УХВАЛА

Справа № 2-93/11

11 вересня 2015 року

Костопільський районний суд Рівненської області

в особі головуючого судді Олійника П.В.

розглянувши в м Костопіль справу за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження,

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернувся до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження, а саме замінити стягувача ПАТ «Укрсиббанк» на ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у справі № 2-93/11.

В обґрунтування заяви покликається на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Костопільського районного управління юстиції, перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-93/11 Костопільського районного суду про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за Договором про надання споживчого кредиту №0 від 27.11.2007 року на загальну суму 1383518,83 грн.. 20 квітня 2015 року, між ТзОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» та ПАТ «Укрсиббанк», укладено Договір факторингу № 18, відповідно до якого, право грошової вимоги за вищеназваним кредитним договором перейшло до заявника.

В судове засідання представник заявника не зявився, надіслав до суду клопотання про розгляд заяви у його відсутність.

Боржники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені своєчасно та належним чином.

Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані заявником докази, суд вважає, що заява не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що на виконанні у відділі ДВС Костопільського районного управління юстиції перебувають виконавчі провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-93/11, виданого Костопільським районноим судом про стягнення солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №№0 від 27.11.2007 року на загальну суму 1383518,83 грн..

Як вбачається із доданих до заяви доказів, 20 квітня 2015 року між заявником та ПАТ «Укрсиббанк» було укладено Договір факторингу № 18, відповідно до якого ПАТ «Укрсиббанк» відступає заявнику права грошової вимоги до боржників банку щодо погашення заборгованості (п.п. 2.1, 1 договору).

Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор у зобов"язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Статтею 514 ЦК України встановлено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов"язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено за договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов'язання клієнта перед фактором.

Частиною 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Статтею 1079 ЦК України передбачено, що сторонами у договорі факторингу є фактор і клієнт. Клієнтом у договорі факторингу може бути фізична або юридична особа, яка є суб'єктом підприємницької діяльності. Фактором може бути банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції.

Пунктом 11 частини статі 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що послуги факторинга вважаються фінансовими.

Відповідно до правила п. 5 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовою послугою є операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Згідно вимог ч.1,2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" національна комісія, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг, у межах своєї компетенції видає ліцензії для здійснення фінансовими установами: страхової діяльності; діяльності з надання послуг накопичувального пенсійного забезпечення; надання фінансових кредитів за рахунок залучених коштів; діяльності з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб. Здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Згідно вимоги п. п. 1, 3 ч.1 ст.9 ЗУ «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» господарська діяльність, яка повязана із здійсненням банківської діяльності та надання фінансових послуг, підлягає обовязковому ліцензуванню.

Віходячи із вищенаведеного суд вважає, що для здійснення діяльності заявника за договором факторингу потрібна обовязкова наявність відповідного дозволу у вигляді ліцензії на здійснення такого виду діяльності. Проте, заявником доказів наявності у нього такої ліцензії не надано.

Як вказувалося вище відповідно до ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових послуг належать і операції з факторингу.

Статтею 21 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що державне регулювання ринків фінансових послуг здійснюється щодо ринків фінансових послуг - Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Згідно з п. 13 Положення «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг», затвердженого Указом Президента України від 23 листопада 2011 року, Нацкомфінпослуг у межах своїх повноважень на основі та на виконання Конституції та законів України, актів і доручень Президента України, актів Кабінету Міністрів України видає розпорядження, організовує і контролює їх виконання.

Пунктом 1.2 розпорядження Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг № 231 від 03 квітня 2009 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23 квітня 2009 року за № 0373/16389 «Про віднесення операцій з фінансовими активами до фінансових послуг», до фінансової послуги факторингу віднесено - набуття права грошової вимоги, у тому числі права вимоги, яке виникне в майбутньому, до боржників-суб'єктів господарювання за договором, на якому базується таке відступлення. Тобто фактично передбачено, що фінансова послуга з факторингу, яка полягає, зокрема, у набутті відступленого права грошової вимоги здійснюється лише до боржників, які є субєктами господарювання, а не до боржників фізичних осіб, якими в даному випадку є боржники.

Заявником також не надано належним чином підписаного клієнтом та завірений печаткою клієнтом і фактором реєстр Боржників, оскільки, доданий до заяви реєстр боржників не містить підпису і печатки клієнта, тобто ПАТ «Укрсиббанк».

Згідно п.4.3. договору, клієнт доручає фактору повідомити кожного боржника, а також поручителів за наявності, за однією з адрес, вказаними в реєстрі Боржників (Додаток 2) від імені клієнта про відступлення права вимоги протягом 20-ти календарних днів з дати підписання реєстру Боржників та виконання фактором зобовязань, передбачених п.3.2. цього договору.

Однак, заявником не надано суду доказів повідомлення боржників (ОСОБА_1М.), та поручителя (ОСОБА_2В.) за адресою, вказаною в реєстрі Боржників (Додаток 2) від імені клієнта про відступлення права вимоги протягом 20-ти календарних днів з дати підписання реєстру Боржників та виконання фактором зобовязань, передбачених п.3.2. цього договору.

За таких обставин суд вважає, що заява про заміну сторони виконавчого провадження не підлягає до задоволення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 378 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:ОСОБА_3