Справа № 134/57/15-ц Провадження № 22-ц/772/861/2015Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 47Доповідач Денишенко Т. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"26" лютого 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Він-ницької області в складі:

головуючої судді Денишенко Т.О.,

суддів Зайцева А.Ю., Сала Т.Б.,

при секретарі Торбасюк О.І.,

за участю апелянтки, позивачки ОСОБА_2, представника відповідача Гаряч-ківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області Котю-жанського О.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці, в залі судових засідань апеляційного суду цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до Гарячківської сільської ради Крижопільського

району Вінницької області, Крижопільської районної державної адмініс-

трації про визнання права на земельну частку ( пай ),

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

14 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася у Крижопільський районний суд Вінницької області з позовом до Гарячківської сільської ради Крижопільського району Вінницької області, Крижопільської районної державної адміністрації ( далі - РДА ) про визнання права на земельну частку ( пай ), посилаючись на наступні обставини. У вересні 1996 року в с. Гарячківка помер батько пози-вачки ОСОБА_5, який у 1983-1989 роках працював у колгоспі ім. Чапаєва с. Га-рячківки, Крижопільського району Вінницької області. Після реформування колгоспу ОСОБА_5 був членом КСП «Золота зірка», являвся співвласником земельної і майнової часток колективної власності. Свідоцтво про право влас-ності на майновий пай ОСОБА_5 отримав, але в списки на отримання права на земельну частку ( пай ) включений не був. Однак, це не позбавляло його права на земельну частку. Прийнявши згідно ст. 529 ЦК України ( в редакції 1963 року ) спадщину після смерті батька, ОСОБА_2, успадкувавши його майнові права, звернулася до відповідачів з питанням про виділення земельного паю, належного її батькові, проте, не отримавши позитивного результату подала да-ну позовну заяву в суд ( а. с. 2-3 ).

30 січня 2015 року Гарячківським сільським головою Котюжанським О.М., головою Крижопільської райдержадміністрації Панчуком В.І. подані суду заяви про застосування у вирішенні цієї справи строку позовної давності, де зауважу-валося, що з дня смерті ОСОБА_5 до звернення ОСОБА_2 в суд з даним позо-вом пройшло дев'ятнадцять років. У 2008 році судом був задоволений її позов про визнання за нею в порядку спадкування права власності на майно після смерті батьків, що настала у 1996, 2001 роках, однак тоді нею також не порушу-валося питання про визнання права на земельну частку ( пай ) саме після батька. Крім цього, ОСОБА_2 після смерті у 2001 році матері уже оформляла успадкований земельний пай завдяки судовому рішенню. Отже, нею без поваж-них причин пропущений строк позовної давності для звернення в суд з даним позовом, про поновлення цього строку вона не клопотала, тому заявники проси-ли суд відмовити у позові з цієї підстави ( а. с. 29-30 ).

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Гарячківської сільської ради, Крижопільської райдержадміністрації про визнання права на земельну частку ( пай ) відмовлено ( а. с. 38 ).

Не погоджуючись з ухваленим у справі рішенням, позивачка ОСОБА_2 оскаржує його в апеляційному порядку, просить скасувати зазначене рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року, ухвалити нове рішення про задоволення заявленої нею позової вимоги. Апе-лянтка вважає оскаржуване рішення незаконним у зв'язку порушенням судом норм матеріального права ( а. с. 40-42 ).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення та заперечення на апеляційну скаргу позивачки ОСОБА_2, Гарячківського сільського голови Котюжансько-го О.М., дослідивши матеріали справи, проаналізувавши в сукупності наявні в ній докази, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що скарга задоволенню не під-лягає.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивіль-ного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони поси-лаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обстави-нам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам, воно є законним, об-ґрунтованим та об'єктивним.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції врахував, що за ОСОБА_2 рішенням Крижопільського районного суду Він-ницької області від 30 травня 2008 року визнано право власності в порядку спадкування після смерті батька і матері відповідно у 1996 та 2001 роках на грошові вклади, житловий будинок АДРЕСА_1 Кри-жопільського району Вінницької області, на майнові паї батька та матері, зе-мельну ділянку як земельну частку ( пай ), належну матері ОСОБА_9 ( а. с. 8 ). При цьому, пославшись на норми статей 257, 267 ЦК України, суд констатував збіг строку позовної давності, що є самостійною підставою для відмови у позові ОСОБА_2, котра, уклавши угоду з адвокатом ОСОБА_10 на надання пра-вової допомоги, за участі у справі останнього в якості її представника, не кло-потала про поновлення цього процесуального строку.

Натомість обидва відповідачі згідно з ч. 3 ст. 267 ЦК України до ухвалення рішення у справі подали суду заяви про застосування судом позовної давності у вирішенні порушеного спору, тому це є достатньою та грунтовною підставою для відмови ОСОБА_2 у позові.

Колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що мотиви апеля-ційної скарги не заслуговують на увагу, висновки суду першої інстанції, викла-дені в оскаржуваному рішенні, є правильними, такими, що не заперечуються фактичними обставинами справи та мотивами скарги ОСОБА_2, яка не відпо-відає встановленим судом об'єктивним обставинам справи. Посилання апелянт-ки на те, що їй стало відомо про право батька на земельну частку ( пай ) лише після отримання у жовтні 2014 року архівної довідки про його членство в кол-госпі ім. Чапаєва с. Гарячківка сприймається критично, оскільки вона як дочка не могла не знати про членство батька в колективному господарстві, а крім цьо-го, у відповідності до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності почина-ється від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Дана норма закону доводить правомір-ність оскаржуваного судового рішення.

Хоча, за твердженням ОСОБА_2, закон не встановлює ні строку, ні обов'-язку члена КСП звертатися до органів влади за отриманням права на земельну частку ( пай ), це не звільняє позивача від дотримання встановлених законом строків для звернення в суд за захистом порушеного чи оспорюваного права, від необхідності володіти обізнаністю своїх прав, тим більше якщо вони не є прихованими чи умисно закритими.

Пункт 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» стосується права колишнього члена КСП на отри-мання земельної частки ( паю ) у разі невключення його до відповідного спис-ку, що додається до Державного акту на право колективної власності на землю. Ця норма не стосується правовідносин у даній цивільній справі, не є визначаль-ною для вирішення позову ОСОБА_2 про визнання за нею права на земельну частку ( пай ) після смерті у 1996 році батька та збігу дев'ятнадцяти років з того часу, шести років після судового вирішення вимог позивачки про спадкування майна після смерті обох батьків.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 та ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 308 ЦПК України встановлено, що апеляційний суд відхиляє апе-ляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстан-ції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального пра-ва. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з од-них лише формальних міркувань.

Оскаржуване судове рішення від 30 січня 2015 року ухвалене з дотриман-ням норм Цивільного кодексу України, суд не помилився у визначенні право-відносин, що склалися між сторонами у справі, застосував саме ті норми мате-ріального права, що регулюють дані правовідносини, дав повну та об'єктивну оцінку показанням, доводам та доказам сторін, вірно застосував норми ЦПК України. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України судове рішення належ-ним чином мотивоване, тому підстав для задоволення апеляційної скарги судо-ва колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія cуддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголо-шення, однак вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спе-ціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ про-тягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом вірно: