Справа № 527/3075/14-ц
номер провадження 2-др/527/3/15
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12.10.2015 року м. Глобине
Глобинський районний суд Полтавської області в складі:
головуючого судді - Левицької Т.В.,
при секретарі - Папенко Л.І.,
з участю представника позивача ОСОБА_1,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Глобине цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, -
ВСТАНОВИВ:
Згідно ухвали апеляційного суду Полтавської області від 31 серпня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди повернуто до Глобинського районного суду Полтавської області ( головуюча по справі суддя Прикіпєлова Л.В.) для ухвалення додаткового рішення в частині позовних вимог щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку відповідно до ст. 117 КЗпП.
Згідно автоматичного розподілу судової справи, в звязку з звільненням судді Прикіпєлової Л.В. у відставку, головуючою у справі визначено суддю Левицьку Т.В.
Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, направила заяву про розгляд справи за її відсутності.
Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні прохав винести додаткове рішення, яким задовольнити позов в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.
Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судове засідання не зявилися, були належним чином повідомлені про час та місце судового засідання.
Суд, дослідивши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до висновку, що по справі необхідно ухвалити додаткове рішення з наступних підстав.
Рішенням Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральної шкоди - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за квітень 2014 року 1135 грн. 06 коп., за березень 2014 року 1135 грн. 06 коп.; в іншій сумі стягнення заборгованості по заробітній платі ОСОБА_2 відмовити; стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 609 грн. 00 коп.; стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В той же час, як встановлено в ході судового засідання, позивачами ставилася вимога про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 по 1218 грн. щомісячно по день фактичного розрахунку.

Вказана позовна вимога була предметом розгляду в суді першої інстанції; сторони подавали докази та давали пояснення стосовно неї, проте, в рішенні суду вона залишилася не вирішеною.

Ст. 220 ЦК України встановлено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть учать у справі.

Згідно зі ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Статтею 117 КЗпП України передбачено що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Таким чином, у разі виникнення спору про розміри належних звільненому працівникові сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню в повному обсязі, якщо спір вирішено на користь працівника або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. У разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

За змістом п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» у разі часткового задоволення позовних вимог працівника про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд визначає розмір такого відшкодування з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Встановивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведені його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року № 6-54цс11.

Згідно рішення Глобинського районного суду Полтавської області від 26 червня 2015 року стягнуто з ОСОБА_3, (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі за квітень 2014 року 1135 грн. 06 коп., за березень 2014 року 1135 грн. 06 коп.

Відомості щодо фактичного розрахунку на вказану суму на час розгляду справи відсутні.

Спір про стягнення заборгованості по заробітній платі вирішено на користь працівника ОСОБА_2 частково на суму 2270 грн. 12 коп., що становить 5,93 % від загальної суми позовних вимог (2270,12*100/38312,93).

Період затримки із виплати належних звільненому працівникові ( позивачу) сум становить з 11.06.2014 року по 26 червня 2015 року (день ухвалення судового рішення).

Відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці», пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету України від 08 лютого 1995 року №100 (надалі Порядок), середньомісячна заробітна плата працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

При цьому згідно з пунктом 5 наведеного вище Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті, є середньоденна (середньогодинна) заробітна плата працівника, яка згідно з пунктом 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців роботи (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Після визначення середньоденної заробітної плати як розрахункової величини для нарахування виплат працівнику здійснюється нарахування загальної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, яка обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на два сумарного числа робочих днів за останні календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим із дотриманням вимог законодавства.

Розмір середнього заробітку за весь час затримки за період із дня звільнення по 26 червня 2015 року становить 15456 грн.

Беручи до уваги, що позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по зарплаті задоволені частково, з урахуванням розміру спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших обставин справи, суд приходить до висновку, що із відповідача ОСОБА_3В на користь ОСОБА_2 необхідно стягнути 773 грн. в рахунок відшкодування за час затримки розрахунку.

З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне ухвалити додаткове рішення, про стягнення з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 773 гривні в рахунок відшкодування за період затримки із виплати належних звільненому працівнику сум.

Керуючись ст.ст.3, 10, 220 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Ухвалити по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди додаткове рішення.

Стягнути з приватного підприємця ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 773 гривні в рахунок відшкодування за період затримки із виплати належних звільненому працівнику сум.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ Т. В. Левицька