Справа № 466/8418/13 Головуючий у 1 інстанції: Єзерський Р.Б.
Провадження № 22-ц/783/1954/15 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Бойко С.М., Берези В.І.

за участі судового секретаря: Брикайло М.В.,

прокурора відділу прокуратури Львівської області Заяць І.Є., представника Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» Кривяка Д.Р., представника Брюховицької селищної ради Кубая Т.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України та Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» на рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_5, третя особа: Відділ Держземагенства у м. Львові про визнання незаконним та скасування рішення та Державного акту про право власності на земельну ділянку, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року заступник прокурора Львівської області діючи в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» (далі ДТГО «Львівська залізниця) звернувся до суду з позовом до Брюховицької селищної ради та ОСОБА_5, третя особа - Відділ Держземагенствау м.Львові Львівської області, про визнання незаконним та скасування п.1.5 рішення Брюховицької селищної ради № 33 від 18.05.2006 року та визнання недійсним державного акту на землю, виданого на підставі оскаржуваного рішення.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що при проведенні перевірки прокуратурою Львівської області вимог земельного законодавства було виявлено, що 18.05.2006 року пунктом 1.5 рішення Брюховицької селищної ради № 33 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» затверджено технічну документацію для видачі державного акту і безоплатно передано у приватну власність ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0499 га для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1 (в подальшому - «спірна земельна ділянка»). На підставі вказаного рішення ОСОБА_5 було видано державний акт на право власності на землю серії ЯГ №513359.

Вважає, що даний пункт рішення Брюховицької селищної ради суперечить чинному законодавству та порушує права ДТГО «Львівська залізниця» на користування земельною ділянкою для обслуговування залізничного полотна та забезпечення безпеки руху, оскільки спірна земельна ділянка знаходиться в смузі відведення залізниці та була надана у власність ОСОБА_5 без погодження з ДТГО «Львівська залізниця», як суміжним землекористувачем, без проекту відведення земельної ділянки, та без складання акту про встановлення та узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі.

Таким чином, позивач вважає, що в порушення вимог п.«б» ч.4 ст.84 Земельного кодексу України Брюховицька селищна рада прийняла незаконне рішення, яким передала у власність ОСОБА_5 частину земель залізниці, на підставі якого і було видано державний акт по право власності на спірну земельну ділянку.

В ході розгляду справи судом першої інстанції у зв'язку із смертю відповідача ОСОБА_5 за клопотанням прокурора до участі у справі залучено правонаступника відповідача ОСОБА_6 (а.с.134-135).

Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 20 жовтня 2014 рокув задоволенні позову відмовлено.

Вказане рішення оскаржили заступник прокурора Львівської області та Державне територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця». Кожен окремо посилаються на незаконність і необґрунтованість цього рішення, ухвалення такого з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказують на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просять вказане рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних скарг заступник прокурора Львівської області та Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» посилаються на те, що судом не надано належної правової оцінки доводам позивача щодо належності та допустимості Плану смуги відведення, як доказу підтвердження виникнення в Залізниці права користування спірною земельною ділянкою відповідно до п.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якою передбачено, що права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом за умов, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації.

Вказують на те, що ст.ст.1, 4 Положення «Про землі, надані транспорту», затвердженого Постановою ЦВК СРСР №58, Ради народних депутатів СРСР №50 від 07.02.1933 року передбачено, що землями, наданими транспорту (в т.ч. залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об'єктами залізничної інфраструктури. В контексті ст.17 Закону України «Про основи містобудування», долучений до матеріалів справи, План смуги відведення залізниці є містобудівною документацією, яка є основою для вирішення питань щодо вилучення (викупу), передачі (надання) земельних ділянок у власність чи користування громадян та юридичних осіб. Даний План смуги відведення був погоджений представником виконкому ЛМР та був переданий на зберігання останньому, що свідчить про те, що органу місцевого самоврядування було відомо про його наявність.

Апелянти зазначають, що судом не взято до уваги те, що витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 30.01.2013 року за №40/01-15/225 визначено площу 18,75 га земельної ділянки, що перебуває в користуванні залізниці, не застосовано положення ст. 193 ЗК України, відповідно до якої Державний земельний кадастр - це єдина державна система земельно-кадастрових робіт, яка встановлює процедуру визнання факту виникнення або припинення права власності і права користування земельними ділянками та містить сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим цих ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристику, розподіл серед власників землі та землекористувачів.

Судом не встановлено правового статусу спірної земельної ділянки, як такої, що належить до земель комунальної власності, за рахунок яких Брюховицька селищна рада безоплатно передала у власність ОСОБА_5 спірну земельну ділянку.

Суд безпідставно дійшов до висновку, що спірна земельна ділянка не межує із земельною ділянкою Залізниці та не врахував схеми розташування смуги відведення ДТГО «Львівська залізниця» на 7 км. дільниці Рудно-Підбірці, що виготовлена ПП «Центр ринкових досліджень» на підставі топографо-геодезичних робіт, яка підтверджує наявність перетину земельної ділянки залізниці із земельною ділянкою ОСОБА_5

За ствердженням апелянта безпідставним є посилання суду на ст.1 Першого протоколу конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на момент прийняття органом місцевого самоврядування рішення № 33 від 18.05.2006 року ОСОБА_5 не була користувачем спірної земельної ділянки, а тому вона не могла володіти цією земельною ділянкою і розпоряджатись нею, як своїм майном.

Апелянти просять оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог. (а.с. 160-165,166-173).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення прокурора Заяць І.Є. та представника Кривяка Д.Р.на обґрунтування апеляційної скарги, представника Кубая Т.Є. в заперечення доводів скарг, дослідивши матеріали вказаної цивільної справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення з наступних підстав..

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші. Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з урахуванням положень ст.57-66 ЦПК України.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 року таким вимогам не відповідає.

Відповідно до загальних засад цивільного судочинства, зокрема, ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що на даний час Державного акту на земельну ділянку ДТГО «Львівська залізниця» не має і використовує спірну земельну ділянку лише згідно «Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці», розробленого дорожньою проектною конторою Південно-західної залізниці у 1962 році, що не є підставою для використання землі згідно ЗК України. Крім цього, позивачем не представлено акту на постійне користування згідно ст.126 ЗК України, а також відомостей про реєстрацію права на постійне користування та документів про виніс меж земельної ділянки, якою користується ДТГО «Львівська залізниця», на місцевості. Позивачем не представлено документів про виніс меж земельної ділянки, якою користується ДТГО «Львівська залізниця». При цьому відсутні відомості про затвердження Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці органом місцевого самоврядування.

Однак, з такими висновками колегія суддів не може погодитись, оскільки такі зроблено судом внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи, обставини, які суд вважав встановленими, фактично не доведені, судом не дано належної оцінки наявним у справі доказам, а висновки суду зроблено з порушенням норм матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, згідно п.1.5. рішення Брюховицької селищної ради ІІІ-ї сесії 5 скликання за №33 від 18.05.2006 «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» ОСОБА_5, затверджено технічну документацію для видачі державного акту і безоплатно передано останній земельну ділянку площею 0,0499 га. для ведення індивідуального садівництва по АДРЕСА_1.

На підставі даного рішення Брюховицької селищної ради ОСОБА_5, 27 червня 2006 року видано державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 513359, кадастровий номер :09:002:0025 (а.с. 106).

Як вбачається з матеріалів справи, у відповідності до плану смуги відведення лінії Львів-Підбірці Львівської залізної дороги від км. 4+850 до км. 11+106 від 1962 року, та акту обстеження земельної ділянки в АДРЕСА_1кадастровий номер :09:002:0025 від 8 липня 2014 року на відтинку спірної земельної ділянки на 7 км.+584 - 7 км.+596 з правої сторони за ходом кілометрів частково знаходиться земельна ділянка в смузі відведення залізниці на відстані 23,7м - 22,3 м. від осі головної колії. Смуга відведення на 7 км.+584-7 км.+996 становить 40 м. згідно Плану смуги відведення лінії Львів-Підбірці Львівської залізної дороги 1962 р.. Площа перетину спірної земельної ділянки із смугою відведення становить 0,0207 га. Ознаки використання даної земельної ділянки відсутні. Огорожа, будівлі, споруди та будь-які межові знаки теж відсутні.(а.с. 7-8,150).

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції застосував положення Земельного Кодексу України в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин.

Зокрема, згідно положень ст.125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст.26 передбачено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державним актом на право постійного користування земельною ділянкою та що у відповідності до ст.131 ЗК України (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод.

Суд також врахував та зазначив у своєму рішенні, що відповідно до Типового положення про міське управління (відділ) земельних ресурсів (Затверджене Постановою КМУ від 24 лютого 2003 року № 200 (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин) міське управління (відділ) земельних ресурсів є територіальним органом Державного комітету України по земельних ресурсах і підзвітне та підконтрольне йому.

У відповідності до п.11 Положення Управління (відділ) відповідно до покладених на, нього завдань організовує видачу державних актів на право власності на землю і право користування землею, оформлення договорів на право тимчасового користування землею, у тому числі на умовах оренди, та здійснює їх реєстрацію.

Порядок виготовлення державних актів передбачений Інструкцією про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності, на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і правої постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі (Затверджена Наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04.05.1999р. N 43).

Згідно з п.п.54, 55 Загальних засад землекористування та землеустрою, затверджених постановою ЦИК СРСР від 15.12.1929 року, землі транспорту визначено землями спеціального призначення, які використовувались на підставі особливих положень про ці землі.

У відповідності до вимог статей 1 та 4 Положення «Про землі, надані транспорту» затвердженого Постановою Центрального виконавчого комітету СРСР № 58 та Ради народних комісарів СРСР № 50 від 07.02.1933 року - передбачалося, що землями наданими транспорту (в тому числі залізничному), визнавались землі, зайняті залізничними шляхами та іншими об`єктами залізничної інфраструктури. Це Положення діяло до набрання чинності Постановою Ради Міністрів СРСР від 08.01.1981 року № 24 «Про затвердження положення про землі надані транспорту», що не врахував суд першої інстанції при вирішення справи.

Із змісту ст.17 Закону України «Про основи містобудування», наявний у матеріалах справи та долучений позивачами план смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від км 4+850 до км 11+ 106 , в межах якої знаходиться спірна земель на ділянка - є містобудівною документацією. З врахуванням такої можуть бути вирішені питання вилучення/викупу/передачі/надання/ земельних ділянок у власність чи користування іншим особам (а.с. 7-8). Вказана документація погоджена представником виконавчого комітету Львівської міської ради депутатів трудящих (а.с. 9). За таких обставин, ДТГО «Львівська залізниця» за погодженням з органом місцевого самоврядування значиться користувачем означеної у Плані відведення земельної ділянки.

А тому висновки суду першої інстанції про те що ДТГО «Львівська залізниця» не передавало в Брюховицьку селищну раду проект смуги відведення земель залізниці на ділянці Рудно-Підбірці, а також, що у Брюховицьку селищну раду не надавалось Плану смуги відведення лінії Рудно-Підбірці Львівської залізниці від 1962р. з відповідною технічною документацією є не обґрунтованими.

Судом першої інстанції не враховано надані позивачем: витяг з технічної документації про нормативно-грошову оцінку земельної ділянки (дата оцінки 25.01.2013 року) від 30.01.2013 року № 40/01-15/225 відділу Держземагенства у м. Львові Львівської області, за якою визначено площу земельної ділянки 187500 кв.м в смт. Брюховичі, що перебуває у користуванні ДТГО «Львівська залізниця» та довідку від 20.01.2014 року № ПЧ-3-2/10 про сплату земельного податку за ділянку вказаної площі в 2012 та 2013 роках. (а.с. 32-33).

Положеннями ст.111 ЗК УРСР (1970 року) встановлено, що відповідно до Основ земельного законодавства Союзу РСР та союзних республік порядок користування землями промисловості, транспорту, курортів, заповідників та іншого несільськогосподарського призначення, встановлення зон з особливими умовами землекористування (округи, санітарної охорони і т. ін.) визначається положеннями про ці землі, затверджуваними Радою Міністрів СРСР і Радою Міністрів Української РСР.

Відповідно до ст. 6 Закону України "Про залізничний транспорт" землі, що надаються в користування для потреб залізничного транспорту, визначаються відповідно до Земельного Кодексу України. До земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту. Для забезпечення у межах смуги відведення нормальної експлуатації залізничних колій, ліній і електропостачання та зв'язку, інших пристроїв та об'єктів залізничного транспорту загального користування, а також у місцях, де є небезпека зсувів, обвалів, розмивів, селей, снігозанесень та інших небезпечних впливів, встановлюються охоронні зони.

Згідно зі ст.68 Земельного кодексу України (2002 року) до земель залізничного транспорту належать землі смуг відведення залізниць під залізничним полотном та його і облаштуванням, станціями з усіма будівлями і спорудами енергетичного, локомотивного, вагонного, колійного, вантажного і пасажирського господарства, сигналізації та зв'язку, водопостачання, каналізації; під захисними та укріплювальними насадженнями, службовими, культурно-побутовими будівлями та іншими спорудами, і необхідними для забезпечення роботи залізничного транспорту.

Відповідно до п.7 розділу Х "Перехідні положення" ЗК України (2002 року) громадяни та юридичні особи зберігають право на земельні ділянки, одержані ними до 1 січня 2002 року у власність, у тимчасове користування або на умовах оренди в розмірах, що були раніше передбачені чинним законодавством.

Земельним кодексом УРСР (1970 року) та п.5 постанови Верховної Ради України №562 від 18.12.1990 року також не передбачалось вимоги щодо отримання правовстановлюючого документа для земель транспорту.

А відтак, виходячи з наведеного слід дійти висновку, що з 1962 року смуга відведення шириною 40 метрів перебуває у правомірному користуванні позивача по справі, і, що селищною радою за відсутності підстав та умов, визначених ст.ст.140-149 ЗК України оскаржуваним рішенням фактично припинено право користування позивача по справі земельною ділянкою площею 0,0207 га, і передано останню в складі земельної ділянки площею 0,0499 га у власність ОСОБА_5

Для садівництва у власність громадянам передаються землі сільськогосподарського призначення (п. „а" ч.3 ст. 22, 35 ЗК України).

В той же час, матеріали справи не містять даних про те, до якої категорії належать землі за рахунок яких ОСОБА_5 надано спірну земельну ділянку для ведення садівництва, зокрема - про належність цієї земельної ділянки до земель сільськогосподарського призначення.

За наведених обставин у суду не було правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог прокурора.

Вище наведена правова позиція знайшла своє відображення в ухвалі колегії суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 28.04.2010 року у аналогічній справі: також за позовом прокурора в інтересах держави в особі Міністерства транспорту та зв'язку України і ДТГО «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради та фізичних осіб-землевласників (а.с. 130-131).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що без узгодження меж із одним із суміжних землекористувачів - ДТГО «Львівська залізниця» Брюховицька селищна рала не вправі була вирішувати питання про затвердження технічної документації для видачі державного акту на право власності на землю площею 0,0499 га. по АДРЕСА_1, про що зазначено у п. 1.7 рішення від 20 липня 2006 року № 94. Тому в цій частині рішення є незаконним і виданий на його підставі Державний акт на право власності на земельну ділянку на ім`я ОСОБА_5 підлягає скасуванню.

На підставі наведеного, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають до задоволення, рішення суду першої інстанції необхідно скасувати з ухваленням у справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307 , п.п. 1-4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України, Державного територіально-галузевого об'єднання «Львівська залізниця» задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 20 жовтня 2014 рокускасувати та ухвалити нове рішення, яким позов Заступника прокурора Львівської області в інтересах держави в особі Міністерства інфраструктури України від імені якого діє Державне територіально-галузеве об'єднання «Львівська залізниця» до Брюховицької селищної ради, ОСОБА_5, третя особа: Відділ Держземагенства у м. Львовіпро визнання незаконним та скасування п.1.5 рішення Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006 року, визнання недійсним державного акту на землю задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати пункт п.1.5 рішення Брюховицької селищної ради №33 від 18.05.2006 року «Про передачу у приватну власність громадянам земельних ділянок в смт. Брюховичі» в частині затвердження технічної документації для видачі державного акту на право власності на землю площею 0,0499 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства гр. ОСОБА_5.

Скасувати Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯГ №513359 від 27.06.2006 року, виданий ОСОБА_5.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскарженим у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Бойко С.М.

Береза В.І.