УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

7 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Червинської М.Є., Мазур Л.М., Писаної Т.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання договору позики недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 лютого 2009 року вона, в присутності ОСОБА_6, у будинку АДРЕСА_1, написала розписку ОСОБА_5 про те, що позичила у нього 80 тис. грн, які зобов'язалася повернути 23 березня 2009 року. Після отримання вказаних коштів вона згідно попередньої домовленості з ОСОБА_6, будучи введеною останньою в оману, будучи впевненою про можливість повернення саме нею грошових коштів, передала їй отримані від ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 80 тис. грн. ОСОБА_6 отримавши від неї грошові кошти в сумі 80 тис. грн, в термін до 23 березня 2009 року і по теперішній час гроші їй не повернула, заволодівши ними шляхом обману. Вироком Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 24 жовтня 2012 року (який набрав законної сили) визнано ОСОБА_6 винною у скоєнні злочину, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

Рішенням Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність оскаржуваних судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору позики ОСОБА_4 зазначала, що вона уклала оспорюваний договір внаслідок шахрайських дій ОСОБА_6, яка навмисно вела її в оману відносно щодо прав та обов'язків сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Таким чином, визнання договору вчиненого під впливом обману недійсним може мати місце лише тоді, коли одну сторону правочину умисно ввела в оману інша сторона правочину, а не будь-яка інша особа, яка не була його стороною по відношенню до особи, яка вважає, що діяла під впливом обману, та при наявності обставин передбачених 230 ЦК України.

Суд першої інстанції відмовляючи у позові про визнання недійсним кредитного договору, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно виходив із того, що посилання позивача, на шахрайські дії ОСОБА_6, яка не була стороною правочину, не можуть тягти за собою визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Царичанського районного суду Дніпропетровської області від 29 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: М.Є. Червинська

Л.М. Мазур

Т.О. Писана