Справа № 236/2350/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Саржевської І.В.

за участю секретарів Олійник С.М.,

Снігирьової О.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Красний Лиман Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, зустрічним позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, за участю: позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_8, відповідача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_9, представника третьої особи - ОСОБА_10, свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, суд,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2015року позивачі ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4 звернулися до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування Краснолиманської міської ради, про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення (а.с. 3-4).

21.07.2015року ухвалою судді Краснолиманського міськсуду відкрито провадження по вказаній справі (а.с.17).

28.07.2015року ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду з зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням (а.с.44-45).

04.08.2015року ухвалою суду зустрічна позовна заява об*єднана в одне провадження з первісним позовом (а.с.60).

У судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_8 (а.с.21-23) підтримали позовні вимоги позивачів про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, просять їх задовольнити, та стягнути з відповідачів судові витрати по сплаті судового збору та правової допомоги.

Відповідач ОСОБА_6, та представник відповідачів ОСОБА_9 (а.с. 26 58), позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_18, ОСОБА_4 не визнали, просять відмовити в задоволенні позову. Зустрічний позов ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтримали у повному обсязі, просять позовні вимоги задовольнити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради ОСОБА_10, діючий за довіреністю (а.с.40), вважає, що позовні вимоги позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 законні, обгрунтовані та підлягають задоволенню. Крім того вважає, що у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном, визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, необхідно відмовити.

Вислухавши позивача ОСОБА_2 та відповідача ОСОБА_6, їх представників ОСОБА_8 та ОСОБА_9, представника третьої особи - органу опіки та піклування Краснолиманської міської ради ОСОБА_10, свідків, дослідивши зібрані у справі докази, всебічно і повно з*ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких грунтуються позовні вимоги, суд встановив, що фактичні обставини та відповідні їм цивільні правовідносини регулюються положеннями ст. 47 Конституції України, ст. 15, ст. 16, ст. 405 ЦК України, ст. 9, ст. 64, ст.156 ЖК, положеннями Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав".

З*ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_5 перебували у зареєстрованому шлюбі з 15.10.1994р (а.с. 29).

Від сумісного життя подружжя ОСОБА_5 мають двох дітей - неповнолітнього ОСОБА_18, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14,15).

12.11.2014року Краснолиманським міськсудом Донецької області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 було розірвано (а.с. 54).

Всі члени сім*ї ОСОБА_5 - ОСОБА_2, ОСОБА_5 та їх діти: ОСОБА_4, ОСОБА_3 з 1998року зареєстровані та постійно проживали за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.16) .

Житлова квартира, яка розташована в АДРЕСА_1, на підставі договору про обмін квартир, посвідченого 03.02.1998року приватним нотаріусом Краснолиманського міського нотаріального округу Донецької області за реєстром № 281, належить відповідачам ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.6,7).

У квартирі за вищевказаною адресою, за місцем реєстрації, позивачі - ОСОБА_2, ОСОБА_4, та неповнолітній ОСОБА_3, проживали до кінця жовтня 2014року, тобто до моменту розпаду сім*ї, що підтверджено в судовому засіданні поясненнями сторін, свідків та матеріалами справи.

Крім того судом встановлено, що ОСОБА_6, власник частки вказаної квартири, відповідач по справі, у кваритирі не проживав та не прожаває, а лише з 24.06.2015року зареєструвався в спріному житловому приміщенні. ОСОБА_6 з 06.09.1995року постійно проживає та був зареєстрований до 24.06.2015року за адресою АДРЕСА_2 (а.с.49).

В судовому засіданні встановлено, що позивачі з кінця жовтня місяця 2014року позбавлені можливості проживати та користуватися жилим приміщенням, в якому вони зареєстровані, та проживали постійно та безвиїздно з 1998року, у зв*язку з чим звернулися до суду.

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 звернулися до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про визнання її такою, що втратила права користування житловим приміщенням, оскільки важають, що остання добровільно не проживає у спірній квартирі з жовтня 2014року, тобто понад шести місяців, а тому відповідно до приписів ст. 71, ст. 72 ЖК втратила право користування жилим приміщенням.

Виходячи з положень ст. 15, ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права, у разі його порушення, невизнання або оспорювання для чого звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення, дає можливість захистити порушене право.

Відповідно до ст. 11, ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому кожна сторона зобов*язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

При винесенні рішення відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленного значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв*язок доказів у їх сукупності.

Так судом встановлено, що позивачі надали до суду докази того, що проживали у житловій квартирі, яка належить на праві власності відповідачам, і користувалися нею як члени сім*ї власника ОСОБА_5, бо договори на порядок користування нею між сторонами не укладалися.

В судовому засіданні з пояснень позивача ОСОБА_2, свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, та самого відповідача ОСОБА_6, встановлено, що в кінці жовтня місяця 2014року за вимогою ОСОБА_5, яка супроводжувалася застосуванням фізичного та психічного насильства до дружини ОСОБА_2 та дітей, а потім з подальшою метою створювання перешкод позивачам у користуванні житловою квартирою, відповідачі змінили замки у вхідних дверях, чим самим позивачі були позбавлені можливості користуватися житловим приміщенням. До теперішнього часу перешкоди в користуванні житлом відповідачі не усунули. Наявність зазначених обставин не надають підстав для висновку про неповажність відсутності позивачів останні півроку в зазначеній квартирі.

Відповідачі ж в свою чергу не надали суду жодного доказу на підтвердження своїх заперечень, окрім мотивування відсутності позивачів: дружини (невістки) ОСОБА_2 та дітей (онуків) ОСОБА_3, ОСОБА_4, понад шість місяців у спірній квартирі (посилаючись на норми ст. 71 ЖК), шляхом добровільного залишення ними житла, та заяв про небажання усунути перешкоди, створені останнім, з тих підстав, що саме вони являються власниками спірного житла і мають право розпоряджатися ним на власний розсуд.

Але відповідно до ст. 47 Конституції України ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Натомість, відповідно до ст. 64, ст. 156 ЖК до членів сім*ї власника жилого приміщення належить дружина власника, їх діти та батьки, які користуються жилим приміщенням нарівні з власником житла, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядоку користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником житла не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Аналізуючи вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_6, та пояснення надані у судовому засіданні останнім, щодо визнання ОСОБА_2 особою, яка втратила права користування житловим приміщенням, суд приходить до висновку про те що вимоги зустрічного позову та позиція його заявників є суперечлива та не відповідає вимогам закону.

Статтею 71 ЖК визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім*ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців.

Положення Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України від 07.02.2014року № 5 "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" зазначають, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК), та таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

А тому, стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом.

Надані сторонами докази свідчать про те, що відсутні будь-які правові підстави вважати, що позивач ОСОБА_2 втратила право користування спірним жилим приміщенням, бо вона користувалися ним як члени сім*ї власника, не користується приміщенням незначний час з поважних підстав, пов*язаних зі створенням саме відповіачами перешкод в його користуванні.

Крім того у ч. 2 ст. 3 СК України зазначено, що дитина належить до сім*ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.

В преамбулі до Конвенції ООН про права дитини зазначено, що дитині для повного та гармонійного розвитку необхідно зростати в сімейному оточенні.

Діти подружжя ОСОБА_2 - неповнолітній ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, після розірвання шлюбу між батьками, визначили своє місце проживання, та стали проживати з матір*ю, при цьому, в зв*язку з створювання перешкод у користуванні житловою квартирою позивачами ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 вимушені були покинути житло, та на теперішній час проживають у чужий квартирі на підставах договору оренди.

В судовому засіданні з пояснень учасників судового розгляду: позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_6, а також усіх свідків: ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 встановлено, що відповідач ОСОБА_5 з червня місяця 2015року проживає в РФ.

Відповідно до ст. 111 Закону України "Про охорону дитинства" від 26.04.2001року " ... Кожна дитина має право на проживання в сім*ї разом з батьками або в сім*ї одного з них та на піклування батьків".

Відповідачі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 не заперечують, щоб неповнолітній ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживав в спірній квартирі за адресою: АДРЕСА_1, але наполягають на визнанні матері неповнолітньої дитини такою, що втратила права користування житловим приміщенням, не заперечуєчи, що батько дитини проживає в РФ.

З такою позицією відповідачів суд погодитись не може, оскільки вона суперечлива, та не відповідає вимогам закону, інтересам неповнольтньої дитини.

Беручи до уваги всі наведені міркування, суд приходить до висновку, що доводи позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та надані ними докази достатні для задоволення позовову про усунення перешкод в користуванні квартирою АДРЕСА_1, та вселення в вказане житлове приміщення, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням задоволенню не підлягають.

Вирішуючи вимоги в частині відшкодування судових витрат суд прийшов до наступного висновку.

На підставі ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України до судових витрат, пов*язаних з розглядом справи, серед інших належать: витрати на правову допомогу.

Статтею 5 Закону України "Про судовий збір" передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються інваліди 1 та П груп.

Відповідачі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 є інвалідами Пгрупи (а.с.51, 53).

Позивачами документально підтверджені витрати, пов*язані зі сплатою судового збору - 243.60грн (а.с.2), та правової допомоги 2 000грн (а.с. ), які на думку суду підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_5.

Керуючись ст. 47 Конституції України, ст. 15, ст. 16, ст. 405 ЦК України, ст. 9, ст. 64, ст. 156 ЖК УРСР, ст. 3, ст. 4, ст. 10, ст. 11, ст. 60, ст. 88, ст. 209, ст. 213, ст. 214, ст. 215, ст. 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_4, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, - задовольнити повністю.

Усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_4, ОСОБА_2, неповнолітнім ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, житловою квартирою АДРЕСА_1, зобов*язавши ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 передати ОСОБА_2 ключі від вхідних дверей квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Вселити ОСОБА_4, ОСОБА_2, неповнолітнього ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в житлову квартиру АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився в м. Красний Лиман Донецької області, ІНН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, яка народилася в с.Нове Краснолиманського району, Донецької області, ІНН НОМЕР_2, в рахунок компенсації судових витрат по сплаті судового збору - 243.60грн (двісті сорок три грн 60коп) та правової допомоги 2 000грн (дві тисячі грн).

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: