Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/2629/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому за законом,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому за законом.

Вимоги позову мотивовано тим, що 19.05.2014 року помер батько позивача ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було с. Шаланки, вул. Терешкової, 15, Виноградівського району Закарпатської області, який заповітного розпорядження не залишав. Після його смерті залишилось спадкове майно - житловий будинок з надвірними спорудами в с. Шаланки, вул. Терешкової, 15, Виноградівського району Закарпатської області.

Спадкоємцями до майна померлого за законом крім позивача - сина померлого є відповідачі ОСОБА_2 - дружина померлого та ОСОБА_3 (ур. ОСОБА_2) ОСОБА_5 - дочка померлого, які не заперечують проти прийняття спадщини позивачем.

Позивач вказує, що в порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, однак оформити спадщину через нотаріальну контору не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу на спадковий будинок. Тому в судовому порядку просить визнати за ним право власності в цілому на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований в с. Шаланки по вул. Терешкової, № 15 Виноградівського району.

Сторони в судове засідання не з"явилися.

Позивач ОСОБА_1 згідно поданої до суду заяви просить справу розглянути у його відсутність, позовні вимоги підтримує повністю та просить суд такі задоволити.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 належним чином своєчасно повідомлені про день, час та місце розгляду справи в судове засідання також не зявилися, подали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги визнають в повному обсязі, відмовляються від спадкового майна в користь позивача.

Дослідивши матеріали справи та клопотання сторін, визнаючи в порядку ст.169 ЦПК України необов'язковим відібрання особистих пояснень від учасників процесу, і враховуючи, що у справі наявні достатні матеріали про права і взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести розгляд справи на підставі наявних у ній матеріалів та доказів і приходить до висновку, що позовні вимоги є підставними та підлягають задоволенню, оскільки в судовому засіданні встановлені ті обставини на які посилається позивач в своїй позовній заяві, відповідачами позов визнано повністю, що не суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому в порядку ст.174 ЦПК України визнання ним позову прийнято судом.

В судовому засіданні встановлено, 19.05.2014 року помер батько позивача ОСОБА_4, останнє місце проживання якого було с. Шаланки, вул. Терешкової, 15, Виноградівського району Закарпатської області, який заповітного розпорядження не залишав.

Після смерті спадкодавця залишилось спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними спорудами розташований в с. Шаланки, вул. Терешкової, 15, Виноградівського району Закарпатської області.

Спадкоємцями до майна померлого за законом є позивач ОСОБА_1 - син померлого та відповідачі ОСОБА_2 - дружина померлого, ОСОБА_3 (ур. ОСОБА_2) ОСОБА_5 - дочка померлого, які не заперечують проти прийняття спадщини позивачем.

В порядку передбаченому ч.3 ст. 1268 ЦК України позивач прийняв спадщину, оскільки постійно проживав із спадкодавцем на момент відкриття спадщини в спадковому будинку, що стверджується довідкою Шаланківської сільської ради Виноградівського району від 06.05.2015 року № 735 та відміткою від 22.02.1993 року в паспорті громадянина України серії ВО № 305428, що виданий Виноградівським РВ УМВС України в Закарпатській області 06.08.1997 року.

Оформити спадщину через нотаріальну контору позивач не має можливості через відсутність правовстановлюючого документа на спадковий будинок. Відповідно до вимог п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Відповідно до п.37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється, а не в тому разі, коли цими особами не виконується відповідне рішення суду, ухвалене раніше.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, зокрема, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою( ст.382 ч.2, ст.392 ЦК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, що його пережив та батьки, а згідно ч.2 ст.1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

Відповідачі по справі - ОСОБА_2, ОСОБА_3 від спадщини відмовилися на користь позивача в порядку ч.2 ст.1275 ЦК України, що стверджується наявними в матеріалах справи заявами, що посвідчені сільською радою по місцю проживання відповідачів.

Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, а частиною 3 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Крім того, відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність Свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до виготовленого КП Виноградівським РБТІ Технічного паспорту від 11.08.2015 року та Довідки КП «Виноградівське районне бюро технічної інвентаризації» вбачається, що житловий будинок з надвірними спорудами, який розташований в с. Шаланки по вул. Терешкової, № 15 Виноградівського району, будівництвом завершений (рік побудови будинку 1958 рік, надвірних споруд -1956 рік), не є самочинно збудованим, рахується за померлим батьком позивача ОСОБА_4,однак за життя правовстановлюючих документів ним виготовлено не було.

Крім того, згідно довідки Шаланківської сільської ради від 07.08.2015 року № 756 про дані погосподарської книги вбачається, що житловий будинок, який розташований с. в с. Шаланки по вул. Терешкової, № 15 Виноградівського району рахується за ОСОБА_4, який помер 19.05.2014 року.

Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мінюсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо.

Відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року N 449 "Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення" (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності.

З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекції України, від 01.09.2011, № 40-12-2409 "Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року").

Документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. (Лист, Державної архітектурно-будівельної інспекція України, від 30.07.2012, № 40-19-5376 "Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів").

Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703 (в редакції від 01.01.2013 року), рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно.

За таких встановлених у судовому засіданні обставин, суд, розглядаючи вказану справу в межах заявлених позивачем та на підставі наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, вважає, що позивачем на законних підставах набуто право власності на спадкове майно, тому позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 1261, 1268, 1269, 1274 ЦК України, ст.ст. 10, 27, 31, 60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканцем с. Шаланки, вул. Терешкової, № 15 Виноградівського району Закарпатської області, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, право власності на житловий будинок з надвірними будівлями в цілому за законом, загальною корисною площею 65,9 кв.м, в тому числі житлова площа 39,2 кв.м, допоміжна 26,7 кв.м, який знаходиться в с. Шаланки по вул. Терешкової, № 15 Виноградівського району Закарпатської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_6