спірний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний будинок був набутий відповідачем у власність, коли він перебував у шлюбі з позивачкою. Все це свідчить про те, що в силу ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України житловий будинок АДРЕСА_1 являється спільним майном подружжя ОСОБА_2.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Факт набуття відповідачем спірного будинку під час перебування в шлюбі з позивачкою підтверджується актом прийомки в експлуатацію закінченого будівництвом житлового будинку та свідоцтвом про право власності на нерухоме майно.

Доводи відповідача про те, що спірний будинок не являється спільним майном подружжя не були підтверджені в ході судового розгляду всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України належними доказами, які б давали суду підстави дійти висновку про те, що це майно являється особистим майном ОСОБА_2 відповідно до ст. 24 КпШС УРСР.

Колегія суддів не приймає посилання відповідача як на доказ, підтверджуючий право особистої власності на будинок, технічний паспорт на спірний житловий будинок від 1993 року, згідно з яким, будинок збудовано у 1992 році, оскільки даний документ не містить даних щодо конкретної дати початку та закінчення будівництва, в той час як шлюб між сторонами зареєстровано 05 червня 1992 року.

Крім того, квитанції, рахунки-фактури та накладні на цемент, бетон та інші буд. матеріали не можуть бути прийняті судом як належний доказ, підтверджуючий виникнення права особистої власності у відповідача на спірне майно.

Інші доводи, які спростовували б законність і обґрунтованість постановленого судом рішення, апеляційна скарга не містить.

За таких обставин рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування при апеляційному розгляді справи не встановлено

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Бородянського районного суду Київської області від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: