Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/1073/15 Головуючий у 1 інстанції: Рибкіна О.А.
Суддя-доповідач: Крилова О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Крилової О.В.

суддів: Дзярука М.П.

Трофимової Д.А.

при секретарі: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про зобов'язання проведення індексації заробітної плати, стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначав, що він перебував в трудових відносинах з відповідачем з 16.12.2002 року по 01.10.2003 року, працював електрослюсарем підземним. В день звільнення він працював. Тому розрахунок з ним повинен був бути проведений 01.10.2003 року. Під час роботи на підприємстві відповідач не проводив йому індексацію заробітної плати. За період його роботи в грудні 2002 року, в січні, лютому, березні та жовтні 2003 року індекс інфляції перевищував поріг 101%. Тому в наступний місяць, коли індекс інфляції перевищував поріг 101%, потрібно було проводити індексацію заробітної плати із наростаючим підсумком. Наводячи відповідний розрахунок, вважає, що відповідач заборгував йому індексацію за період його роботи в розмірі 28,14 грн. 04.08.2014 року він звернувся до відповідача із заявою, в якій просив провести розрахунок та надати йому довідку про проведення індексації. Ці вимоги відповідачем не були задоволені. Вважає, що окрім стягнення індексації заробітної плати він має право на стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку з ним. Вважає, що його середньоденна заробітна плата складає 30,88 грн. Тому відповідач йому повинен сплатити ще середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, який за період з 02.10.2003 року по 03.09.2014 року складає 83406,88 грн. Це попередній розрахунок і необхідно стягнути середній заробіток в розмірі на день проголошення рішення. Невиплатою належних йому платежів відповідачем нанесено йому моральну шкоду, яка виявилася в порушенні його душевного спокою, він вимушений витрачати свій час на підготовку позову, в нього розболілася голова та очі, на декілька днів були порушені його життєві зв'язки, адже він всі ці дні тільки готував позов, а не їв, пив, спав. Це спричинило в нього роздратування та агресію. Відшкодування моральної шкоди він оцінює в розмірі 666 грн.

Згодом уточнивши позовні вимоги та посилаючись на зазначені обставини, просив суд, зобов'язати відповідача провести індексацію заробітної плати за грудень 2002 року по жовтень 2003 року при підвищенні індексу споживчих цін на 101% згідно Закону України "Про індексацію грошових доходів населення", стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за затримку розрахункових сум в розмірі 84128,64 грн. та відшкодування моральної шкоди в розмірі 666 грн.

Рішенням Димитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням районного суду ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Стаття 308 ЦПК передбачає підстави для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін. За її змістом Апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що позивач з 16.12.2002 року по 01.10.2003 року знаходився у трудових відносинах з відповідачем, працював електрослюсарем підземним та був звільнений за власним бажанням.

З заявою про проведення розрахунку та надання довідки про індексацію позивач звернувся до відповідача 04.08.2014 року та отримав відповідь що підприємством була виплачена заробітна плата позивачу в повному обсязі, заборгованість відсутня.

Заперечуючи проти позову ДП "Вугільна компанія "Краснолиманська" зазначала, що розрахунок індексації, наведений позивачем у позовній заяві, не відповідає Закону України "Про індексацію грошових доходів населення".

Натомість суд першої інстанції, перевіряючи доводи сторін правильно послався на чинне законодавство, та законодавство, яке регулювало спірні правовідносини на час їх виникнення.

Зокрема, судом було враховано, що у Закон України "Про індексацію грошових доходів населення" від 03.07.1991 року № 1282-XII, протягом часу його дії вносилися численні зміни та доповнення, він викладався у новій редакції.

Так, зазначеним Законом було передбачено проведення індексації грошових доходів громадян у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який був встановлений в розмірі 105 відсотків.

Згодом цей Закон було викладено у новій редакції і встановлено, що індексація грошових доходів громадян провадиться у разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який встановлюється в розмірі 101 відсоток. Ці зміни набули чинності 01.07.2002 року.

На виконання Закону України "Про індексацію грошових доходів населення" постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 року № 663 було затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів громадян, який був чинний до введення в дію нового Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078 (опублікований в газеті "Урядовий кур'єр" 24.07.2003 року № 135). Відповідно до Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 року № 663, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який обчислюється з наростаючим підсумком у разі, коли він перевищив 105 відсотків (величину порога індексації).

Судом ретельно досліджено розмір індексу інфляції в період роботи позивача на підприємстві відповідача та зроблений висновок про неправомірність заперечень відповідача щодо не проведення індексації позивачу за вказані періоди у зв'язку з тим, що в постанові КМУ, якою затверджено Порядок проведення індексації грошових доходів громадян і яка діяла на той період, залишалося положення про проведення індексації у випадку перевищення індексу інфляції 105%, а не 101%, як це було передбачено на той період законом. В той же час згідно чинного на той період Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 року № 663, індексації підлягають грошові доходи громадян у межах трикратної величини вартості межі малозабезпеченості. При цьому частина доходу, що не перевищує вартісну величину межі малозабезпеченості, індексується повністю. Доход в частині, яка більше одного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не перевищує подвійну величину вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 80 відсотків. Доход в частині, яка більше подвійного розміру вартісної величини межі малозабезпеченості, але не більше трикратної величини вартості межі малозабезпеченості індексується в розмірі 70 відсотків. Частина грошового доходу, що перевищує трикратну величину вартості межі малозабезпеченості, індексації не підлягає. Сума індексації грошових доходів громадян визначається як результат добутку доходу, що підлягає індексації, та величини приросту індексу споживчих цін, зменшеного на величину порогу індексації та поділеного на 100 відсотків.

Позаяк після 1999 року законодавством України не встановлювався показник вартості межі малозабезпеченості, а, починаючи з 2000 року законами щорічно встановлюються показники прожиткового мінімуму для відповідних соціальних і демографічних груп населення, тобто це різні показники, тому немає підстав для застосування Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.1998 року № 663, та здійснення розрахунку індексації заробітної плати позивача за період, починаючи: грудень 2002 року, січень 2003 року, лютий 2003 року, березень 2003 року.

За ст. 10 ЦПК цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом першої інстанції було у відповідності до ст. 10 ЦПК роз'яснено позивачеві його право на заявлення клопотання про призначення по справі судово-бухгалтерської експертизи для визначення індексації заробітної плати в період роботи у відповідача з 16.12.2002 року по 01.10.2003 року,але позивач відмовився від проведення експертизи.

Тому суд правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог про проведення індексації заробітної плати позивача за період, починаючи з грудня 2002 року по березень 2003 року.

Посилання апелянта на те, що у суду було достатньо підстав для задоволення позову без проведення експертиз не ґрунтуються на матеріалах справи.

За ст. 143 ЦПК для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі. Натомість таке клопотання не заявлялося.

Також суд правомірно відмовив у позові про проведення індексації заробітної плати позивача за жовтень 2003 року (а саме за один робочий день позивача в жовтні - 1 жовтня 2003 року, що є днем звільнення), коли індекс інфляції також перевищив 101%, виходячи з чинного на той час Порядку проведення індексації грошових доходів громадян, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078, яким вже було передбачено як проведення індексації у випадку перевищення індексу інфляції 101%, так і застосування для проведення індексації грошових доходів населення показника прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення, у межах якого мали індексуватися доходи. Разом з тим, відповідно до вказаного Порядку, підвищення грошових доходів громадян у зв'язку з індексацією здійснюється з першого числа місяця, що настає за місяцем, в якому офіційно опубліковано індекс споживчих цін, який, в свою чергу, обчислюється Держкомстатом і не пізніше 10 числа місяця, що настає за звітним, публікується в офіційних періодичних виданнях. Тобто у зв'язку з перевищенням у жовтні 2003 року індексу споживчих цін (індексу інфляції) 101% заробітна плата робітників має бути підвищена у зв'язку з індексацією, починаючи з 1 грудня 2003 року, тобто коли позивач вже не працював у відповідача і доходів він нього не отримував.

Судом першої інстанції було зазначено що позивачем пропущений строк звернення до суду, передбачений ст. 233 КЗпП України. За ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Відповідачем категорично заперечувалося наявність будь-яких порушень законодавства про оплату праці та наявність заборгованості перед позивачем, незважаючи на що позивач звернувся до суду майже через одинадцять років після звільнення.

Посилання апелянта на неправомірність застосування строку позовної давності не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, позаяк судом першої інстанції досліджувалися всі обставини справи по суті заявлених вимог та зроблений висновок про безпідставність позовних вимог по їх суті, незалежно від посилання на пропуск строку позовної давності.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України N 9-рп/2013, 15.10.2013 р., на яке посилався позивач йдеться про те, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Натомість позивач заявив позов не про стягнення грошових сум, які становлять індексацію, а про зобов'язання відповідача провести індексацію.

З огляду на викладене, судова колегія не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення суду.

Керуючись ст. ст. 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Димитровського міського суду Донецької області від 09 грудня 2014 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: