УХВАЛА

іменем україни

23 вересня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Горелкіної Н.А.,

суддів: Євграфової Є.П., Євтушенко О.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Вінницької міської ради, треті особи: комунальне унітарне підприємство «Ековін», Благодійна організація «Вінницький обласний благодійний фонд захисту тварин «Планета», про стягнення вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт з будівництва гаража,

за касаційною скаргою Вінницької міської ради, поданою представником Шалагіновим Артемом Валерійовичем, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Вінницької міської ради, треті особи: комунальне унітарне підприємство «Ековін» (далі - КУП «Ековін»), Благодійна організація «Вінницький обласний благодійний фонд захисту тварин «Планета», про стягнення вартості будівельних матеріалів та виконаних робіт з будівництва гаража.

Посилався на те, що 01 грудня 1989 року між ним та комунальним автотранспортним підприємством № 0128 м. Вінниці (далі - КАТП № 0128), за погодженням управління житлово-комунального господарства Вінницької міської ради, був укладений договір про передачу в користування земельної ділянки. Згідно з договором КАТП № 0128 передало в оренду позивачеві частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка знаходилась на території АТП і не використовувалась.

14 травня 1990 року позивач уклав договір з РСУ № 5 про будівництво гаража на наданій йому в користуванні земельній ділянці, будівництво якого було завершене 30 квітня 1991 року, і він був переданий за актом про здачу виконаних робіт. Позивач сплатив кошти за виконані роботи відповідно до умов цього ж договору. Збудованим гаражем ОСОБА_3 безперешкодно користувався до 2009 року. В цьому ж році він вирішив оформити свої права на гараж. Для цього він звернувся до КП «ВМБТІ» з метою виготовлення інвентарної справи, де йому було повідомлено, що відповідно до рішення Вінницької міської ради від 21 червня 1996 року майновий комплекс КАТП № 0128, в тому числі будівля гаража під літерою «З», зареєстровані ВООБТІ 22 грудня 1997 року за Вінницькою міською радою.

У процесі розгляду справи ОСОБА_3 збільшив позовні вимоги, з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи від 23 вересня 2014 року № 43 просив суд стягнути з відповідача на його користь 268 050 грн вартості будівельних матеріалів та вартості виконаних робіт з будівництва гаража під літерою «З», розташованого по АДРЕСА_1. Також просив стягнути з відповідача на його користь витрати з оплати судового збору та витрати на проведення судових будівельно-технічних експертиз.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_3 вартість будівельних матеріалів та виконаних робіт з будівництва гаража, позначеного літ. «З», розташованого по АДРЕСА_1, в розмірі 268 050 грн. Стягнуто з Вінницької міської ради на користь ОСОБА_3 судові витрати в сумі 6 415,19 грн.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник Вінницької міської ради - Шалагінов А.В. - просить скасувати оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 324 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st324> підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивач мав право на відшкодування витрат, понесених ним на будівництво гаража під літерою «З», розташованого на території КАТП № 0128 по АДРЕСА_1, який рішенням Вінницької міської ради від 21 червня 1996 року був віднесений до комунальної власності.

Проте погодитись з такими висновками не можна.

Судами встановлено, що 01 грудня 1989 року КАТП № 0128 з дозволу Ленінського районного виконкому Ради народних депутатів м. Вінниці та керівництва управління Вінницького міського житлкомунгоспу уклало з ОСОБА_3 безстроковий договір, згідно з яким КАТП № 0128 передало в користування позивачеві частину земельної ділянки, розташованої по АДРЕСА_1, для будівництва гаража та облаштування під'їзду до нього.

Згідно з додатком до договору від 01 грудня 1989 року було розроблено проект та погоджено місце розташування об'єкта договору (а. с. 7-10, 12, 19-20, т. 1).

14 травня 1990 року позивач уклав договір з РСУ № 5 на будівництво гаража на території автотранспортного підприємства (а. с. 13-18, т. 1).

31 жовтня 1990 року та 30 квітня 1991 року були підписані акти здачі виконаних будівельних робіт та сплачено ОСОБА_3 кошти відповідно до умов договору (а. с. 21-23, т. 1).

Земельна ділянка під будівництво ОСОБА_3 не надавалась Виконавчим комітетом Вінницької міської ради як розпорядником землі в силу вимог ст. 8 ЗК Української РСР (в редакції, яка була чинною).

Рішенням Вінницької міської ради від 21 червня 1996 року оформлено право власності на спірну будівлю за Вінницькою міською радою.

У 2009 році ОСОБА_3 стало відомо, що рішенням Вінницької міської ради від 21 червня 1996 року гараж був легалізований на користь комунальної власності.

За правилами ч. ч. 1, 7 ст. 376 ЦК України <nau://ukr/435-15|st376> житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову.

Доводи позивача про те, що лише у 2009 році йому стало відомо, що він не є власником гаража за адресою: АДРЕСА_1, оскільки будівля зареєстрована за Вінницькою міською радою, не взято до уваги та належним чином судом не перевірено, оскільки з моменту прийняття рішення міською радою (1996 рік) пройшло 13 років до моменту, коли позивачу стало відомо про порушення своїх прав.

Відповідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» визначено, що під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи (причини пропуску позовної давності) і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Однак судами неправильно застосовано положення норм матеріального права, оскільки самочинна будівля позивачем побудована в 1990 році, а ЦК України, на який посилається суд, набрав чинності з 01 січня 2004 року, що призвело до неправильного вирішення спору по суті. Суду необхідно уточнити позовні вимоги, з'ясувати фактичні обставини справи та визначитися, які норми матеріального права необхідно застосовувати з урахуванням їх чинності виникнення правовідносин.

На порушення вимог статей 4, 10, 212, 213 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули, належним чином не з'ясували фактичних обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшли передчасного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог, не з'ясувавши при цьому, яку суму позивач витратив на будівництво в 1990 році. Не надано належної правової оцінки тому, чи позивачем пропущено строк позовної давності.

Встановлення вказаних обставин має істотне значення для правильного вирішення справи.

З урахуванням викладеного ухвалені у справі судові рішення підлягають скасуванню на підставі ст. 338 ЦПК України із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336 <nau://ukr/1618-15|st336>, 338 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st345>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницької міської ради, подану представником Шалагіновим Артемом Валерійовичем, задовольнити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 24 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 січня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.А. Горелкіна
Судді:Є.П. Євграфова О.І. Євтушенко І.М. Завгородня О.М. Ситнік