АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/3858/15-ц Номер провадження 22-ц/786/2921/15Головуючий у 1-й інстанції Зємцов В. В. Доповідач ап. інст. Винниченко Ю. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Винниченка Ю.М.,

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.

при секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Південна залізниця», третя особа - начальник Відокремленого підрозділу «Полтавський загін Воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця» Караченцев Геннадій Миколайович, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И Л А :

В травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Державного підприємства «Південна залізниця», третя особа - начальник Відокремленого підрозділу «Полтавський загін Воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця» Караченцев Геннадій Миколайович, про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що працював у відокремленому підрозділі «Полтавський загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця», на посаді стрільця з 01.08.1989 року. За час роботи порушень трудової дисципліни не допускав, чесно і добросовісно виконував свої обов'язки.

Вважає, що адміністрація ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» ДП «Південна залізниця», звільнивши його, порушила ст.ст.36,43,60 Конституції України, ст.ст.38 п.10, 39, 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», ст.ст.40 п.4,43, п.1, 46, 48, 149, 247 п.10, 252 КЗпП України, п. п. 3.2.4, 3.2.11, 3.6.11 Галузевої Угоди.

Не заперечуючи своєї відсутності на роботі більше трьох годин 09 березня 2015 року, обґрунтовує поважність самовільного залишення ним свого посту по охороні небезпечного вантажу - 8 цистерн зі світлими нафтопродуктами по станції Потоки своїм підвищеним емоційним станом після телефонного дзвінка незнайомої особи з телефону свого товариша із зони АТО та повідомлення про його загибель.

Посилаючись на вказані обставини, просив визнати незаконним наказ №134 від 11.03.2015 р. про відсторонення його від виконання службових обов'язків; визнати незаконним наказ № 53/ос від 31.03.2015 року про припинення з ним 09.03.2015 року трудового договору по п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України; зобов'язати ДП «Південна залізниця» поновити його з 9.03.2015 р. на роботі стрільця ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» ДП Південна залізниця»; стягнути з відповідача ДП «Південні залізниця» заподіяну йому моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.; стягнути з відповідача ДП «Південна залізниця», на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу по вині роботодавця з 09.03.2015 року по 11.08.2015 року, з розрахунку (середньомісячну заробітну плату 5098 грн. 24 коп. поділити на 7 робочих змін) заробітна плата складає 728 грн. 32 коп., він по вині роботодавця не міг відпрацювати 39 робочих змін і втратив за час вимушеного прогулу по вині роботодавця заробітну плату в розмірі 28 404 грн. 48 коп.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 до Державного підприємства «Південна залізниця» про визнання незаконними наказів, поновлення на роботі та відшкодування матеріальної та моральної шкоди - задоволено частково.

Визнано незаконним наказ №134 від 11.03.2015 року про відсторонення ОСОБА_2 від виконання службових обов'язків.

Визнано незаконним наказ №53/ос від 31.03.2015 року про припинення з ОСОБА_2 трудового договору з 09.03.2015 року на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України в частині визначення дати звільнення.

Визначено датою звільнення 31 березня 2015 року.

Стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 1516,48 грн. та у відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

Додатковим рішенням цього ж суду від 21.09.2015 року стягнуто з Державного підприємства «Південна залізниця» на користь держави 974, 40 грн. судового збору.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, просить частково скасувати рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2015 року, ухвалити нове рішення по суті позовних вимог:

-визнати незаконним наказ № 134 від 11.03.2015 року про відсторонення його від виконання службових обов'язків;

- визнати незаконним наказ № 53/ос від 31.03.2015 року про припинення із ОСОБА_2 з 09.03.2015 р. трудового договору по п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України.

Ухвалити рішення, згідно якого зобов'язати ДП «Південна залізниця» поновити ОСОБА_2 з 09.03.2015 року на роботі стрільця ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» ДП «Південна залізниця».

Стягнути з ДП «Південна залізниця» заподіяну моральну шкоду в розмірі 100000 грн.

Стягнути з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу по вині роботодавця з 09.03.2015 року по день поновлення на роботі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно було встановлено судом першої інстанції, що ОСОБА_2 працював у відокремленому підрозділі «Полтавський загін воєнізованої охорони» Державного підприємства «Південна залізниця» на посаді стрільця з 01.08.1989 року. За час роботи порушень трудової дисципліни не допускав, чесно і добросовісно виконував свої обов'язки. Був членом Вільної профспілки Полтавського загону воєнізованої охорони, входив до складу виборних профспілкових органів- правовим інспектором ППО ВП «Полтавський загін воєнізованої охорони» ДП «Південна залізниця».

09.03.2015 року ОСОБА_2 був відсутній на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, факт чого позивач визнав у судовому засіданні.

Наказом №134 від 11.03.2015 року «Про відсторонення стрільця ОСОБА_2 від виконання службових обов'язків» ОСОБА_2 було відсторонено від виконання службових обов'язків без збереження заробітної плати з 11.03.2015 року до отримання відповіді голови профкому Вільної профспілки Полтавського загону воєнізованої охорони на Подання надання згоди на звільнення з лав воєнізованої охорони за п.4 ст. 40 КЗпП України - за прогул (відсутність на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

З вказаним наказом ОСОБА_2 було ознайомлено під підпис 13.03.2015 року. Позивач вважає, що був відсутній на робочому місці з поважних причин, які не враховані при прийнятті даного наказу. Після ознайомлення 13.03.2015 року з вказаним наказом, позивач на роботу не вийшов.

Наказом - розпорядженням № 53-ос від 31.03.2015 року про припинення трудового договору (контракту) звільнено з 09.03.2015 року ОСОБА_2 стрільця Стрілецької команди на станції Кременчук за п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, на підставі протоколу оперативної наради при начальнику загону від 31.03.2015 року.

Згідно ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Згідно ст.46 КЗпП України, відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння; відмови або ухилення від обов'язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством.

Відсторонення від роботи - це тимчасове позбавлення працівника, який перебуває у трудових правовідносинах із підприємством, можливості реального здійснення ним права на працю. Усунення від роботи провадиться власником на підставі виявленого ним факту, через який власник має право усунути або зобов'язаний усунути працівника від роботи.

Під час відсторонення від роботи дія трудового договору не припиняється, але працівник тимчасово до роботи не допускається. При цьому на період усунення від роботи за працівником зберігається його робоче місце.

Відсторонення від роботи або іншої діяльності здійснює власник підприємства або уповноважений ним орган шляхом видання наказу (видачі усного розпорядження з наступним виданням наказу) та вжиття заходів щодо контролю за його виконанням.

Наказ №134 від 11.03.2015 року про відсторонення ОСОБА_2 від виконання службових обов'язків до отримання згоди профспілкового органу на звільнення за прогул є незаконним. Діючим КЗпП України не передбачено такої підстави для відсторонення від роботи.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) працівника без поважних причин.

Відсутністю на роботі є знаходження працівника поза територією підприємства або об'єкта, де він відповідно до трудових обов'язків повинен виконувати доручену йому роботу.

Прогул є дисциплінарним порушенням і власник підприємства або уповноважений ним орган може накласти на працівника дисциплінарне стягнення, а саме догану або звільнення (ст. 147 КЗпП). При цьому, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Тобто, у випадку якщо за здійснення прогулу на працівника вже накладалося стягнення у вигляді догани звільнити його за те ж порушення власник (уповноважений ним орган) вже не може.

Пленум Верховного суду України у п. 18 Постанови №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року зазначив, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

В наказі про звільнення позивача зазначено та представником відповідача доведено, що порушення трудової дисципліни виявилось у відсутності позивача на роботі більше трьох годин протягом робочого дня без поважних причин, що і стало приводом до звільнення ОСОБА_2 із займаної посади.

Відповідно до ст.241-1 КЗпП України строки виникнення і припинення трудових прав та обов'язків обчислюються роками, місяцями, тижнями і днями.

Коли строки визначаються днями, то їх обчислюють з дня, наступного після того дня, з якого починається строк. Якщо останній день строку припадає на святковий, вихідний або неробочий день, то днем закінчення строку вважається найближчий робочий день.

Відповідно до п. 2.27 Інструкції №58 про порядок ведення трудових книжок працівників (затв. наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993 р.) днем звільнення вважається останній день роботи.

Тобто день звільнення - це останній день, коли працівник перебуває у трудових відносинах з роботодавцем.

Отже, щодо вимоги про визнання незаконним наказу №53/ос від 31.03.2015 року про припинення з ОСОБА_2 трудового договору з 09.03.2015 року на підставі п.4 ч.1 ст. 40 КЗпП України, місцевий суд вірно вказав, що вона підлягає задоволенню лише в частині визначення дати звільнення. Визначивши датою звільнення - 31 березня 2015 року.

Вимога про стягнення середнього заробітку, з урахуванням викладеного вище, також підлягає частковому задоволенню, оскільки фактично, кількість днів вимушеного прогулу дорівнює 16, а саме за період з 09.03.2015 року (дата звільнення визначена в наказі) по 31.03.2015 року (дата видачі наказу про звільнення).

Згідно Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 08.02.1995 року №100, розрахунковим періодом середньої заробітної плати вважають період роботи за основним місцем протягом останніх двох місяців. Так на момент звільнення (31.03.2015 року) розрахунковим періодом вважається січень-лютий 2015 року. У січні сума середнього заробітку склала 3772,15 грн., а в лютому 3999,63 грн., отже середньомісячна заробітна плата становить 3885,89 грн. Середньоденна заробітна плата становить 94,78 грн., отже сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яку необхідно стягнути з відповідача на користь позивача становить 1516,48 грн.

Згідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Врахувавши тяжкість, характер та обсяг вимушених змін у життєвих стосунках та страждань, яких зазнав позивач у зв»язку із порушенням його прав, які встановив суд першої інстанції, частково задовольнивши позовні вимоги, останній правильно визначив розмір моральної шкоди в сумі 1 000 гривень.

Доводи апелянта про поважність залишення ним свого посту по охороні небезпечного вантажу та відсутності на роботі більше трьох годин 09 березня 2015 року у зв»язку з підвищеним емоційним станом після телефонного дзвінка незнайомої особи з телефону свого товариша із зони АТО та повідомлення про його загибель, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки позивачем у порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не надано належних та допустимих доказів вказаного стану, а тому висновок суду першої інстанції про законність його звільнення з п.4 ст.40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, є законним та обґрунтованим.

Згідно з ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до Витягу з протоколу № 1 від 26.03.2015 року Первинної профспілкової організації Вільної профспілки Полтавського закону воєнізованої охорони Південної залізниці по ст. Кременчук та Витягу з протоколу № 3 від 27.03.2015 року профкому Вільних профспілок Південної залізниці (ВППЗ) не надано згоди на розірвання трудового договору з стрільцем ОСОБА_2, членом профкому вільної профспілки, по п. 4 ст. 40 КЗпП України ( а.с.15-19, а.с. 196-199).

Згідно з ч. 7 ст. 43 КЗпП України та ч. 6 ст. 39 Закону України "Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності" рішення профспілки про ненадання згоди на розірвання трудового договору має бути обґрунтованим. У разі, якщо в рішенні немає обґрунтування відмови у згоді на звільнення, роботодавець має право звільнити працівника без згоди виборного органу профспілки.

Проаналізувавши зміст вказаних протоколів, колегія суддів приходить до висновку, що вказані рішення первинної профспілкової організації та профспілкового комітету не містить правового обґрунтування відмови у наданні згоди на звільнення працівника, тому власник або уповноважений ним орган мав право звільнити працівника без згоди виборного органу первинної профспілкової організації і таке звільнення є законним у разі дотримання інших передбачених законодавством вимог для звільнення.

Аналогічний висновок міститься у правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у постанові від 1 липня 2015 року в справі № 6-703 цс15.

Таким чином, судом першої інстанції з'ясовано всі обставини у даній справі та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування оскаржуваного рішення не встановлено.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1ч.1 ст. 307, ст. ст.308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 12 серпня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя : (підпис) Винниченко Ю.М.

Судді: (підпис) Г.Л.Карпушин (підпис) В.І. Корнієнко

З оригіналом згідно: Ю.М.Винниченко