Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження №2/711/1482/15
Справа №711/2750/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року Придніпровський районний суд

м. Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

при секретарі Гладченко І.В.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитних договорах ,-

В с т а н о в и в:

Позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ОСОБА_1 Аваль» звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитних договорах. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 25 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» , правонаступником якого є позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ОСОБА_1 Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 була укладена генеральна кредитна угода була №010/02-18/1484-07 строком на 120 місяців з визначенням загального можливого розміру позичкової заборгованості за наданими в рамках даної Генеральної угоди кредитами в сумі 1 млн. гривень або еквівалент у доларах США чи Євро .

В межах генеральної угоди 25 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-18/1484/01-07 зі змінами та доповненнями, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 600 000 грн. під 13% терміном по 24.10.2017.

01.08.2008 року між банком та позичальником була укладено додаткова угода №1 до кредитного договору, якою була змінена процентна ставка для розрахунку процентів за користування кредитом та визначено графік повернення кредиту та сплати процентів, як додаток №1 до кредитного договору.

Між банком та ОСОБА_2 28 грудня 2009 року була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої була проведена капіталізація прострочених процентів, в результаті чого фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику. Також було змінено порядок нарахування, сплати відсотків та графік повернення кредиту.

Між позивачем та відповідачем 30.06.2010 року була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої п.4 частини №1 кредитного договору був викладений у новій редакції.

Між банком та позичальником 30.06.2010 року була укладена додаткова угода №4 до кредитного договору, за якою сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, був змінений графік погашення кредиту, а також викладений у новій редакції п. 1.9 частини №2 кредитного договору, що регулює дострокове погашення кредиту.

13.10.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору , згідно якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та графік повернення кредиту та сплати відсотків був викладений у новій редакції.

За умовами кредитного договору з урахуванням змін та доповнень банк надав позичальнику кредит у сумі 297 473,79 грн. на розвиток бізнесу, зі сплатою 13% (з 01.08.2008 - 18%) річних, терміном до 24 жовтня 2017 року , а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом і комісії, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту позичальнику, що підтверджується меморіальним ордером №30 від 25.10.2007.

Згідно п.п. 1.5.1 п. 1.5 кредитного договору в редакції з урахуванням останніх змін і доповнень позичальник зобов'язався здійснювати погашення відповідних частин кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту (додаток до кредитного договору-1), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок.

В порушення прийнятих на себе зобов'язань відповідач ОСОБА_2 з 10.05.2012 року регулярно порушував строки, визначені у графіку повернення кредиту та сплати процентів.

Відповідно до умов п. 1.9 (в редакції додаткової угоди №4) частини №2 кредитного договору кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та/або пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Якщо кредитор вирішив скористатися правом дострокового стягнення заборгованості, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення, а позичальник повинен здійснити виконання зазначених кредитором у такому повідомленні боргових зобов'язань протягом 31 календарного дня з дня направлення кредитором відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимогу поручителю та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника.

Вимога вих. №140-10-3-00/16 про дострокове виконання зобов'язання була направлена ОСОБА_2 08.01.2015 року , однак залишена позичальником без задоволення.

Станом на 23.03.2015 року заборгованість позичальника за кредитним договором становить: заборгованість за кредитом 200983,89 грн., заборгованість за відсотками 45399,04 грн.

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в кредитному договорі , зокрема, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору.

За неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором , позичальнику було нараховано пеню в сумі 24518,19 грн. за період з 23.03.2014 по 23.03.2015.

Крім цього 18 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-18/501-07 зі змінами та доповненнями , за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на суму 64 440 дол. США під 13% річних терміном по 14.04.2017.

25 жовтня 2007 року банк та ОСОБА_2 уклали договір про зміни №1 до кредитного договору № 9010/02-18/501-07 від 18.04.2007 року . Відповідно до умов даного договору про зміни №1, кредитний договір укладається на положеннях та умовах генеральної угоди.

28 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору , згідно якої була проведена капіталізація прострочених процентів, в результаті чого фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику. Також було змінено порядок нарахування, сплати відсотків та графік повернення кредиту. 30.06.2010 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору , згідно якої п.4 частини №1 кредитного договору був викладений у новій редакції.

30.06.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №4 до кредитного договору , за якою сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, був змінений графік погашення кредиту, а також викладений у новій редакції п. 1.9 частини №2 кредитного договору, що регулює дострокове погашення кредиту.

13.10.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору, згідно якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та графік повернення кредиту та сплати відсотків» був викладений у новій редакції. За умовами кредитного договору з урахуванням змін та доповнень банк надав позичальнику кредит у сумі 68375,02 дол. США на розвиток бізнесу, зі сплатою 13% річних, терміном до 14 квітня 2017 року , а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом і комісії, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту відповідачу, що підтверджується меморіальним ордером №18/501-07 від 18.04.2007 року .

Згідно п.п. 1.5.1 п. 1.5 кредитного договору в редакції з урахуванням останніх змін і доповнень позичальник зобов'язався здійснювати погашення відповідних частин кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку повернення кредиту (додаток до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на кредитний рахунок.

В порушення взятих на себе зобов»язань відповідач з 10.05.2012 року порушував строк визначені в графіку по погашенню кредиту та відсотків.

Відповідно до п.1.9 ч.2 кредитного договору кредитного договору кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та/або пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Якщо кредитор вирішив скористатися правом дострокового стягнення заборгованості, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення, а позичальник повинен здійснити виконання зазначених кредитором у такому повідомленні боргових зобов'язань протягом 31 календарного дня з дня направлення кредитором відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимогу поручителю та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника.

Вимога вих. №140-10-3-00/16 про дострокове виконання зобов»язання була направлена відповідачу 08.01.2015 року, та залишена відповідачем без задоволення.

Станом на 23.03,2015 рок заборгованість позичальника перед кредитором становить : по кредиту 50 470,77 доларів США, по відсотках 7 118,46 доларів США.

Відповідно до п. 4.1 розділу 4 кредитного договору за невиконання або неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань по кредитному договору позичальник несе відповідальність в порядку і на умовах, визначених в кредитному договорі , зокрема, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами, у визначені кредитним договором строки, позичальник зобов'язаний сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, за кожний день прострочення. Зазначена пеня сплачується додатково до прострочених сум, що підлягають сплаті згідно цього договору. За неналежне виконання прийнятих на себе зобов'язань за кредитним договором, позичальнику було нараховане пеню у розмірі 6723,68 дол. США за період з 23.03.2014 по 23.03.2015.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитними договорами, між банком та ОСОБА_3М, як поручителем 25 жовтня 2007 року був укладений договір поруки №010/02-18/1484-07п.

Згідно умов договору поруки ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитних договорів укладених в рамках генеральної кредитної угоди №010/02-18/1484-07 від 25.10.2007 та всіх додаткових угод, що були укладені до неї, в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.2 ст. 1 договору поруки).

Згідно ст. 553 ЦК України, поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (третя особа).

Згідно ч.1 ст. 554 Цивільного кодексу України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У п.2.1 ст. 2 та п.3.1 ст. 3 договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих не себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Сторони договору поруки у розділі 4 встановили, що договір діє до моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання, а також погодили на підставі п.4 ст. 559 ЦК України, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору , між банком та ОСОБА_3 18 квітня 2007 року був укладений договір поруки №010/02-18/501-07п. Згідно умов договору поруки ОСОБА_3 на добровільно взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №010/02-18/501-07 від 18.04.2007 та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.2 ст. 1 договору поруки).

Згідно ст. 553 Цивільного кодексу України, поручитель за договором поруки поручається перед кредитором боржника за виконання ним своїх зобов'язань. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (третя особа).

Згідно ч.1 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

У п.2.1 ст. 2 та п.3.1 ст. З договору поруки сторони визначили, що у випадку невиконання або неналежного виконання боржником взятих не себе зобов'язань по кредитному договору, поручитель і боржник несуть солідарну відповідальність перед Кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу за кредитним договором, комісійної винагороди, нарахованих відсотків за користування кредитом та неустойки. Сторони договору поруки у розділі 4 договору встановили, що договір діє до моменту закінчення забезпеченого ним зобов'язання, а також погодили на підставі п.4 ст. 559 ЦК України, що порука припиняється, якщо кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Таким чином сторонами договорів поруки було визначено строк припинення поруки після закінчення 3 років, починаючи з дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Позивач вважає, що враховуючи умови п. 1.9 кредитних договорів щодо обов'язку позичальника достроково погасити всю заборгованість за кредитом на протязі 31 календарного дня та те, що 08.01.2015 банком була направлена позичальнику вимога за вих. №140-10-3-00/16 про дострокове виконання зобов'язання, днем настання строку виконання основного зобов'язання за кредитними договорами №010/02-18/501-07 від 18.04.2007 та №010/02- 18/1484/01-07 від 25.10.2007, з якого починається відлік трирічного строку для пред'явлення кредитором вимоги до поручителя - є 09 лютого 2015 року, а відповідно трирічний термін припинення дії поруки згідно ч. 2 п. 4.1 ст. 4 договору поруки №1 та договору поруки №2 закінчується не раніше 09 лютого 2018 року.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-3цс13, винесеній за результатом перегляду судових рішень з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції зазначеної норми права (додаток 19, також див. на http://www.scourt.gov.ua в розділі Судова практика).

Позивач вважає, що станом на 23.03.2015 заборгованість позичальника ОСОБА_2 становить по кредитному договору №010/02-18/501-07 від 18.04.2007: за кредитом 50 470,77 дол. США. ; за відсотками 7118,46 дол. США. Пеня за період з 23.03.2014 по 23.03.2015 - 6723,68 дол. США. А по кредитному договору №010/02-18/1484/01-07 від 25.10.2007 року - за кредитом 200 983,89 грн. ; за відсотками 45399,04 грн.; Пеня за період з 23.03.2014 по 23.03.2015 - 24518,19 грн.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться», а згідно ст. 629 ЦК України "договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов'язується надати кредитні кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 192 ЦК України - законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, водночас також дозволений обіг іноземної валюти, але з дотриманням вимог спеціального законодавства України).

Ст. 526 ЦК України передбачає, що зобов'язання має виконуватись належним чином (належним виконанням позичальником зобов'язання за валютним кредитом є повернення кредиту та сплата ним відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та у валюті, як це визначено кредитним договором).

Згідно ст. 533 ЦК України - грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

У відповідності до ст. 628 ЦК України - договір є обов'язковим до виконання сторонами (сторони, уклавши кредитний договір, повинні суворо дотримуватись положень, які ним встановлені, в т.ч. щодо повернення позичальником коштів в тій валюті, в який він отримав кредит, щодо сплати % в тій валюті, в якій це передбачено умовами договору)

Відповідно до ст. 1046 ЦК України - за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Статтями 47, 49 Закону України «Про банки і банківську діяльність» передбачено, що банк має право здійснювати банківську діяльність на підставі банківської ліцензії шляхом надання банківських послуг, до яких належать розміщення залучених у вклади (депозити), у тому числі на поточні рахунки, коштів та банківських металів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії.

Згідно листа Верховного Суду України від 01.07.2014 "Аналіз практики застосування ст.625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК, ч. З ст. 533 ЦК, Декрет N 15-93).

Згідно п. 12 Постанови Пленуму ВССУ від 30.03.2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч.3 ст. 533 ЦКУ.

У відповідності ж до Узагальнення судової практики розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин (2009 - 2010 роки), підготовлене Верховним Судом України, не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором чи договором банківського вкладу в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Проте, слід переконатись, що у банку наявна генеральна ліцензія та письмовий дозвіл на здійснення валютних операцій, отримані у встановленому порядку.

В зв»язку з цим позивач просить постановити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь АТ «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором №010/02-18/501-07 від 18.04.2007, визначену станом на 23 березня 2015 року в сумі 64312,91 дол. США , а саме заборгованість за кредитом 50 470,77 дол. США, заборгованість за відсотками 7118,46 дол. США, пеня за період з 23.03.2014 по 23.03.2015 - 6723,68 дол. США.;

за кредитним договором №010/02-18/1484/01-07 від 25.10.2007, визначену станом на 23 березня 2015 року, в сумі 270901,12 грн. , а саме: заборгованість за кредитом 200 983,89 грн., заборгованість за відсотками 45399,04 грн., пеня за період з 23.03.2014 по 23.03.2015 - 24518,19 грн. Стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача судовий збір 3654 грн.

Представник позивача публічного акціонерного товариства по довіреності ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд позов задовольнити повністю, вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності так як вимога банком направлена на адресу відповідача ОСОБА_2 направлена 08.01.2015 року, а також вважає, що днем настання строку виконання основного зобов»язання за кредитними договорами, з якого починається відлік трирічного строку для пред»явлення кредитором вимоги до поручителя позовної давності - є 9 лютого 2015 року . тому вважає, що позивачем не пропущено строк позовної давності.

Представники відповідача ОСОБА_2 по довіреності ОСОБА_5, ОСОБА_6, адвокат ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили в позові відмовити. В зв»язку із пропуском позивачем строку позовної давності.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обєктивного їх дослідження, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що25 жовтня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль» , правонаступником якого є позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ОСОБА_1 Аваль» та відповідачем ОСОБА_2 була укладена генеральна кредитна угода була №010/02-18/1484-07 строком на 120 місяців з визначенням загального можливого розміру позичкової заборгованості за наданими в рамках даної Генеральної угоди кредитами в сумі 1 млн. гривень або еквівалент у доларах США чи Євро .

В межах генеральної угоди 25 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-18/1484/01-07 зі змінами та доповненнями, за умовами якого банк надає позичальнику кредит у сумі 600 000 грн. під 13% терміном по 24.10.2017.

01.08.2008 року між банком та позичальником була укладено додаткова угода №1 до кредитного договору, якою була змінена процентна ставка для розрахунку процентів за користування кредитом та визначено графік повернення кредиту та сплати процентів, як додаток №1 до кредитного договору.

Між банком та ОСОБА_2 28 грудня 2009 року була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору, згідно якої була проведена капіталізація прострочених процентів, в результаті чого фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику. Також було змінено порядок нарахування, сплати відсотків та графік повернення кредиту.

Між позивачем та відповідачем 30.06.2010 року була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору, згідно якої п.4 частини №1 кредитного договору був викладений у новій редакції.

Між банком та позичальником 30.06.2010 року була укладена додаткова угода №4 до кредитного договору, за якою сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, був змінений графік погашення кредиту, а також викладений у новій редакції п. 1.9 частини №2 кредитного договору, що регулює дострокове погашення кредиту.

13.10.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору , згідно якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та графік повернення кредиту та сплати відсотків був викладений у новій редакції.

За умовами кредитного договору з урахуванням змін та доповнень банк надав позичальнику кредит у сумі 297 473,79 грн. на розвиток бізнесу, зі сплатою 13% (з 01.08.2008 - 18%) річних, терміном до 24 жовтня 2017 року , а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом і комісії, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені кредитним договором.

Банк виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту позичальнику, що підтверджується меморіальним ордером №30 від 25.10.2007.

Згідно п.п. 1.5.1 п. 1.5 кредитного договору в редакції з урахуванням останніх змін і доповнень позичальник зобов'язався здійснювати погашення відповідних частин кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця у розмірі та строки, визначені у графіку повернення кредиту (додаток до кредитного договору-1), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на позичковий рахунок.

Крім цього 18 квітня 2007 року між банком та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №010/02-18/501-07 зі змінами та доповненнями , за умовами якого банк відкриває позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на суму 64 440 дол. США під 13% річних терміном по 14.04.2017.

25 жовтня 2007 року банк та ОСОБА_2 уклали договір про зміни №1 до кредитного договору № 9010/02-18/501-07 від 18.04.2007 року . Відповідно до умов даного договору про зміни №1, кредитний договір укладається на положеннях та умовах генеральної угоди.

28 грудня 2009 року між банком та ОСОБА_2 була укладена додаткова угода №2 до кредитного договору , згідно якої була проведена капіталізація прострочених процентів, в результаті чого фактична заборгованість за сумою кредиту збільшилася на суму заборгованості за процентами. Таке збільшення не супроводжувалося видачею кредитних коштів позичальнику. Також було змінено порядок нарахування, сплати відсотків та графік повернення кредиту. 30.06.2010 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №3 до кредитного договору , згідно якої п.4 частини №1 кредитного договору був викладений у новій редакції.

30.06.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №4 до кредитного договору , за якою сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту, був змінений графік погашення кредиту, а також викладений у новій редакції п. 1.9 частини №2 кредитного договору, що регулює дострокове погашення кредиту.

13.10.2011 між банком та позичальником була укладена додаткова угода №5 до кредитного договору, згідно якої сторони досягли згоди про зміну умов погашення (реструктуризацію) кредиту та графік повернення кредиту та сплати відсотків» був викладений у новій редакції. За умовами кредитного договору з урахуванням змін та доповнень банк надав позичальнику кредит у сумі 68375,02 дол. США на розвиток бізнесу, зі сплатою 13% річних, терміном до 14 квітня 2017 року , а позичальник зобов'язався належним чином використати та повернути банку суми отриманого кредиту, сплатити проценти за користування кредитом і комісії, а також виконати всі інші зобов'язання в порядку та строки визначені кредитним договором.

Позивач виконав свої зобов'язання щодо надання кредиту відповідачу, що підтверджується меморіальним ордером №18/501-07 від 18.04.2007 року .

Згідно п.п. 1.5.1 п. 1.5 кредитного договору в редакції з урахуванням останніх змін і доповнень позичальник зобов'язався здійснювати погашення відповідних частин кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом щомісяця у розміри та строки, визначені у графіку повернення кредиту (додаток до кредитного договору), шляхом внесення готівки в касу банку або безготівковим перерахуванням на кредитний рахунок.

В порушення взятих на себе зобов»язань відповідач з 10.05.2012 року порушував строк визначені в графіку по погашенню кредиту та відсотків.

Відповідно до п.1.9 ч.2 кредитного договору кредитного договору кредитор вправі припинити видачу кредитних коштів та/або пред'явити позичальнику вимогу про дострокове погашення кредиту у випадку прострочення позичальником більш ніж на 30 календарних днів строків погашення кредиту. Якщо кредитор вирішив скористатися правом дострокового стягнення заборгованості, він повідомляє про це позичальника шляхом направлення письмового повідомлення, а позичальник повинен здійснити виконання зазначених кредитором у такому повідомленні боргових зобов'язань протягом 31 календарного дня з дня направлення кредитором відповідної вимоги. У разі невиконання позичальником зазначеної вимоги кредитор має право звернути стягнення за договором забезпечення, пред'явити вимогу поручителю та вжити інші заходи для стягнення заборгованості позичальника.

Вимога вих. №140-10-3-00/16 про дострокове виконання зобов»язання була направлена відповідачу 08.01.2015 року.

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитними договорами, між банком та ОСОБА_3М, як поручителем 25 жовтня 2007 року був укладений договір поруки №010/02-18/1484-07п.

Згідно умов договору поруки ОСОБА_3 на добровільних засадах взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитних договорів укладених в рамках генеральної кредитної угоди №010/02-18/1484-07 від 25.10.2007 та всіх додаткових угод, що були укладені до неї, в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.2 ст. 1 договору поруки).

З метою забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань по кредитному договору , між банком та ОСОБА_3 18 квітня 2007 року був укладений договір поруки №010/02-18/501-07п. Згідно умов договору поруки ОСОБА_3 на добровільно взяла на себе зобов'язання перед банком відповідати по зобов'язанням боржника ОСОБА_2, які виникають з умов кредитного договору №010/02-18/501-07 від 18.04.2007 та всіх додаткових угод, що були укладені до нього, в повному обсязі цих зобов'язань (п. 1.2 ст. 1 договору поруки).

Суд вважає, що позивачем в порушення вимог ст.10 ЦПК України не доведено суду ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ст. 543 ЦК України у разі солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-якого з них окремо.

В ході розгляду справи по суті встановлено, що відповідач ОСОБА_2 вперше зобов»язання по договору порушив 20.03.2009 року. Однак позивач укладав з ним цілий ряд додаткових угод, реструктиризував борг, а з позовом до суду не звертався.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (ст. 610 ЦК України). Одним із видів порушення зобовязання є прострочення, тобто, не виконання зобовязання в обумовлений строк. При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобовязання» ( ст.ст. 530, 631 ЦК України). Якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначено на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Вимогу про дострокове виконання зобов»язання позивач надіслав відповідачу тільки 08.01.2015 року, хоч відповідач на протязі тривалого часу порушував зобов»язання.

Згідно з ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, або про особу, яка його порушила.

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

Відповідно п.91.1 кредитного договору від 25.10.2007 року строк дії договору встановлений протягом 120 місяців з мементу надання кредиту до повного виконання позивальником зобов»зання а датоаком №1 передбачено графік поверення кредиту зі щомісячними погашеннями платежів.

Таким чином, графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. Отже, поряд зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобовязання, яке виникло на основі договору. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Як встановлено в судовому засіданні, вперше порушення зобовязання відбулося 20.03.2009 р., а позивач звернувся до суду з позвоом тільки 27.03.2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові ( ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.

Відповідно до договорів поруки, укладених між позивачем та ОСОБА_3 п.4.1 порука припиняється, якщо закнчиться забезпеченим ним зобов»язання або кредитор в межах трирічного терміну з дня настання строку виконання основного зобов»язання не рпед»явить вимоги до поручителя.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За зобовязаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобовязаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності повязується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Повернення заборгованості за кредитним договором включає в себе зобовязання позичальника здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розмірі та в строки, визначені графіком повернення кредиту та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожен черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, початок позовної давності для стягнення нарахованих платежів утвореної відповідачем заборгованості необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Так як останній платіж був здійснений 16.03.2009 р., тому строк позовної давності звернення позивача за захистом своїх порушених прав до суду розпачався саме в день останнього платежу. Оскілки позивач звернувся до суду з позовом 27.03.2015 р., із заявою про поновлення строку позовної давності до суду не звертався, суд приходить до висновку про те, що позивачем був пропущений строк позовної давності без поважних причин.

Дана правова позиція викладена в правовому висновку ВСУ у справі № 6-116 цс 13 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Правова позиція ВСУ вказує, що відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору ( графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами, від дня, коли відбулося це порушення.

Доводи представника позивача про те, що плзивачем не пропущено строк позовної дасності, так як вимоги на адресу ОСОБА_2 надіслано 08.01.2015 року, а днем настання строку виконання основного зобов»язання є 9 лютого 2015 року , не можуть стати підставою для задоволення позову.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 254, 256, 259, 261, 267, 526, 530, 543, 554, 610, 631, 629, 1048, 1054 ЦК України, ст. ст. 8,10, 11, 60, 88, 212, 213, 215, 223 ЦПК України, суд , -

В и р і ш и в :

В позові публічного акціонерного товариства комерційний банк «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по кредитних договорах відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_8