Справа № 199/6760/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

16 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

За участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_2 кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 341» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 просить суд визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_3, яка померла 31 січня 2015 року. Пайовий внесок за квартиру було сплачено батьком позивача ОСОБА_4, який помер в 1984 році. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що нотаріус відмовився видати позивачу свідоцтво про право на спадщину, оскільки батьки позивача пайовий внесок за вказану кооперативну квартиру сплатили, однак не отримали свідоцтво про право на спадщину та не зареєстрували своє право власності.

Сторони, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилися. Позивач ОСОБА_1 надав суду письмову заяву, за якою підтримав в повному обсязі заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить справу розглянути за його відсутності. Відповідач ОСОБА_2 кооператив «Житлово-будівельний кооператив № 341» та Дніпропетровська міська рада про причини неявки суд не повідомили. За ухвалою суду справа розглянута за відсутності сторін в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

На підставі досліджених доказів судом встановлені наступні фактичні обставини:

Згідно копії свідоцтва про смерть (а.с. 14), 31 січня 2015 року померла ОСОБА_3.

Вирішуючи питання щодо майна, яке увійшло до складу спадщини після смерті ОСОБА_3, суд враховує наступне.

За довідкою ОСОБА_2 кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 341» (а.с. 15), повна вартість кооперативної квартири АДРЕСА_2 в сумі 1955 карбованців була сплачена членом кооперативу ОСОБА_4 14 квітня 1983 року.

Останній помер 18 березня 1984 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20)

Позивачем надана копія витягу з протоколу загальних зборів членів ОСОБА_2 кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 341» № 5 від 29 листопада 1984 року (а.с. 19), за яким у звязку зі смертю ОСОБА_4 прийнято в члени кооперативну його дружину ОСОБА_3, на яку переведено пай в сумі 1955 карбованців.

Згідно ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність», член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно.

За наведених обставин, ОСОБА_3 як член житлово-будівельного кооперативу, який сплатив пайовий внесок на квартиру, на підставі ч. 1 ст. 15 Закону України «Про власність» набула право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Суд, керуючись вимогами ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 13 червня 2012 року № 6-54 цс 12 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, за яким відповідно до статті 2 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення.

Також суд враховує розяснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у п. 8 своєї постанови № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», за якими у разі смерті члена житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного кооперативу, члена садівницького товариства, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Частка пайового внеску, що належала померлому входить до складу спадщини на загальних підставах. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

За довідкою КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради (а.с. 48), ОСОБА_3 за життя право власності на квартиру не зареєструвала.

Разом з тим, оскільки право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення, до складу спадщини після смерті ОСОБА_3 увійшла належна померлій квартира АДРЕСА_1.

За ч. 1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини, право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру «Заповіти/спадкові договори» (а.с. 45) вбачається, що ОСОБА_3 заповіту після себе не залишила.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

З наявної у справі копії свідоцтва про народження (а.с. 43) вбачається, що позивач ОСОБА_1 є рідним сином ОСОБА_3

Таким чином, ОСОБА_1 на підставі ст. 1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги після смерті ОСОБА_3

Інші спадкоємці ОСОБА_3 дослідженими в судовому засіданні доказами не встановлені.

Згідно ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Як передбачено ч. 3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

ОСОБА_1 19 червня 2015 року подав до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 (а.с. 82).

З довідки ЖБК № 341 (а.с. 50) вбачається, що ОСОБА_1 на момент смерті ОСОБА_3 постійно мешкав разом з останньою за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Червоного козацтва, б. 26, кв. 75, отже згідно вимог ч. 3 ст. 1268 ЦК України є таким, що прийняв спадщину після смерті матері.

26 серпня 2015 року нотаріусом винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 51-52), якою ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3, оскільки за спадкодавцем не було зареєстроване право власності на квартиру.

Вирішуючи позовні вимоги, суд враховує розяснення, викладені Пленумом Верховного Суду України у постанові № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», згідно яких за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Суд виходить з того, що на цей час наявні обєктивні перешкоди для реалізації спадкових прав позивача.

За ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Визнання права є способом захисту права, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Суд також враховує розяснення, викладені Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 37 постанови № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», за якими з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність субєктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

За наведених обставин, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214, 224 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 Дніпропетровської міської ради та ОСОБА_2 кооперативу «Житлово-будівельний кооператив № 341» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом задовольнити в повному обсязі.

Визнати за ОСОБА_1, який народився 08 жовтня 1949 року в м. Дніпропетровську, іпн НОМЕР_1, право власності в порядку спадкування за законом після ОСОБА_3, яка померла 31 січня 2015 року на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею - 51,0 кв.м., житловою площею 29,0 кв.м., яка складається з приміщення 1 коридору площею 7,5 кв.м., приміщення 2 кладової площею 0,3 кв.м., приміщення 3 ванної площею 2,8 кв.м., приміщення 4 туалету площею 1,3 кв.м., приміщення 5 кухні площею 7,7 кв.м., приміщення 6 житлової кімнати житловою площею 15,7 кв.м., приміщення 7 житлової кімнати житловою площею 13,3 кв.м., приміщення 8 кладової площею 0,5 кв.м., приміщення І лоджії площею 1,9 кв.м.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не зявився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :