Справа № 438/871/15 Головуючий у 1 інстанції: Слиш А.Т.
Провадження № 22-ц/783/6154/15 Доповідач в 2-й інстанції: Кабаль І. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Кабаля І.І.,

суддів: Копняк С.М., Монастирецького Д.І.,

секретаря Юзефович Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» на ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 року у справі за заявою Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за надані послуги з газопостачання,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 року відмовлено Публічному акціонерному товариству по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2заборгованості за надані послуги з газопостачання.

Роз'яснено заявнику, що відмова у прийнятті заяви перешкоджає повторному зверненню до суду з цією ж заявою.

Ухвалу суду оскаржило Публічне акціонерне товариство по газопостачанню та газифікації «Львівгаз».

В апеляційній скарзі посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, при неповно з'ясованих обставинах справи. Зазначає, що строк позовної давності застосовується лише в разі відповідної заяви боржника і при відсутності його заперечень з цього приводу не може бути підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу. Крім того, дана позиція підтверджується й ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.02.2014 року в якій вказано, що відсутність даних, які б свідчили, що боржники заперечують проти стягнення заборгованості у зв'язку з пропуском строку позовної давності не доцільно розцінювати як спір про право.

Просить ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.

Судом встановлено, що 08 липня 2015 року ПАТ «Львівгаз» звернулося в суд із заявою про видачу судового наказу, в якій просило стягнути з ОСОБА_2 2443,14 грн. основного боргу, 759,82 грн. інфляційних витрат, 134,34 грн. 3% річних та судовий збір у розмірі 121,80 грн. (а.с. 2-5).

Відмовляючи у прийнятті заяви ПАТ «Львівгаз» про видачу судового наказу, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній письмовий договір та частина суми боргу виходить за межі позовної давності (три роки), а відтак вбачав між сторонами спір про право.

Проте, з даним висновком суду першої інстанції, колегія суддів не погоджується.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Вимоги, на підставі яких передбачено видачу судового наказу, передбачені ч. 1 ст. 96 ЦПК України.

Відмова у прийнятті заяви про видачу судового наказу допускається з підстав, наведених у частині 3 ст. 100 ЦПК України.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу у разі, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відмовляючи у прийнятті заяви про видачу судового наказу, суд виходив з того, що заявник просив стягнути заборгованість частина якої перебуває поза межами строку позовної давності.

Однак дані, які б свідчили, що боржник заперечувала проти стягнення заборгованості у зв'язку з пропуском строку позовної давності відсутні.

Враховуючи наведене, посилання суду на те, що в цьому випадку існує спір про право з приводу дотримання строків позовної давності є необґрунтованим.

Строк позовної давності застосовується лише в разі відповідної заяви боржника і при відсутності його заперечень з цього приводу не може бути підставою для відмови в прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Що стосується відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстави відсутності письмового договору між сторонами, то колегія суддів виходить з наступного.

Як роз'яснено у п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 14 від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», наявність спору про право (п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні.

Таким чином, можливість стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги у наказному провадженні не пов'язується виключно з наявністю письмового договору між виконавцем (балансоутримувачем, виробником) послуг та споживачем цим послуг, достатньо лише доказів фактичного надання цих послуг та фактичного їх отримання.

Такі роз'яснення відповідають правовій позиції Верховного Суду України, що висловлена в ухвалі від 8 квітня 2009 р. у справі за позовом Дочірнього підприємства «ЖЕРБУ» ТОВ «Рівненський МЖК» до Особи-1 про стягнення заборгованості по оплаті послуг з утримання будинку та прибудинкової території та в ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2012 року (справа № 6-6651св12), згідно яких відсутність письмового договору не може бути підставою для звільнення від сплати вартості отриманих відповідачем послуг з обслуговування будинку та прибудинкової території при наявності даних про їх надання виконавцем послуг та отримання їх споживачем.

З врахуванням наведеного, не можна погодитись з висновком суду першої інстанції про те, що судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги може бути винесений лише на підставі письмового договору та в межах строків позовної давності.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у справі суддя не дотримався вимог процесуального права, постановив помилкову ухвалу, яку необхідно скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 2 п. 4, 311 ч. 1 п. 4, 313, 314 ч.1 п. 2, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Львівгаз» задовольнити.

Ухвалу Бориславського міського суду Львівської області від 10 липня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду зі стадії відкриття наказного провадження до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Кабаль І.І.

Судді: Копняк С.М.

Монастирецький Д.І.