Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області
_____________________________________________________________
УХВАЛА

06 жовтня 2015 року м. Первомайськ

Справа :484/3855/15-ц

Номер провадження : 2/484/1714/15

Первомайський міськрайонний суд Миколаївської області у складі

головуючого судді Фортуна Т.Ю.,

ознайомившись із заявою ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним,

встановив:

30.09.2015 р. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про визнання договору дарування від 28 серпня 2013 р. недійсним.

Ухвалою від 01.10.2015 року вказану позовну заяву ОСОБА_1 було залишено без руху і надано термін для усунення зазначених в ухвалі недоліків, а саме: до позову не додано документу, що підтверджує сплату судового збору, не зазначено посилання на докази, що підтверджують обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

06.10.2015 р. позивач надала заяву про звільнення від сплати судового збору, в якій просить звільнити її від сплати судового збору у звязку з важким матеріальним становищем.

Ознайомившись із поданою заявою, суд прийшов до таких висновків.

Судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

У зв'язку із цим при здійсненні правосуддя у цивільних справах суд має вирішити питання, пов'язані з судовими витратами (зокрема, щодо відстрочення та розстрочення судових витрат, зменшення їх розміру або звільнення від їх сплати), у чіткій відповідності до Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про судовий збір», а також інших нормативно-правових актів України, забезпечуючи при цьому належний баланс між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача (заявника) щодо можливості звернення до суду, з другого боку.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України суд, враховуючи майновий стан сторони, може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на визначений строк, але не більше як до ухвалення судового рішення у справі. Частиною 3 передбачено, що суд може зменшити розмір належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи, або звільнити від їх оплати, з підстав, зазначених у ч. 1 ст. 82 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 8 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що враховуючи майновий стан сторони, суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі. У ч. 2 зазначено, що суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

У наданій суду заяві про звільнення від сплати судового збору не зазначено обставин, які свідчать про важкий матеріальний стан позивача, та не наведено їх обґрунтування. Позивачем не доведено, що його матеріальний стан є достатньо важким, та він потребує саме звільнення від сплати судового збору, а не відстрочки, розстрочки, або зменшення розміру належних до сплати судових витрат, повязаних з розглядом справи.

Ураховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що заява про звільнення від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що він має право повторно звернутися із заявою про звільнення від сплати судового збору за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним.

З метою забезпечення судом під час розгляду заяви про звільнення від сплати судового збору належного балансу між інтересами держави у стягненні судового збору за розгляд справ, з одного боку, та інтересами позивача щодо можливості звернення до суду, з другого боку, позивачу необхідно під час повторного звернення із такою заявою зазначити обставини, які свідчили б про його важкий матеріальний стан, та навести відповідні обґрунтування.

Керуючись ст. ст. 82, 210 ЦПК України, ст. 8 ЗУ «Про судовий збір», суд

ухвалив:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про звільнення від сплати судового збору за розгляд позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування недійсним відмовити.

Суддя Т.Ю. Фортуна