АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 654/1094/15-ц
Номер провадження:22-ц/791/1760/15
Головуючий в І інстанції Сіянко В.М.
Категорія 44 Доповідач: Колісниченко А.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Колісниченка А.Г.,
суддів:Вербицької Л.І.,
Капітан І.А.,
при секретарі:Сікорі О.В,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.05.2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа: служба у справах дітей Голопристанської райдержадміністрації Херсонської області про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.05.2015 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю. Ухвалено про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 із житлового будинку АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення. Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 в рівних частках по 60,90 грн. судових витрат.

Не погоджуючись з таким рішенням суду ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивачка вже зверталася до відповідачів із позовами про той же предмет і з тих самих підстав в серпні 2012 року та вересні 2013 року, і судові рішення набрали законної сили, а тому подана позовна заява не підлягає задоволенню. Крім того, вважає, що висновок суду про те, що позивачка не пропустила строк позовної давності, оскільки порушення її прав є триваючим, і вона оформила право власності лише 08.01.2013 року є не обґрунтованим. Оскільки ОСОБА_5 з 1998 року з власної волі ОСОБА_6 добросовісно заволодів її майном, і володіє ним хоча й безтитульно, однак відкрито та безперервно більше шістнадцяти років, і таке володіння підлягає захисту. Вважає, що якби ОСОБА_5 не розрахувався з позивачкою до жовтня 1998 року, то саме з цього часу у неї почався б відлік трирічного строку позовної давності на захист порушеного права. А звернувшись до відповідача лише в 2012 році з вимогою надання додаткових грошей за житловий будинок позивачка пропустила строк позовної давності. На підставі чого, просив рішення суду скасувати та закрити провадження у справі на підставі набрання законної сили рішень суду, ухвалених з приводу спору між тими самими сторонами про той самий предмет, або ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову у зв'язку із недоведеністю позовних вимог та пропуском строку позовної давності.

ОСОБА_5 ,у судовому засіданні на задоволенні апеляції наполягав, з підстав зазначених у скарзі.

ОСОБА_7, у судовому засіданні підтримала доводи апеляційної скарги, та просила її задовольнити.

ОСОБА_6 та її представниця ОСОБА_12, у судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, учасників процесу, які з'явилися до суду, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, у визначених цивільно- процесуальним законом межах, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається та судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01.11.1991 року позивачка отримала у спадщину після смерті ОСОБА_13 будинок АДРЕСА_1 (а.с.6).

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР (який діяв до 01.01.2004 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 560 ЦК УРСР спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.2 ст. 227 ЦК УРСР договір купівлі - продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, що, за аналогією, відноситься і до свідоцтв про право на спадщину, про що також зазначено у самому свідоцтві про право на спадщину, яке було видане позивачці.

Також вбачається, що право власності на зазначений будинок позивачка зареєструвала лише 08.01.2013 року (а.с.7) і саме з моменту реєстрації мала право вчиняти дії щодо розпорядження зазначеним будинком.

Відповідно до ст.ст. 317,319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь- які дії, які не суперечать закону.

Згідно з положеннями ст.150 ЖК України, ст.383 ЦК України громадяни, що мають у приватній власності будинок (квартиру), користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають розпоряджатися цією на свій розсуд.

Згідно ст. 155 ЖК України, ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права власності на своє майно чи обмежений в його здійсненні.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 158 ЖК України передбачено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення.

Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначити права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.

За таких обставин, виходячи з того, що позивачка є власником житлового будинку, а також, що між сторонами договір найму житла не укладався, і сім'я ОСОБА_5 з неповнолітніми дітьми проживає в будинку без достатніх на те правових підстав, що порушує право власності ОСОБА_6 на житлове приміщення та є суттєвою перешкодою у здійсненні нею право володіння, користування та розпорядження належним їй майном, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про наявність підстав для усунення перешкод в користуванні позивачкою приватною власністю шляхом виселення відповідачів зі житлового будинку без надання іншого житлового приміщення.

Також, враховуючи ЗУ «Про охорону дитинства», Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про виселення неповнолітніх дітей з житлового будинку, оскільки їх батьки незаконного перебували у спірному будинку, чим порушували право позивачки на вільне володіння, користування та розпорядження своєю власністю.

Доводи апелянта з посиланням на те, що судом вже розглядалась справа щодо спору між тими ж сторонами, з того ж предмету та підстав колегія суддів до уваги не приймає, оскільки наявні у справі копії судових рішень свідчать про відсутність тотожності сторін, підстав та предмету позову у справах, які раніше були предметом розгляду судів.

Доводи, які стосуються неправильного врахуванням судом першої інстанції потреби позивачки у спірному будинку для її проживання також відхиляються, оскільки наявність чи відсутність цієї обставини не впливає на законність рішення суду з огляду на задоволення позову судом на підставі ст.391 ЦК України.

Відхиляються також і посилання апелянта на неправильне застосування судом норм цивільного законодавства щодо строку позовної давності, оскільки колегія вважає правильним його висновок про те, що правопорушення з боку відповідачів є триваючим, а право власності на будинок було зареєстровано нею лише 08.01.2013 року, що зумовлює відсутність пропуску позовної давності позивачкою.

Зважаючи на наведене, колегія суддів не вбачає підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції, а відтак і для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити, а рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 21.05.2015 року залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: