Справа № 275/374/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року

Брусилівський районний суд Житомирської області в складі:

головуючого судді Грищенка М.В.,

при секретарі Дубчак Н.В.,

за участі: позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Брусилів Житомирської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори, Брусилівської державної нотаріальної контори про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину,

В С Т А Н О В И В:

07 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори, Брусилівської державної нотаріальної контори про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок №24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівького району Житомирської області.

В обгрунтування позовних вимог зазначено, що постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії ОСОБА_2 київська державна нотаріальна контора відмовила позивачу, ОСОБА_1, у видачі Свідоцтва про право на спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 на житловий будинок № 24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області з наступних підстав:

Відповідно до ст.ст.66, 67 Закону України Про нотаріат на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право па спадщину за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Відповідно до п.4.12 гл.10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, (надалі Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Відповідно до п.п. 4.15, 4.18 гл.10 Порядку видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Відповідно до ст.47 Закону України Про нотаріат тексти нотаріально посвідчуваних нравочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко.

18.02.2014р. за № 87/2014 заведено спадкову справу до майна померлого ОСОБА_4 Відповідно до матеріалів спадкової справи ОСОБА_5 є єдиною спадкоємицею майна померлого та якою було надано договір дарування, посвідчений нотаріусом Брусилівської державної нотаріальної контори Житомирської області 24.11.2005р. за реєстровим № 3310, у пункті 1 якого зазначено: Дарувателі подарували, а обдарований прийняв в дар належні дарувателям частки жилого будинку №24 з надвірними будівлями, який знаходиться в селі Ставище Брусилівського району Житомирської області по вул.Леніна. Далі по тексту жодного разу незазначено точний розмір часток, що були подаровані. В той же час у посвідчувальному написі до цього договору зазначено: "... належність дарувателям житлового будинку…. Звідси ОСОБА_2 київська державна нотаріальна контора вважає, що з тексту договору неможливо встановити розмір частки, яка саме була подарована ОСОБА_3, чи був подарований будинок вцілому. ОСОБА_2 державна нотаріальна контора стверджує про розгляд інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №34776948 від 12.03.2015р., у якій зазначено, що підставою виникнення права власності ОСОБА_3 на спірний будинок є договір дарування, р.№3310, 24.11.2005, Брусилівська державна нотаріальна контора; свідоцтво про право на спадщину, р.№ 573, 02.12.1993, Брусилівська державна нотаріальна контора, однак спадкоємцем, ОСОБА_5 не надано цього свідоцтва про право на спадщину.

Керуючись сг.ст.47,49,50 Закону України «Про нотаріат» ОСОБА_2 київська державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок №24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області у зв'язку з тим, що текст одного з правовстановлюючих документів написаний нечітко і не зрозуміло, а інший правовстановлюючий документ на спадкове майно взагалі відсутній.

Однак спадкоємець, він же позивач, вважає що інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №34776948, у відомості про право власності і історії реєстрації прав власності запис 1 підтверджує, що названий будинок належав в рівних частках ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, по 1/3 частині.

Відповідно запису 2 реєстрації переходу прав власності від 21.11.2005р. названий будинок в 1/6 частині став належати ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстр.№2-3469 від 12.11.2005р.

Відповідно запису 3 реєстрації переходу прав власності від 21.11.2005р. названий будинок в 1/6 частині став належати ОСОБА_9 на підставі свідоцтва про право на спадщину реєстр.№2-3469 від 12.11.2005р.

Таким чином, на момент укладення договору дарування від 24.11.2005р. спірний житловий будинок належав у визначених належним чином долях ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9. При укладенні договору дарування Брусилівська державна нотаріальна контора засвідчила, що дарувателям 1 (ОСОБА_9) та 2 (ОСОБА_8) частки названого будинку належали на підставі свідоцтв про право на спадщину за законом відповідно реєстрів №№ 2-3472 та 2-3469 від 12.11.2005р. Щодо Дарувателя 3 (ОСОБА_7) інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №34776948 підтверджує його право власності на 1/3 частину названого будинку на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом відповідно реєстру № 573 від 02.12.1993р.

Певні текстові упущення договору дарування, на думку позивача, не змінюють суті самого правочину, його спрямовання на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ст.722 Цивільного кодексу України «Право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Якщо дарунок направлено обдаровуваному без його попередньої згоди, дарунок є прийнятим, якщо обдаровуваний негайно не заявить нро відмову від його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів гоню) є прийняттям дарунка.» Стаття 203 ЦК України встановлює, що чинним правочин с в тому випадку коли «Зміст нравочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.» Обдарований, ОСОБА_3, висловив свою волю стосовно подарунку, підписавши договір дарування і отримавши його, тим самим прийняв його, а Дарувателі (ОСОБА_9, ОСОБА_8, ОСОБА_7) висловили свою волю і самим договором дарування і тим, що не здійснили спроб його зміни.

Таким чином, при укладенні договору дарування сторони договору, на підставі належних законних прав, висловлюючи свою нічим не обмежену волю відносно своєї особистої власності, та подарували належну їм особисту власність фізичній особі, яка подарунки прийняла та вступила у володіння ними.

Відповідно до норми ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Посилаючись на ст.ст.7І7- 722, 1216-1224, 1296-1299 ЦК України, позивач просить зобов'язати ОСОБА_2 київську державну нотаріальну контору видати ОСОБА_1 свідоцтво про право на спадщину на житловий будинок №24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 позов підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила позов задовольнити, пояснила, що надала нотаріусу тільки договір дарування жилого будинку. Не зверталася до суду з позовом про тлумачення договору дарування жилого будинку. Не надавала нотаріусу свідоцтва про право на спадщину, згідно з яким було зареєстровано право власності її померлого чоловіка на 1/3 частину будинку №24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області. Такого свідоцтва у неї немає і офіційно за видачею дубліката вказаного свідоцтва вона не зверталася.

Представник відповідача завідувач ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори ОСОБА_10 надіслала до суду повідомлення про можливість розгляду справи за відсутності представника нотаріальної контори.

Представник відповідача завідувач Попільнянської державної нотаріальної контори, який є в.о. державного нотаріуса Брусилівської державної нотаріальної контори, надіслав до суду повідомлення про можливість розгляду справи без його участі.

Вислухавши пояснення позивача ОСОБА_1, дослідивши та оцінивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню повністю.

Статтею 50 Закону України "Про нотаріат" передбачено можливість оскарження в судовому порядку нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта.

За положеннями ст.49 Закону України "Про нотаріат"- нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, не приймає для вчинення нотаріальних дій документи, якщо вони не відповідають вимогам, встановленим у статті 47 цього Закону, або містять відомості, передбачені частиною третьою статті 47 цього Закону.

Відповідно до ст.47 Закону України "Про нотаріат" документи, викладені на двох і більше аркушах, що подаються для вчинення нотаріальної дії, повинні бути прошиті у спосіб, що унеможливлює їх роз'єднання без порушення цілісності, а аркуші пронумеровані.

Тексти нотаріально посвідчуваних правочинів, заяв, засвідчуваних копій (фотокопій) документів і витягів з них, тексти перекладів та заяв повинні бути написані зрозуміло і чітко, дати, що стосуються змісту посвідчуваних правочинів, повинні бути позначені хоча б один раз словами, а назви юридичних осіб та їх ідентифікаційний код за даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців - без скорочень із зазначенням їх місцезнаходження. Прізвища, імена та по батькові фізичних осіб, їх місце проживання та ідентифікаційний номер за даними Державного реєстру фізичних осіб платників податків, крім уповноважених представників юридичних осіб, повинні бути написані повністю, а у випадках, передбачених законами, - із зазначенням дати їх народження.

Для вчинення нотаріальних дій не приймаються документи, які не відповідають вимогам законодавства або містять відомості, що принижують честь, гідність та ділову репутацію фізичної особи або ділову репутацію юридичної особи, які мають підчистки або дописки, закреслені слова чи інші незастережні виправлення, документи, тексти яких неможливо прочитати внаслідок пошкодження, а також документи, написані олівцем.

За змістом ч. 1 ст.5 Закону України "Про нотаріат" нотаріус зобов'язаний здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики.

Згідно з ч.1 ст.66, ч.1 ст.68 Закону України "Про нотаріат" на майно, що переходить за правом спадкоємства до спадкоємців або держави, нотаріусом за місцем відкриття спадщини видається свідоцтво про право на спадщину. Нотаріус при видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, серед іншого, перевіряє склад спадкового майна.

Згідно з п.2 ч.1 ст.49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3, який помер 01 листопада 2013 року. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина на житловий будинок № 24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області.

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 на житловий будинок № 24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області. 07 квітня 2015 року державний нотаріус ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори ОСОБА_11 виніс постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Зі змісту даної постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину стало неподання позивачкою необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину всіх документів, що підтверджують факт належності на праві власності спадкодавцю житлового будинку № 24 по вул.Леніна в с.Ставище Брусилівського району Житомирської області. ОСОБА_1 не було надано свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Брусилівською державною нотаріальною конторою 02.12.1993 року за реєстровим № 573, на підставі якого зареєстровано право власності померлого ОСОБА_3 на 1/3 частину будинку. Текст договору дарування від 24.11.2005 року, на підставі якого зареєстровано право власності померлого ОСОБА_3 на 2/3 частин будинку, написаний не чітко і не зрозуміло, оскільки в тексті не зазначений розмір часток, які були подаровані.

У позовній заяві позивачка посилається на те, що інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №34776948 містить достатні дані на підтвердження належності житлового будинку на праві власності спадкодавцю.

До Брусилівської державної нотаріальної контори позивачка із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не зверталась і Брусилівська державна нотаріальна контора не відмовляла їй у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Тому Брусилівська державна нотаріальна контора є неналежним відповідачем за даним позовом.

Відповідно п. 4.12 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року N 296/5 свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів.

Згідно п. 4.15. вказаної глави видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Пунктом 4.18. передбачено, що якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

За переконанням суду позивачка не позбавлена можливості вжити заходів до отримання дубліката правовстановлюючого документа, звернутися до суду з вимогою про тлумачення умов договору дарування відповідно до ст.ст.213, 637 ЦК України.

З огляду на викладене, суд вважає правомірною відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки позивачкою не надано до нотаріальної контори необхідних правовстановлюючих документів на спадкове майно, а інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна №34776948 не може вважатися належним документом для видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину.

Отже, суд приходить до висновку, що відмовляючи у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, нотаріус діяв у відповідності до Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України N 296/5 від 22 лютого 2012 року та був позбавлений можливості вийти за межі вимог норм чинного законодавства, якими керується нотаріус при вчиненні нотаріальних дій при видачі свідоцтва про право на спадщину на майно.

За встановлених судом обставин в позові слід відмовити повністю як до ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори за безпідставністю позованих вимог, так і до Брусилівської державної нотаріальної контори, яка не є належним відповідачем за даним позовом.

Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачкою судові витрати з відповідачів не відшкодовуються. Відповідачами документально не підтверджені понесені ними судові витрати, відшкодування яких може бути присуджено з позивачки.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88, 209, 212 - 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 київської державної нотаріальної контори, Брусилівської державної нотаріальної контори про зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Житомирської області через Брусилівський районний суд Житомирської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя М. В. Грищенко