У х в а л а

іменем україни

7 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Неос Банк» про стягнення заборгованості за договором банківського рахунку, відшкодування шкоди та пені за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Неос Банк» на рішення апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2013 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за договором банківського рахунку у сумі (з урахуванням індексу інфляції) у розмірі 337 937,95 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 2 700 124 грн 22коп.), три проценти річних у сумі 24 059,67 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 192 236 грн 76 коп., пеню у сумі 176 437,59 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 1 409 736 грн 34 коп., а всього на загальну суму 538 435,21 доларів США, що в еквіваленті на національну валюту становить 4 302 097 грн 32 коп., а також моральну шкоду в сумі 300 тис. грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що він є громадянином Республіки Ємен і 16 травня 2011 року прибув в Україну. 19 травня 2011 року позивач уклав з ПАТ "БАНК КІПРУ" договір банківського рахунку в валюті - доларах США, за умовами якого банк відкрив йому рахунок, на який були перераховані гроші: 17 червня 2011 року - 227 970 доларів США, 22 червня 2011 року - 106 574 доларів США, а всього 334 544 доларів США. 1 липня 2011 року він виїхав з України. Зазначав, що після прибуття на батьківщину, він дізнався, що 1 липня 2011 року гроші в сумі 334 544 доларів США були зняті готівкою невідомими особами у відділенні № 7 ПАТ "БАНК КІПРУ" на підставі довіреності, виданої 8 червня 2011 року від його імені на ім'я ОСОБА_2. Зазначена довіреність посвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О. та зареєстрована в єдиному реєстрі довіреностей за № 1460. Вказував, що він ніяких угод на розпорядження банківським рахунком третіми особам не укладав, ніяких довіреностей на зняття коштів також не видавав. Крім того, зазначав, що вчинити вказаний правочин він взагалі не міг, оскільки 8 червня 2011 року був за межами України. У зв'язку з вищевказаними обставинами, його представник неодноразово звертався до відповідача з вимогою повернути неправомірно видані гроші, проте відповідач свої зобов'язання до теперішнього часу не виконав, грошові кошти не повернув.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 10 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «Неос Банк» на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором банківського рахунку № 24 153 від 19 травня 2011 року у розмірі 334 544 долари США, що складає 7 865 129 грн 20 коп., 3% річних від суми заборгованості за період з 1 липня 2011 року по 21 листопада 2013 року у розмірі 24 059,67 доларів США, що складає 565 642 грн 84 коп., а всього 358 603,67 доларів США, що складає 8 430 772 грн 24 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Неос Банк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що виплата суми вкладу за договором банківського рахунку була проведена банком неповноважній на отримання цих коштів особі, оскільки довіреність на отримання спірних коштів була видана не позивачем, а іншою особою. При цьому, апеляційний суд послався на обставини, встановлені рішенням апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами установлено, що 19 травня 2011 року між ПАТ «БАНК КІПРУ», правонаступником якого є ПАТ «НЕОС БАНК», та ОСОБА_1 було укладено договір банківського рахунку, відповідно до якого банк відкриває вкладнику поточний рахунок в іноземній валюті (долари США) для обліку коштів здійснення операцій відповідно до вимог чинного законодавства України та нормативних актів Національного банку України.

На відкритий ОСОБА_1 рахунок 17 червня 2011 року та 22 червня 2011 року було перераховано грошові кошти на загальну суму 334 544 долари США.

1 липня 2011 року на підставі довіреності, посвідченої 8 червня 2011 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красовським О.О., зареєстрованої в реєстрі за №1460, та після ідентифікації довіреної особи, банком була здійснена видаткова операція, шляхом видачі грошових коштів, які знаходились на рахунку ОСОБА_1.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Пунктом 3.1.3 договору від 19 травня 2011 року передбачено право вкладника надати довіреність іншій особі на здійснення операцій по рахунку (на розпорядження рахунком), оформивши її згідно з вимогами чинного законодавства України.

Правочин щодо видачі довіреності, на підставі якої були видані кошти з рахунку, та сама довіреність судом недійсними не визнавались.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної вили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

З матеріалів справи убачається, що позивач жодного разу особисто в судове засідання не з'являвся, його особа в передбаченому законом порядку не встановлювалась. Єдине, що поєднує осіб у цих справах - це один і той самий представник, який у даній справі надавав суду копії документів із іншої справи.

Таким чином, у даній справі не має значення встановлення іншим судовим рішенням обставин, згідно яких позивач за тією справою не був стороною спірної довіреності, оскільки апеляційним судом не враховано, що позивачі у справах є різними особами.

Судом апеляційної інстанції не встановлено, чи є позивач у даній справі учасником правовідносин за довіреністю у справі, на яку він посилається, та/або чи є позивач у даній справі учасником правовідносин за договором банківського вкладу, укладеного з відповідачем.

Таким чином, судове рішення, на яке послався апеляційний суд ухвалюючи рішення, не має преюдиціального значення.

Згідно положень ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Статтею 59 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st58> передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 60 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st60> на сторін покладено обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ч. 2 ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Як убачається з матеріалів справи, за результатами проведеної в рамках цієї справи експертизи встановлено, що «копія договору № 24153 від 19 травня 2011 року, про відкриття вкладнику поточного рахунку, яка міститься у матеріалах справи, на аркушах під порядковими номерами 24 та 25, виготовлена із копії, яка в свою чергу, була виготовлена з оригіналу договору від 19 травня 2011 року, наданого до інституту через Солом'янський районний суд м. Києва ПАТ «БАНК КІПРУ» (висновок експерта від 28 серпня 2014 року № 8070/14-33).

Отже, вказаним висновком експерта підтверджується, що представником позивача до позовної заяви була додана копія договору банківського рахунку № 24153 від 19 травня 2011 року.

Тобто на момент подання позову до суду у представника позивача був відсутній оригінал примірника договору банківського рахунку № 24153 від 19 травня 2011 року, який є основним доказом наявності правовідносин між вкладником та банком.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, вищезазначених вимог закону до уваги не взяв, не врахував, що правочин щодо видачі довіреності, на підставі якої були видані кошти з рахунку та сама довіреність судом недійсними не визнавались; рішення апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2013 року у даній справі не має преюдиціального значення; позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. ст. 133, 137 ЦПК України щодо витребування доказів, а саме не надав суду оригінал договору від 19 травня 2011 року; та не перевірив доводів банку щодо кримінального провадження № 0004236 за ч. 4 ст. 358 та ст. 190 КК України.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим ( ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

За таких обставин, судове рішення підлягає скасуванню, як таке, що постановлено з порушенням норм процесуального права, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Неос Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 9 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик