АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2940/15 Справа № 203/6767/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - Підберезний Г. А. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Григорченка Е.І., Кочкової Н.О.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної ради на рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року по справі за позовом Дніпропетровської обласної ради до Приватного підприємства "Форца", ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності та зустрічному позову ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної ради, треті особи: Приватного підприємства "Форца", Комунальне підприємство "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції про припинення права власності та скасування частково свідоцтва про право власності, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року у задоволенні позовних вимог Дніпропетровської обласної ради до ПП "Форца", ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Дніпропетровського МУЮ про визнання договору дарування недійсним, визнання права власності відмовлено у повному обсязі.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної ради, треті особи: ПП "Форца", КП "Дніпропетровське МБТІ" Дніпропетровської обласної ради, Реєстраційна служба Дніпропетровського МУЮ про припинення права власності та скасування частково свідоцтва про право власності задоволені.

Припинено право власності Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 в частині права власності на нерухоме майно - сарай літ.Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ.д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м.

Скасовано Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.07.2009 року про право власності Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 в частині права власності на нерухоме майно - сарай літ. Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ. д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м.

Скасовано державну реєстрацію права власності Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на нерухоме майно - сарай літ. Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ. д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м. за адресою АДРЕСА_1.

Стягнуто з Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_4судові витрати по справі у розмірі 243,60 гривень.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Дніпропетровська обласна рада звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалите нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з рішенням Дніпропетровської обласної ради від 30 січня 2004 року № 311-13ХХІУ "Про прийняття цілісних майнових комплексів до спільної власності територіальних громад області" за актом приймання-передачі від 06 грудня 2004 року цілісний майновий комплекс Дніпропетровського педагогічного коледжу Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, прийнято до спільної власності територіальних громад області (а. с. 9, 124126, 128130, т. 1).

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 04 грудня 2007 року № 322-13У передбачена передача в оренду нерухомого майна, що є власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області та перебуває на балансі комунальних підприємств, установ, закладів (а . с. 10, т. 1).

01 серпня 2007 року між Дніпропетровським педагогічним коледжем Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара, в оперативному користуванні якого перебуває майновий комплекс за адресою: АДРЕСА_1 та ПП "Форца" м. Дніпропетровська укладено договір оренди № 7 нерухомого майна спільної власності територіальних громад Дніпропетровської області до 01 серпня 2008 року, строк дії якого продовжено до 30 березня 2009 року додатковою угодою № 1 до договору оренди від 01 серпня 2007 року, предметом якого зазначено нерухоме майно (цілісний майновий комплекс, будівля, споруда, приміщення) загальною площею 90,93 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а . с . 181191, т. 1).

Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 29 липня 2009 року серії САС №581219 власником майнового комплексу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, є Територіальна громада села, селища, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на підставі розпорядження голови обласної ради від 22 червня 2009 року № 107-р (а. с. 11, т. 1).

Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради від 30 липня 2009 року вбачається, що власником нерухомого майна за адресою: АДРЕСА_1, зареєстрована Територіальна громада села, селища, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на підставі свідоцтва про право власності від 29 липня 2009 року САС № 581219, що видане Дніпропетровською обласною радою. Рішення про реєстрацію права власності прийнято 30 липня 2009 року (а. с. 12, 133, т. 1).

У 2009 року ПП "Форца" звернулося до господарського суду Дніпропетровської області з позовом до Дніпропетровської обласної ради про визнання укладеним та дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на нерухоме майно та витребування рішення.

Рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009року у справі № 8/99-09 позов ПП "Форца" задоволено. Визнано укладеним та дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна між Дніпропетровською обласною радою та ПП "Форца" та визнано право власності в цілому на нерухоме майно загальною площею 90,93 кв. м, що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 1315, т.1).

06 серпня 2009 року педагогічне училище Дніпропетровського національного університету ім. Олеся Гончара подало касаційну скаргу на рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009року, ухвалою Вищого господарського суду України від 23 вересня 2009року касаційна скарга прийнята, виконання рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009 року зупинено до закінчення перегляду справи в суді касаційної інстанції ( а. с.16, т. 1).

Постановою Вищого господарського суду України від 20 жовтня 2009 року рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009 року у справі № 8/99-09 скасовано, справа направлена на новий розгляд до господарського суду Дніпропетровської області (а. с.1721, т.1).

Ухвалою господарського суду Дніпропетровської області від 19 січня 2010 року позов ПП "Форца" залишено без розгляду, господарські витрати покладено на позивача (а. с. 22, т. 1).

Проте, як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009 року КП "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської обласної ради 20 серпня 2009 року зареєструвало за ПП "Форца" право власності на сарай літ. "Д-1", навіс літ. "д'-1", ганок "літ. Д3", гараж літ. "И-1" за адресою АДРЕСА_1 (а. с. 143, т. 1), про що було повідомлено Дніпропетровську обласну раду листом від 21 серпня 2009 року вих.№10172.

Із договору дарування від 08 вересня 2009 року вбачається, що ПП"Форца" подарувало, а ОСОБА_4 прийняла в дар сарай літ. "Д1" загальною площею 45,5 кв. м, навіс літ. "д'l", сарай (тимчасовий) літ. "д21", ганок літ. "Д3", гараж літ. И-1 загальною площею 53,7 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 58,7376, т.1).

Відповідно до п. 3 договору дарування нерухоме майно належить дарувальнику на праві приватної власності на підставі рішення господарського суду Дніпропетровської області від 26 червня 2009 року, справа № 8/99-09, зареєстрованого в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 20вересня 2009 року, витяг про реєстрацію права власності ;на нерухоме майно виданий Комунальним підприємством "Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації" Дніпропетровської ;обласної ради ;20 серпня 2009 року за № 23633937, реєстаційний № 28073529.

Договір дарування від 08 вересня 2009 року того ж дня зареєстровано у Державному реєстрі правочинів згідно з витягом № 7697313, право власності на нерухоме майно за договором дарування зареєстровано КП ДМБТІ згідно з витягом від 10 вересня 2009 року № 23812617 (а. с. 73-76, т. 1).

Дніпропетровська обласна рада звернулася до суду з позовом про визнання недійсним договору дарування з підстав невідповідності його вимогам закону.

За загальним правилом ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 13, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Проте, по-перше позивач не був стороною договору дарування, по-друге рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2009 року по справі № 8/99-09 визнано укладеним та дійсним договір купівлі-продажу нерухомого майна, розташованого за адресою АДРЕСА_1 між Дніпропетровською обласною радою та ПП "Форца". Рішення набрало законної чинності та виконано у повному обсязі, на виконання договору купівлі - продажу ПП "Форца" сплатило до бюджету на розрахунковий рахунок Дніпропетровської обласної ради 246922,00 грн. та набуло право власності на нерухоме майно. Листом вих.№ 10172 від 21.08.2009 року КП "Дніпропетровське МБТІ" повідомило Дніпропетровську обласну раду про те, що право власності на нерухоме майно, а саме: сарай літ. Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ. д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 зареєстроване за ПП "Форца" та видано витяг про реєстрацію права власності № 23633937 від 20.08.2009 року. Лише після набуття у встановленому законом порядку парва власності, ПП "Форца" здійснило відчудження спірного нерухомого майна ОСОБА_4

Конституцією України закріплено основні правові принципи регулювання відносин власності, головним із яких є принцип рівного визнання й захисту усіх форм власності (ст.. 13, 41 Конституції України).

Відповідно до ст..13 Конституції України власність не повинна використовуватися на шкоду людині і суспільству. У такій редакції конституційна норма не лише покладає на власника обов'язки, а й орієнтовно вказує на його зобов'язання.

Основоположні принципи здійснення правомочностей власника сформульовані у ст.. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), що набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року та є складовою її правової системи відповідно до вимог статті 9 Конституції України.

Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Момент виникнення права власності на річ (майно) визначається законом.

При визначенні моменту набуття права власності слід враховувати як особливості самого майна, так і особливості оформлення права власності, які теж суттєво впливають на визначення моменту виникнення (набуття) права власності.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, визначені у главі 24 Цивільного кодексу України, зокрема із правочинів.

Статтею 334 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Згідно із ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Разом з тим, у силу припису ст.204 ЦК України правомірність правочину презюмується. Отже, обов'язок доведення наявності обставин, з якими закон пов'язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на позивача.

Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Таким чином, враховуючи, що позивач не був стороною у угоді дарування та ОСОБА_4 набула парво власності на спірне нерухоме майно у відповідності до норм чинного законодавства, а відтає є добросовісним набувачем права власності на нерухоме майно, а саме: сарай літ. Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ. д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1 та користуються вказаним нерухомим майном на законних підставах, у суду першої інстанції були відсутні підстави для визнання договору дарування, укладеного між ПП "Форца" та ОСОБА_4 від 08.09.2009 року недійсним.

Крім того, при розгляді вимог про визнання недійсним договору судом першої інстанції було встановлено порушення позивачем строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач, оскільки Дніпропетровська обласна рада 21 серпня 2009 року повідомлялась про реєстрацію за ПП "Форца" права власності на спірне майно.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Аналогічна позиція викладена у пленумі Вищого спеціалізованого суду України №5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" - позов, пред'явлений із пропуском зазначеного строку, задоволенню не підлягає, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі до винесення рішення у справі (ч.3 і 4 ст..267 ЦК).

Отже, строк позовної давності по зверненню Дніпропетровської обласної ради з позовом про визнання права власності на спірну нерухомість почав свій перебіг з серпня 2009 року та закінчився у зв'язку із спливом трьохрічного терміну - серпень 2012 року.

Позивач же звернувся до Кіровського районного суду тільки в жовтні 2013 року, після закінчення встановленого строку позовної давності.

Вирішуючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_4 до Дніпропетровської обласної ради, третя особа ПП "Форца", КП "Дніпропетровське МБТІ", Реєстраційна служба Дніпропетровського МУЮ про скасування свідоцтва припинення права власності та скасування частково свідоцтва про право власності, суд першої інстанції виходив з того, що свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 29.07.2009 року про право власності Територіальної громади сіл, селищ, міст Дніпропетровської області в особі Дніпропетровської обласної ради на будівлі та споруди за адресою АДРЕСА_1 в частині права власності на нерухоме майно, а саме: сарай літ. Д-1 загальною площею 45,5 кв.м., літ. д'-1 - навіс, літ. д2-1 - сарай (тимчасовий), літ. д3 крильце, гараж літ И-1 - загальною площею 53,7 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_1, було видане та здійснено його реєстрацію КП "Дніпропетровське МБТІ" Дніпропетровської обласної ради вже після набрання рішенням господарського суду Дніпропетровської області від 26.06.2009 року по справі № 8/99-09 законної сили.

Відповідно до п.3.9 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого Наказом Мінюсту від 07.02.2002 року №7/5, що діяв на момент реєстрації права власності на вказане вище нерухоме майно за ПП "Форца" та ОСОБА_4, у разі переходу права власності на нерухоме майно, яке вже зареєстроване в Реєстрі прав, реєстратор при реєстрації прав на це майно одночасно скасовує попередній запис щодо права власності на це майно. У разі необхідності із заявою про скасування запису в Реєстрі прав може звернутися попередній власник, якщо право не було зареєстровано новим власником.

За вказаних підстав, колегія суддів вважає рішення суду першої інстанції в цій частині аткож обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам чинного законодавства.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки полягають у переписанні позовної заяви та незгоди з висновками суду по оцінкі доказів, тодя як відповідно до вимог ст. 212 ЦПК оцінка доказів є виключним парвом суду. Посилання в апеляційній скарзі на хибність висновків суду жодними доказами не підтверджено, апелянт наводить власне тлумачення подіям, документам та чинному законодавству, яке суперечить наявним в матеріалах справи доказам.

Такми чином, колегія суддів вважає, що рішення суд першої інстанції відповідає вимогам ст..ст. 213, 214 ЦПК та підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - відхиленю.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської обласної ради відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 травня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду чинна з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: