Справа № 452/1275/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

"24" вересня 2015 р. м.Самбір

Самбірський міськрайонний суд Львівської області

у складі: головуючого судді Казана І.С.,

при секретарі Топорович В.В.,

із участю: позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Самборі Львівської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовною заявою до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, яке вони набули у період шлюбу із 30.10.1993 року. За час спільного проживання подружжя набуло ? частину нежитлової будівлі магазину «Камелія», що знаходиться в м. Самборі по вул. Валовій, 30«а» Львівської області, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 20.09.2001 року №407 та оформленого на імя відповідача. Домовленості між ОСОБА_1 та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є їх спільною сумісною власністю не знайдено, а тому ОСОБА_1 просить за рішенням суду поділити вищевказане майно у рівних частках, тобто по ? нежитлової будівлі №30«а» по вул. Валовій у м. Самборі.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_2 у підтримання позовних вимог посилалися на обставини, викладені в позовній заяві, просили позов задовольнити та наполягали на цьому. Позивач ОСОБА_1 пояснив, що спірне майно є майном подружжя, оскільки на даний час на розгляді у місцевому судді знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу; що фактично всю будівлю він будував із ОСОБА_5, а тому ? частина нежитлової будівлі магазину «Камелія» у м. Самборі по вул. Валовій, 30«а» є зареєстрованою за ОСОБА_6.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник адвокат ОСОБА_4 позов по суті власних пояснень визнали. ОСОБА_3 у судовому засіданні пояснила, що ? частина нежитлової будівлі магазину «Камелія» в м. Самборі по вул. Валовій, 30«а» Львівської області була фактично побудована за час спільного подружнього життя із ОСОБА_1, але разом з тим під час спільного проживання подружжя придбало і млин, автомашини ОСОБА_5, Мерседес, автомобільний причіп; спільно займались торгівлею квітів, у чому допомагала матір відповідача; а також відповідач отримала кредит у банківській установі, що потратила на поділ будинку в м. Самборі по вул. Слюсарській, коли вона мала судовий спір із сестрою, матірю.

Заслухавши пояснення сторін, зясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав:

Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 жовтня 1993 року, що відомо із копії свідоцтва про шлюб серії І-СГ №249103, виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Самбору реєстраційної служби Самбірського МРУЮ у Львівській області 25.03.2015 року, а також про це установлено в судовому засіданні з пояснень сторін; на даний час між сторонами мається спір про розірвання шлюбу, що перебуває в апеляційному провадженні.

Відповідно до довідки №361 від 06.04.2015 року, виданої Самбірським МБТІ, нежитлова будівля №30«а» по вул. Валовій в м. Самборі Львівської області перебуває у власності ОСОБА_6 та ОСОБА_3 по 1/2 частині за кожною, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконкому Самбірської міської ради від 20.09.2001 року №407.

Згідно довідки про технічну характеристику обєктів нерухомого майно №223 від 06.04.2015 року, виданої Самбірським МБТІ, загальна площа нежитлової будівлі магазину «Камелія» в м. Самборі по вул. Валовій, 30«а» Львівської області становить 39,7м2.

Із пояснень як позивача так і відповідача під час судового розгляду встановлено, що 1/2 частину нежитлової будівлі магазину «Камелія» за адресою в м. Самборі по вул. Валовій, 30«а» Львівської області сторони придбали за спільні кошти під час спільного подружнього життя. Тому правовий режим даного майна відповідно до ст. 60 СК України є майном спільної сумісної власності чоловіка та дружини, набуте ними за час шлюбу, що є продовженням загальної норми ч. 3 ст. 368 ЦК України і не може бути особистою власністю чоловіка, відповідно, - відповідача ОСОБА_3 у цивільній справі, чи інших осіб, що випливає із змісту ст. ст. 57, 58, 62 СК України.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Згідно ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між сторонами шлюбний договір не укладено, домовленості між ними щодо визначення часток у спільній сумісній власності немає.

Тому суд переконаний, що слід визнати ? частину нежитлової будівлі №30«а» по вул. Валовій у м. Самборі спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3; відповідно поділити в ідеальних частках між сторонами вказане майно по ?.

Із урахуванням зазначеного, а також виходячи із засад змагальності щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості, диспозитивності цивільного судочинства, аналізуючи пояснення сторін, подані суду матеріали, суд вважає, що позов ОСОБА_1 про поділ майна подружжя слід задовольнити повністю. Позивач наполягав на поділі спірного майна у рівних частках, відповідач позов визнала і не зверталася до суду із клопотаннями про доказування, чи про звільнення від доказування протилежного; судом не встановлено підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позову, а відтак, визнання позову ОСОБА_3 не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів сторін. Оскільки суд прийшов до такого висновку, то судові витрати підлягають розподілу відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214 - 215, 218, 226 ЦПК України, ст. ст. 368, 382 ЦК України, ст. ст. 57, 60, 70, 71 СК України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати право спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 на ? частину нежитлової будівлі №30«а» по вул. Валовій у м. Самборі.

Поділити в ідеальних частках між сторонами вказане майно, визнавши за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, котрий зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_1, право власності на ? частину нежитлової будівлі (магазину «Камелія») за адресою у м. Самборі по вул. Валова, 30«а» Львівської області.

Стягнути із ОСОБА_3 у користь ОСОБА_1 1314,88(одну тисячу триста чотирнадцять гривень 88 коп.)грн. сплачених судових витрат.

Рішення суду може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через суд першої інстанції протягом десяти днів із дня його проголошення; відповідачем - протягом цього ж строку із дня отримання його копії.

Суддя І.С. Казан