Категорія - цивільна
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 вересня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого -судді: Губар В.С.,

суддів: Євстафіїва О.К., Позігуна М.І.

при секретарі: Козлачковій Ю.В.

за участю: прокурорів Рибалко Н.В., Кравченко А.А., представника позивача Дахновського В.М., представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2015 року у справі за позовом заступника прокурора Чернігівської області в інтересах держави в особі Публічного акціонерного товариства «Держаний експортно-імпортний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2015 року позов заступника прокурора Чернігівської області в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» задоволено: стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» заборгованість за кредитним договором у розмірі 74 608 грн. 81 коп. та 746 грн. 09 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» у задоволенні позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування та недоведеність судом обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що висновок суду про виконання банком умов договору в повному обсязі є помилковим, оскільки фактично банк надав кредитні кошти в сумі 189 000 грн., а не 200 000 грн., як визначено умовами договору.

Апелянт не погоджується з розрахунком заборгованості, наданим позивачем, оскільки він здійснений із суми кредиту 200 000 грн., а не із фактично отриманої суми. Апелянт не погоджується на повернення банку 11 000 грн., які, за його твердженням, він не отримував. Апелянт посилається на те, що без уточнення графіку погашення кредиту неможливо визначити суму щомісячного платежу, відсотків та пені. Крім того, апелянт зазначає, що 12.11.2014 року та 29.12.2014 року ним було здійснено часткове погашення заборгованості, яке, на думку апелянта, банком не враховано.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору станом на 26.01.2015 року виникла заборгованість у розмірі 74 608 грн. 81 коп.

З таким висновком погоджується апеляційний суд, оскільки судом першої інстанції обставини справи з'ясовані в обсягу, необхідному для правильного вирішення спору, відповідно до встановлених обставин, правильно визначено суть і характер правовідносин сторін та норми матеріального права, що їх регулюють.

Судом по справі встановлено, що 25.12.2007 року між ВАТ «Державний експортно-імпортний банк України» (правонаступник - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України») та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 7607С96, а умовами якого банк надає позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 200 000 грн. для оплати поточних потреб з кінцевою датою погашення 22 грудня 2017 року та зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами згідно графіку надання та погашення кредиту за договором (а.с.4-13).

Відповідно до п. 2.8.1 кредитного договору забезпеченням зобов'язань ОСОБА_3 за цим договором є іпотека земельної ділянки площею 0,0305 га, з розташованими на ній житловим будинком та надвірними будівлями та спорудами за адресою м. Чернігів, 2-й провул. Орджонікідзе, буд.9.

У листопаді 2014 року заступник прокурора Чернігівської області в інтересах ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у зв'язку з невиконання відповідачем умов кредитного договору у ОСОБА_3 станом на 26 січня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 74 608,81грн., яка складається з:

63675,11 грн. - основного боргу;

1762,31 грн. - процентів за період з 01.12.2014 року по 25.01.2015 року; 9171,39 грн. - пені за прострочення сплати кредиту та процентів за період з 18.02.2014 року по 25.01.2015 року.

За умовами кредитного договору позичальник зобов"язаний був кожного місяця здійснювати часткове погашення кредиту та сплачувати відсотки за користування кредитом у сумі згідно графіку повернення кредиту, проте не виконує передбачених кредитним договором та графіком зобов"язань по своєчасній оплаті кредиту та нарахованих відсотків.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 погодився з умовами кредитування, що підтверджується п. 6.13 кредитного договору та особистим підписом в договорі.

Перевіряючи доводи скарги, апеляційним судом з акту звірки розрахунків станом на 15 січня 2015 р. по виконанню умов кредитного договору встановлено наступне. При укладенні кредитного договору позивачем встановлений ліміт кредитування - 200000 грн. Термін видачі кредиту позичальну - з 25.12.2007 р. по 31.03.2008 р.

Фактична сума кредиту отримана позичальником становить 189000 грн., яку відповідач отримував:

25.12.2007 р. - 130000,00 грн.;

27.12.2007 р. - 7000,00 грн.;

26.02.2008 р. - 17000,00 грн.;

05.03.2008 р. - 10000,00 грн.;

05.03.2008 р. - 25000,00 грн.

Всього отримано ОСОБА_3 - 189000,00 грн., що підтверджується заявами на видачу готівки (а.с.22-26).

Як встановлено апеляційним судом, протягом встановленого періоду кредитування (з 25.12.2007 р. по 31.03.2008 р.), ОСОБА_3 не звертався до банку для отримання ним решти суми кредиту - 11000 грн. до встановленого ліміту кредиту у 200000 грн., визначеного п.п. 2.1. кредитного договору.

Як встановлено апеляційним судом з вищевказаного акту звірки та наданих банком розрахунків заборгованості, стягнення заборгованості за кредитом відбувається із розрахунку фактично отриманих ОСОБА_3 коштів у розмірі 189000,00 грн.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про неправильність розрахунку заборгованості та стягнення її з розрахунку кредитного ліміту у 200000,00 грн., оскільки ці твердження апелянта є необгрунтованими і не підтверджені в апеляційному суді жодними належними і допустимими доказами.

Черговість погашення вимог за грошовим зобов"язанням, сума заборгованості по кредиту, несплачених по ньому відсотках та санкціях за порушення умов кредитного договору, підтверджується наданими суду розрахунками та графіком погашення кредиту, який є невід"ємною частиною кредитного договору, рухом коштів по рахунку відповідача, і зазначені докази апелянтом жодним чином не спростовані.

Відповідно до п.6.7. кредитного договору зміни та доповнення до договору можуть бути внесені тільки у письмові формі у вигляді додаткового договору та підписані повноважним представником банку та позичальником. ОСОБА_3 не надано доказів на підтвердження факту його звернення до позивача з метою уточнення графіку погашення кредиту. Не звертався ОСОБА_3 до кредитора і після отримання ним вимоги ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» вимоги про дострокове погашення кредиту та вимог про усунення порушення виконання зобов'язань (а.с.16-18).

Щодо твердження апелянта про здійснення ним проплат по кредиту 12.11.2014 року та 29.12.2014 року, то зазначені суми були враховані позивачем при здійснення розрахунку заборгованості та відображені в уточненій позовній заяві, шляхом зменшення позовних вимог (а.с.48-50).

Інші доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не можуть вплинути на висновки оскаржуваного рішення.

Окрім того, упродовж розгляду справи у апеляційному суді, відповідачем на погашення заборгованості за вищевказаним кредитним договором здійснені погашення кредиту 29.07.2015 р. у розмірі 20000 грн., з яких згідно до ст. 534 ЦК України та п.2.7.2 кредитного договору погашено платежі по сплаті процентів за період з 01.12.2014 р. по 30.06.2015 р. - 6522,03 грн., та в рахунок погашення тіла кредиту - 13477,97 грн. Всього сума боргу на час розгляду справи у апеляційному суді становить 59368,53 грн.

Сукупність матеріалів справи приводить апеляційний суд до переконання, що при вирішенні спору судом першої інстанції правильно визначено характер спірних правовідносин, закон, який підлягає застосуванню, всі встановлені обставини справи ґрунтуються на повно та всебічно досліджених доказах, оцінка яких проведена у відповідності до положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, оскільки воно ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не містять передбачених законом підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 05 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів

Головуючий:Судді: