Провадження № 22-ц/779/2249/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач Мелінишин Г.П.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Мелінишин Г.П.

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2015 року відмовлено у відкритті провадження за позовною заявою Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» в частині вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2

На вказану ухвалу АТ «ПроКредит Банк» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм процесуального права. Апелянт вважає помилковим висновок суду про непідвідомчість йому справи в частині позовних вимог до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. При цьому судом не враховано положень ст.118 ЦПК України щодо права позивача об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, які пов'язані між собою. Оскільки заявлені вимоги виникли із кредитних правовідносин, на підставі рамкової угоди та кредитних договорів, укладених із фізичною особою-підприємцем та враховуючи те, що їх належне виконання забезпечено окремими договорами поруки, укладеними із кожним із поручителів, то такі вимоги є взаємопов'язаними. А отже, банком обґрунтовано пред'явлено позов до усіх боржників в порядку цивільного судочинства. Постановляючи оскаржувану ухвалу суд також не прийняв до уваги відповідні роз'яснення, надані у п. 2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року.

З цих підстав просив ухвалу скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

В засіданні апеляційного суду представник апелянта доводи скарги підтримала з наведених у ній мотивів.

Представник фізичної особи, підприємця ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та ОСОБА_5 доводів скарги не визнали посилаючись на обґрунтованість висновків суду.

ОСОБА_3 та ОСОБА_4 будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи в судове засідання не з'явилися, що не перешкоджає розгляду справи в їх відсутності.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Пунктом 1 ч. 2 ст.122 ЦПК України передбачено, що суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції виходив з того, що оскільки спір виник між юридичною особою та фізичною особою-підприємцем, то вимога банку до ОСОБА_2 відноситься до компетенції господарського суду. А тому в цій частині у відкритті провадження слід відмовити.

Однак, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки він не відповідає вимогам процесуального закону.

Згідно з ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Як передбачено ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Статтею 32 ЦПК України визначено, що позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

Згідно із роз'ясненнями, викладених у п.2 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, оскільки у спорах, що виникають із кредитних правовідносин, сторонами є як юридичні, так і фізичні особи, то з урахуванням вимог статей 15-16, частини другої статті 118 Цивільного процесуального кодексу України такі справи підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства у разі, якщо однією із сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Договір поруки має додатковий (акцесорний) до основного зобов'язання - кредитного договору - характер і укладається саме для забезпечення виконання останнього, а поручитель згідно з частиною першою статті 554 ЦК відповідає перед кредитором, за загальним правилом, солідарно із позичальником, якщо договором поруки не встановлено його додаткову (субсидіарну) відповідальність. Неможливість окремого розгляду цих договорів може бути пов'язана, зокрема, із визначенням суми заборгованості, способу виконання зобов'язання та іншими умовами договорів.

Як вбачається із матеріалів справи, у липні 2015 року АТ «ПроКредит Банк» звернувся в суд із позовом до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

При цьому зазначав, що фізична особа-підприємець ОСОБА_2 не виконує взяті на себе зобов'язання за кредитними договорами, укладеними в межах рамкової угоди №FW1301.766 від 05.11.2013 року, внаслідок чого утворилась заборгованість. Виконання зобов'язань за кредитним договором забезпечено окремими договорами поруки, укладеними між банком та відповідно ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 А тому просив стягнути солідарно з боржника та поручителів заборгованість по цих кредитних договорах.

Враховуючи, що спір виник із кредитних правовідносин, заявлені вимоги взаємопов'язані між собою та інші відповідачі є фізичними особами, суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку, що позовна заява в частині вимог до фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитними договорами не підлягає розгляду у порядку цивільного судочинства.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушеннм норм процесуального права, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ПроКредит Банк» задовольнити.

Ухвалу Івано-Франківського міського суду від 28 липня 2015 року скасувати, передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Г.П. Мелінишин

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук