Номер провадження: 22-ц/785/5968/15
Головуючий у першій інстанції Поліщук І. О. Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді - Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- Станкевича В.А.

при секретарі - Железнову В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року по справі за позовом Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплачених коштів,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 2-4), в якому просив: зобов'язати ОСОБА_3 повернути ООКП «Видавництво «Чорномор'я» зайво нараховану та виплачену йому суму матеріальної допомого у розмірі 7 303,34 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що 17 квітня 2012 року на підставі розпорядження Голови Одеської міської ради від 04.04.2012 року та наказу № 53 по Одеському обласному комунальному підприємству «Видавництво Чорномор'я», відповідача було звільнено з займаної посади директора ООКП «Видавництво «Чорномор'я» та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. За результатами проведеної державною фінансовою інспекцією в Одеській області ревізії дотримання ООКП «Видавництво «Чорномор'я» фінансової дисципліни за період з 01.01.2010 року по 01.05.2013 року складено відповідний Акт від 03.07.2013 року № 03-76/9 та виявлено, що в порушення ст. 21 Кодексу законів про працю України та п. 3.4. Контракту від 10.09.2010 року укладеного Одеською обласною радою з ОСОБА_3, в квітні 2012 року відповідачу при звільненні було зайво нараховано та виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення (яка за умовами контракту надається у разі відпустки) в розмірі 2-х середньомісячних заробітних плат, що призвело до зайвого нарахування і виплати допомоги на загальну суму 7 303,34 грн. та до зайвого проведення нарахувань єдиного соціального внеску на загальну суму 2 697,12 грн. у зв'язку з чим ДФІ в Одеській області у Вимогах про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни від 17.07.2013 року № 15-031-23-14/1735 у п. 6 вимагає стягнути з колишнього директора ОСОБА_3 зайво виплачені йому кошти у сумі 7 303,34 грн. Також позивачем вказується, що зважаючи на ті обставини, що ОСОБА_3 на той момент являвся директором ООКП «Видавництво «Чорномор'я» та незважаючи на відсутність підстав, наказ про виплату на свою користь матеріальної допомоги підписував самостійно, що також підтверджується і поясненням головного бухгалтера підприємства ОСОБА_4 Представник позивача вважав, що за таких обставин можна говорити про недобросовісність набувача, адже ні умовами відповідного трудового Контракту, а ні нормами діючого законодавства не передбачалося його право на отримання матеріальної допомоги у подвійному розмірі та без фактичного виходу у відпустку. 15.08.2013 року ООКП «Видавництво «Чорномор'я» на адресу відповідача направило лист, в якому запропонувало у добровільному порядку повернути безпідставно отримані ним кошти у вигляді матеріальної допомоги на оздоровлення, проте відповідач добровільно гроші не повернув, що стало приводом для звернення з даним позовом до суду.

В судовому засіданні в суді першої інстанції, як зазначено в рішенні суду, представник позивача заявлені позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві, просила суд прийняти рішення, яким зобов'язати ОСОБА_3 повернути ООКП «Видавництво «Чорномор'я» зайво нараховану та виплачену суму матеріальної допомоги у розмірі 7 303,34 грн. Представник відповідача - адвокат Бороган В.В. заперечував проти задоволення позову, вказуючи що його довіритель дійсно працював на посаді директора ООКП «Видавництво «Чорномор'я» до 17 квітня 2012 року та згідно з наданими йому повноваженнями підписував накази, тексти яких готувалися уповноваженими не це особами. Текст наказу № 53 від 17 квітня 2012 року «про звільнення директора видавництва» можливо підписувався самим ОСОБА_3, хоча він цього не пам'ятає, однак текст наказу готувався працівниками відділу кадрів, мав би погоджуватися з юристами та головним бухгалтером підприємства. Якщо наказ про його звільнення в частині проведення остаточного розрахунку та виплати грошової компенсації за невикористану відпустку за 52 календарних днів, матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі двох середньомісячних заробітних плат був в якісь частині незаконним, то начальник відділу кадрів та головний бухгалтер підприємства були зобов'язані відреагувати на порушення закону, а вже новий керівник шляхом видачі нового наказу мав би призупини виплату цих грошей. Однак, цього зроблено не було, наказ № 53 від 17 квітня 2012 року не скасувався в цій частині, незаконним не визнавався, тому не має підстав вбачати недобросовісність з боку відповідача при підписанні тексту наказу, який було виконано вже після його звільнення.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року в задоволенні позову Одеського обласного Комунального підприємства «Чорномор'я» відмовлено. Не погодившись з рішенням суду, ООКП «Видавництво «Чорномор'я» подало апеляційну скаргу на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року, в якій просить скасувати рішення суду від 18.05.2015 року та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ООКП «Видавництво «Чорномор'я» у повному обсязі, посилаючись на те, що оскаржуване рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального права.

Відповідачем рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні представник позивача підтримала апеляційну скаргу, представник відповідача заперечував проти задоволення апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтвердив в судовому засіданні його представник, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог та наданих доказів і доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи в задоволенні позову ООКП «Видавництво «Чорномор'я», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 10 вересня 2010 року Одеська обласна Рада в особі голови обласної ради Скорика М.Л., (далі - «Наймач»), з однієї сторони та громадянин України ОСОБА_3 (далі - «Директор»), з другої сторони, уклали цей контракт про таке: ОСОБА_3 на підставі відповідного рішення обласної ради від 10 вересня 2010 року № 1210 - приймається на посаду Директора Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» (Далі - «Підприємство»), що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 і є об'єктом права спільної власності територіальних громад сіл селищ, міст області, управління яким здійснює Одеська обласна рада (далі - Власник).

Частиною 2 Контракту визначені права та обов'язки Директора, а саме відповідно до ч. 2.1.1. Директор здійснює поточне керівництво Підприємством, організує його виробничо- господарську діяльність, спрямовану на виконання статутних завдань, а також планових завдань, узгоджених уповноваженим органом Власника. Відповідно до ч. 2.1.3 Директор при здійсненні власних функцій з керівництва Підприємством, забезпечує виконання та дотримання законодавства України, рішень Власника та його уповноваженого органу, інших нормативно правових актів, а також положень статуту Підприємства та цього контракту.

17 квітня 2012 року по Одеському обласному комунальному підприємству «Видавництво «Чорномор'я» видано наказ № 53 «Про звільнення директора видавництва», з тексту якого вбачається, що на підставі розпорядження Одеської обласної Ради від 04.04.2012 року № 27/2012-КР «Про звільнення з посади директора Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» ОСОБА_3, Наказано: Звільнити ОСОБА_3, директора Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я», 17.04.2012 року за власним бажанням стаття 38 КЗпП України. Бухгалтерії провести остаточний розрахунок з ОСОБА_3 та виплатити компенсацію за невикористану відпустку за 52 календарних днів, матеріальну допомогу на оздоровлення у розмірі двох середньомісячних заробітних плат. Підстава: заява ОСОБА_3, контракт з обласною радою; 2. З 18.04.2012 року тимчасове виконання обов'язків директора Видавництва «Чорномор'я» покласти за заступника директора ОСОБА_7.

З цих підстав суд першої інстанції дійшов висновку, що видачі наказу № 53 «Про звільнення директора видавництва» передувало розпорядження Одеської обласної Ради від 04.04.2012 року № 27/2012-КР «Про звільнення з посади директора Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» ОСОБА_3», на підставі якого і приймався даний наказ у відповідності до вимог Контракту.

В судовому засіданні учасниками процесу не заперечувалося, що відповідачу була виплачена грошова компенсація за невикористані відпустки із матеріальною допомогою на оздоровлення, вже після звільнення, тобто після 17.04.2012 року, враховуючи що наказ про звільнення та дата самого звільнення співпадали.

У липні 2013 року державною фінансовою інспекцією в Одеській області проводилася ревізія дотримання ООКП «Видавництво «Чорномор'я» фінансової дисципліни за період з 01.01.2010 року по 01.05.2013 року, про що було складено відповідний Акт від 03.07.2013 року № 031-76/9. Як вбачається з Акту № 031-76/9 від 03.07.2013 року ревізії фінансово-господарської діяльності Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» за період з 01.01.2010 року по 01.05.2013 року, ревізію проведено з 14.05.2013 року по 25.06.2013 року у відповідності до питань програми ревізії та робочого плану з відома в.о. директора Видавництва ОСОБА_8, та головного бухгалтера ОСОБА_4 Даним висновком встановлено, про наявність порушення, що призвело до зайвого нарахування і виплати допомоги в квітні 2012 року на загальну суму 7 303,34 гривні та до зайвого проведення нарахувань єдиного соціального внеску на загальну суму 2 697,12 гривень. Актом встановлено, що внаслідок допущеного порушення Видавництву завдано матеріальної шкоди (збитків) на загальну суму - 10 000,46 гривень. Відповідальні особи: директор Видавництва - ОСОБА_3, яким підписано наказ та начальник відділу кадрів ОСОБА_10, який відповідальний за правильне керівництво (викладення) статтями Кодексу Законів про працю України при складанні наказів. В акті зазначено, що відповідно до пояснення заступника директора - начальника відділу кадрів ОСОБА_10, рішення було прийнято директором, тому підготовлено відповідний проект наказу. Проте, стороною позивача до суду не надано самого пояснення начальника відділу кадрів ОСОБА_10, в яких би він вказував на тиск на нього, як на заступника директора з кадрових питань, з боку начальника підприємства ОСОБА_3, який звільнявся з посади.

23 квітня 2015 року позивачем до суду надані пояснення до позову, в яких вказується, що всупереч вимогам законодавства та наданому Контрактом праву видавати накази, посадова інструкція головного бухгалтера на підприємстві за період роботи ОСОБА_3 відсутня.

Однак, разом з позовною заявою до суду, представником позивача надано пояснення головного бухгалтера ОСОБА_4 на ім'я Начальника Державної фінансової інспекції в Одеській області від 10.06.2013 року, в яких головний бухгалтер підприємства по суті заданих їй питань, які додаються та стосуються її роботи по нарахуванню та виплаті доплат керівному складу в період роботи з 01 серпня 2012 року, пояснює наступне, всі нарахування з оплати праці проведені згідно Наказам, підписаним директором підприємства. Нарахування матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні ОСОБА_3, нарахування інших премій та компенсацій вартості проїзду до місця роботи в громадському транспорті - все це затверджено наказами по підприємству.

Проаналізувавши дані пояснення головного бухгалтера підприємства, надані суду в якості доказу до позову про стягнення зайво сплачених грошей ОСОБА_3, суд першої інстанції дійшов висновку, що наданий документ не може підтверджувати позовні вимоги підприємства, а навпаки свідчить про їх необґрунтованість, тому що головний бухгалтер дає пояснення з приводу її роботи за період з 01 серпня 2012 року, хоча відповідач звільнився 17 квітня цього року, та саме з 17 квітня 2012 року призначено виконуючого обов'язки директора - ОСОБА_7, потім призначалися в.о. директора ОСОБА_11 та діючий на теперішній час т.в.о. директора підприємства ОСОБА_12, які в межах повноважень, наданих їм Контрактом мали право скасувати Наказ № 53 «Про звільнення ОСОБА_3» в тій частині, яку вважали незаконною. Судом також враховано, що головний бухгалтер у своїх поясненнях нічого не вказувала на тиск з боку ОСОБА_3, при виконанні нею своїх службових обов'язків при нарахуванні та виплаті матеріальної допомоги при його звільненні. З пояснень головного бухгалтера не вбачається, що вона, як фахівець в галузі фінансового права, вважала наказ № 53, в частині нарахування матеріальної допомоги при звільненні ОСОБА_3 незаконним та незаконність цього наказу, доводилася нею самому ОСОБА_3 або іншим Директорам у визначеному законодавством порядку.

З цих підстав, суд першої інстанції вважав, що позбавлений можливості прийти до висновку про недобросовісність дій з боку відповідача при підписанні даного наказу, або про навмисне порушення ним трудового законодавства з наміром збагатитися за рахунок Підприємства.

Судом не встановлено факт відсутності рахункової помилки з боку позивача, і позивач - підприємство не вказує цей факт як підставу позову, не доведено також і недобросовісність з боку відповідача.

Суд першої інстанції, приймаючи рішення про відмову в задоволенні позову та визначаючи підстави, з яких позов не підлягає задоволенню, прийняв до уваги, що відповідно до статі 2 Закону України «Про відпустки», гарантовано надання відпустки визначеної тривалості із збереженням її на період місця роботи (посади) заробітної плати (допомоги) у випадках, передбачених законом. Прийнято до уваги і правила ст. 83 КЗпП України, згідно з якою у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, п. 3.4. Контракту, згідно з якими директору надається щорічна оплачувана відпустка згідно з чинним законодавством, уразі якої надається матеріальна допомога на оздоровлення у розмірі його середньомісячної заробітної плати. Проте, стороною позивача не доведено суду про навмисні дії відповідача з приводу тлумачення норм діючого законодавства та укладеного Контракту в цій частині, при виданні та підписанні наказу № 53 від 17 квітня 2012 року, згідно з яким він був звільнений з роботи, з виплатою компенсації за невикористані щорічні відпустки та матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі двох середньомісячних заробітних плат.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ч. 1 ст. 1212, ч. 1 ст. 1215 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, відмовив в задоволенні позову ООКП «Видавництво «Чорномор'я».

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції, в межах позовних вимог, повно, всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та прийшов до правильного висновку на підставі наданих та досліджених доказів, відмовивши в задоволенні позовних вимог ООКП «Видавництво «Чорномор'я».

Тому судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають фактичним обставинам справи, наданим доказам та відповідним нормам матеріального і процесуального права, а суд першої інстанції правомірно на підставі вимог закону та на підставі встановлених обставин справи дійшов висновку про відмову в задоволенні позову.

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідач працював директором ООКП «Видавництво «Чорномор'я» та 17.04.2012 року звільнився за власним бажанням (а. с. 5-12).

Відповідно до наказу № 53 від 17.04.2012 року про звільнення відповідачеві виплачено матеріальну допомогу на оздоровлення в розмірі двох середньомісячних заробітних плат (а. с. 12).

Згідно акту Державної фінансової інспекції в Одеській області № 031-76/9 від 03.07.2013 року (а. с. 15-16) та вимоги про усунення виявлених ревізією порушень фінансової дисципліни від 17.07.2013 року (а. с. 17-18), виплачена відповідачеві матеріальна допомога на оздоровлення в розмірі 7 303,34 грн. є зайво нарахованою та виплаченою і підлягає стягненню з відповідача.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на ст. ст. 1212 та 1215 ЦК України, вказуючи на недобросовісність з боку відповідача при отриманні ним матеріальної допомоги на оздоровлення при звільненні в сумі 7 303,34 грн., які він отримав на підставі власноручно підписаного наказу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Згідно з ч. 1 ст. 1215 ЦК України, не підлягають поверненню безпідставно набуті: заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує свої позовні вимоги, що зайво виплачена відповідачеві допомога на оздоровлення при його звільненні набута ним безпідставно в результаті недобросовісності з боку відповідача. Такі докази позивачем не представлені і суду апеляційної інстанції.

Тому суд першої інстанції правомірно, відмовляючи в задоволенні позовних вимог позивача, виходив з недоведеності ним тих обставин, якими він обґрунтовував свої позовні вимоги.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що чинним законодавством не передбачено заміну матеріальної допомоги на оздоровлення грошовою компенсацією при звільненні працівника чи у вигляді її доплати до заміненої на грошову компенсацію невикористаної відпустки, з посиланням на ч. 2 ст. 1212 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 1215 ЦК України, якою визначено, зокрема види безпідставно набутих виплат, які не підлягають поверненню,за відсутності рахункової помилки з боку фізичною або юридичною особи, яка добровільно провела виплату і недобросовісності з боку набувача.

В судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивачем відповідачеві матеріальну допомогу на оздоровлення при звільненні відповідача виплачено добровільно (докази протилежного в матеріалах справи відсутні) та без будь-якої рахункової помилки (в позовній заяві позивач на це не вказував), а недобросовісність з боку відповідача, при отриманні вказаної допомоги, позивачем не доведено.

Також судова колегія не приймає до уваги доводи апеляційної скарги стосовно недобросовісності відповідача, якому виплачена вказана матеріальна допомога на оздоровлення при його звільненні на підставі підписаного ним наказу, на що вказує позивач.

Оскільки, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що хоча відповідач і підписав вказаний наказ, однак відповідальним за правильне керівництво нормами КЗпП України при підготовці проектів наказів є начальник відділу кадрів, що підтверджується посадовою інструкцією начальника відділу кадрів (а. с. 71-72) та вбачається з акту Державної фінансової інспекції в Одеській області № 031-76/9 від 03.07.2013 року (а. с. 16), який і готовив проект цього наказу для підписання директором (відповідачем).

Докази, які б підтверджували тиск на начальника відділу кадрів зі сторони відповідача при підготовці проекту зазначеного наказу, в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані. Пояснення начальника відділу кадрів, на які є посилання в акті Державної фінансової інспекції в Одеській області в матеріалах справи відсутні та начальник відділу кадрів не допитувався в судовому засіданні в суді першої інстанції в якості свідка, таке клопотання не заявлялося представником позивача і в суді апеляційної інстанції.

Також судова колегія звертає увагу на те, що як встановлено судом першої інстанції та не заперечувалося сторонами, грошова допомога на оздоровлення відповідачеві виплачувалася уже після його звільнення, однак ні головним бухгалтером ні новим керівником позивача не було прийнято заходів щодо припинення виплати вказаної допомоги.

За таких обставин, судова колегія вважає, що переконливі докази недобросовісності з боку відповідача при виплаті йому вказаної грошової допомога на оздоровлення, в матеріалах справи відсутні та позивачем ці обставини не доведені.

Інші доводи апеляційної скарги судова колегія також не приймає до уваги, на підставі наведеного та, оскільки вони не спростовують висновки суду першої інстанції.

Таким чином, враховуючи вище викладене, надані докази, обставини, якими позивач обґрунтовував свої позовні вимоги, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони не спростовують висновки суду.

За таких обставин, апеляційну скаргу ООКП «Видавництво «Чорномор'я» необхідно відхилити, а рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 18.05.2015 року по справі за позовом Одеського обласного комунального підприємства «Видавництво «Чорномор'я» до ОСОБА_3 про стягнення надмірно сплачених коштів - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

О.А. Ступаков

В.А. Станкевич