Головуючий у суді першої інстанції: Савлук Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Шкоріної О.І.,

суддів: Борисової О.В., Гаращенка Д.Р.

при секретарі: Пікало К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 9 липня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №1625/14, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року по справі №1625/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Свою заяву обґрунтовувала тим, що 19 січня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків ухвалено рішення, яким задоволено позов Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Заявник ОСОБА_3 не погоджується з прийнятим рішенням та просила скасувати рішення третейського суду, оскільки третейський суд розглянув справу, яка непідвідомча йому.

Так, зазначала, що за умов, які викладено у п.14 ст.6 Закону України «Про третейські суди», третейські суди можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських відносин, за винятком справ у спорах про захист прав споживачів, тому враховуючи той факт, що між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_3 (Позичальник) було укладено договір споживчого кредиту, спір між цими сторонами не підвідомчий третейському суду, що є підставою для скасування рішення третейського суду.

Ухвалою Дніпровського районного суду м.Києва від 9 липня 2015 року заяву ОСОБА_3 задоволено, скасовано рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 1625/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою, зацікавлена особа - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі № 1625/14, посилаючись на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема зазначив, що суд першої інстанції невірно застосував Закон України «Про третейські суди», ст.. 389-5, 355, 360-7 ЦПК України, а також невірно встановив, що справа за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до споживача про стягнення заборгованості за кредитним договором - є справою про захист прав споживачів, що виключена з компетенції третейського суду. Суд не звернув увагу на те, що до спорів щодо захисту прав споживачів відносяться спори за позовами споживачів, у яких вони вимагають захистити їх права передбачені Законом України «Про захист прав споживачів» та порушені відповідачем.

В судове засідання сторони не з'явилися, про день та час розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що 20 червня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №063-2008-2129 (на придбання майна).

10 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3 укладено Додаткову угоду б/н до Кредитного договору №063-2008-2129 від 20 червня 2008 року.

Як передбачено у п.7.1 Додаткової угоди б/н до Кредитного договору №063-2008-2129 від 20 червня 2008 року, всі вимоги, які виникають при виконанні даного Договору або у зв'язку з ним, або випливають з нього, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, згідно з регламентом третейського суду, який є невід'ємною частиною даної третейської угоди.

Відповідачі свої обов'язки за кредитним договором належним чином не виконували, що призвело до виникнення заборгованості, а тому ПАТ «Універсал Банк» звернулось до постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Рішенням Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року задоволено позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, солідарно стягнуто з останніх 1 526 714 грн. 63 коп. заборгованості за кредитним договором та витрати пов'язані з вирішенням спору Третейським судом в розмірі 15 667 грн. 15 коп.

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року по справі №1625/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом. Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ. Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Задовольняючи заяву ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №1625/14, суд першої інстанції, керуючись п.1, ч.2 ст.389-5 ЦПК Українивиходив з того, що справа, у якій ухвалене рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків не підвідомча третейському суду відповідно до п.14 ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди». При цьому, суд першої інстанції керувався правовою позицією Верховного Суду України у справі №6-64цс15.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна з огляду на таке.

Так, в ч.2 ст. 389-5 ЦПК України містить вичерпний перелік підстав, за наявності яких рішення третейського суду може скасовано, а саме:

1) справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону;

2) рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди.

Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди.

3) третейську угоду визнано недійсною компетентним судом;

4) склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону;

5) третейський суд вирішив питання про права та обов'язки осіб, які не брали участь у справі.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» № 1701-І від 11 травня 2004 року із змінами (далі - Закон) встановлено підвідомчість справ третейським судам, зокрема згідно підпункту 14 пункту 1 - третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до преамбули Закону України «Про захист прав споживачів» він регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно пункту 22 статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживач - це фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Пленум Верховного Суду України у п.п.1, 6 постанови від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» роз'яснив, що споживачем, права якого захищаються на підставі Закону, є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Заява про захист прав споживача має повністю відповідати вимогам ст. 137 ЦПК України щодо форми й змісту позовної заяви, зокрема, містити відомості: про те, яке право споживача порушено; коли і в чому це виявилося; про способи захисту, які належить вжити суду; про розмір сум, щодо яких заявлено вимоги, з вiдповiдними розрахунками і обґрунтуванням; про докази, що підтверджують позов.

Отже, Пленум Верховного Суду України звернув увагу на те, що позовна заява про захист прав споживача подається саме споживачем, у разі порушення його прав, передбачених ст. 4-15 Закону України «Про захист прав споживачів».

З огляду на наведене, звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, урегульованих спеціальним Законом «Про захист прав споживачів», вправі споживач.

Банк, як кредитодавець, безспірно є учасником правовідносин з позичальником за договором надання споживчого кредиту, але не є споживачем.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України).

Частиною 1 статті 527 ЦК України передбачено, що боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Позов поданий Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» до Третейського суду, не може вважатися спором щодо захисту прав споживачів, оскільки підставами позову є невиконання боржником умов кредитного договору, тобто договірних зобов'язань, які регулюються нормами цивільного законодавства України та на які не розповсюджується дія Закону України «Про захист прав споживачів». ПАТ «Універсал Банк» не є споживачем, до Третейського суду звертався з позовом про стягнення заборгованості внаслідок неналежного виконання боржниками умов договору, а не за захистом прав споживача, а тому правовідносини у спорі за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором кредиту, регулюються цивільним законодавством про зобов'язальне право та, зокрема, про договірні (кредитні) зобов'язання.

За таких обставин, відсутні підстави вважати, що справа в якій прийнято рішення Третейського суду та яке просить скасувати ОСОБА_3 не підвідомча Третейському суду.

Отже, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апелянта є обґрунтованими, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню з постановленням нової про відмову в задоволені заяви ОСОБА_3 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації український банків від 19 січня 2015 року.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 304, 307, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

Ухвалу Дніпровського районного суду м.Києва від 9 липня 2015 року - скасувати та постановити нову наступного змісту.

У задоволенні заяви ОСОБА_3, заінтересовані особи: ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 19 січня 2015 року у справі №1625/14 за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3 ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: