Справа № 296/8893/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" вересня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира у складі:

головуючого судді - Маслак В.П.,

при секретарі судового засідання Козловець І.О.,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та відповідно до заяви про зменшення позовних вимог від 31.08.2015р. просив суд: встановити факт спільного проживання з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2008року по 20.12.2012 рік; визнати квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя; визнати право спільної часткової власності на 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 за ОСОБА_1; визнати право спільної часткової власності на 1/2 частини квартири по АДРЕСА_1 за ОСОБА_2

В обгрунтування позову вказав, що відповідно до ордеру №21 від 26.01.2006р. ОСОБА_1 разом з дружиною ОСОБА_2 та двома дітьми - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 отримали право на вселення в житлове приміщення гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1, яке становить жилу площею 55кв.м., і складалося з кімнат 507 - 508. На протязі 2006 - 2012 років ОСОБА_1 спільно з відповідачем здійснювали будівельні роботи, пов'язані із реконструкцією отриманих приміщень у повноцінну квартиру. За результатами здійснення будівельних робіт позивач із сім'єю отримав у користування квартиру АДРЕСА_1. У липні 2013р. ОСОБА_1 стало відомо, що ОСОБА_2 отримала свідоцтво про право власності на вказану квартиру від 20.12.2012р. Позивач стверджує, що квартира АДРЕСА_1 до реконструкції була придбана ним з відповідачкою в 2006р. під час перебування у шлюбі. У 2008р. шлюб між сторонами було розірвано, однак вони продовжували проживати разом як чоловік та дружина за вказаною адресою та вести спільне господарство.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримала з підстав, що в ньому зазначені.

Відповідач та її представник заперечили щодо задоволення позову, пояснили, що після розірвання шлюбу сторони разом не проживали, відповідач самостійно, за власні кошти здійснювала ремонтні роботи та реконструкцію квартири.

Заслухавши пояснення позивача та відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення враховуючи наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з сім'єю у складі дружини ОСОБА_2 та двох синів - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 26.01.2006р. отримав ордер на жиле приміщення №21 за адресою: АДРЕСА_1, яке складається із 3-ьох кімнат житловою площею 55,0кв.м. (а.с.5).

Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 09.10.2008р. НОМЕР_1 розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с.6).

04.10.2012р. Інспекцією ДАБК у Житомирській області зареєстровано декларацію про початок виконання будівельних робіт, а саме, на реконструкцію квартири №127 з приєднанням до неї нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, замовник - ОСОБА_2 (а.с.9 - 10).

26.11.2012р. ОСОБА_2 звернулася до виконавчого комітету Житомирської міської ради із заявою про оформлення права власності на квартиру АДРЕСА_1 відповідно до технічного паспорту, декларації про початок виконання будівельних робіт від 04.10.2012р. та декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 16.11.2012р. (а.с.12).

Відповідно до рішення виконкому Житомирської міської ради від 19.12.2012р. №553 ОСОБА_2 видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.14).

Таким чином, ОСОБА_2 набула права власності на спірну квартиру після розірвання шлюбу.

Позивач стверджує, що з 2008р. по 2012р. проживав з відповідачкою однією сім'єю, як чоловік та дружина, і в цей період оформлено право власності на спірну квартиру, а тому остання є спільною сумісною власністю сторін.

Згідно ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК.

Відповідно до ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя.

Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що ст.74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї, а також наявність усталених відносин.

Отже, законодавець передбачив можливість набуття права власності на майно осіб, які не перебувають у шлюбі, в разі коли вони проживають однією сім'єю, між ними склалися стабільні відносини, що притаманні подружжю.

Частина 3 ст. 10 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Відповідно до довідки ТОВ КК «КомЕнерго - Житомир» №253 від 19.02.2014р. за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1, колишня дружина ОСОБА_2, та сини- ОСОБА_5, ОСОБА_4 (а.с.8).

З показів свідка ОСОБА_6, яка допитана за клопотанням позивача, вбачається, що з відповідачкою ОСОБА_2 у неї склалися конфліктні стосунки з моменту оформлення відповідачкою права власності на спірну квартиру. Ствердила, що з 2006р. по 2012р. сторони проживали разом як сім'я, однак між ними часто виникали непорозуміння, сварки.

Заявлений позивачем свідок ОСОБА_7 вказав, що у 2008р. сторони розірвали шлюб, конфліктували, однак жили разом. З 2013р. сторони почали проживати окремо. Пояснив, що відвідував позивача ОСОБА_1 на свята та вони розпивали алкогольні напої. Не зміг підтвердити наявність фактичних шлюбних стосунків між сторонами.

Свідки на стороні відповідача ОСОБА_8, ОСОБА_9 також підтвердили, що між сторонами були конфліктні стосунки, після розірвання шлюбу вони проживали разом до 2012р. Не змогли підтвердити наявність спільних прав та обов'язків між сторонами як між подружжям. Свідок ОСОБА_9 зазначила, що відповідач сама вирішувала всі побутові питання.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є вчителькою молодшого сина сторін - ОСОБА_4, який тяжко хворів, та проводила індивідуальні заняття з останнім в 2011 році на дому. ОСОБА_10 заперечила факт існування між сторонами сімейних відносин, позивача у спірній квартирі ніколи не бачила. Зі слів ОСОБА_4 їй відомо, що ОСОБА_1 застосовував фізичне насильство по відношенню до ОСОБА_2 Також вказала, що відповідачка брала у неї в позику гроші для ремонту даху, побутові питання відповідачка вирішувала сама.

Показання свідка ОСОБА_11 суд до уваги не приймає, оскільки вона є матір'ю відповідачки, а тому є зацікавленою у вирішенні спору.

З показів свідків вбачається, що після розлучення у 2008р. сторони проживали разом за адресою: АДРЕСА_1., однак по який конкретно період ніхто вказати не зміг. Всі свідки ствердили, що між сторонами були конфліктні відносини та жоден не зміг підтвердити наявність спільного побуту, спільних прав та обов'язків між сторонами як між подружжям.

Пояснення свідка ОСОБА_10 щодо неправомірних дій ОСОБА_1 по відношенню до колишньої дружини ОСОБА_2 також підтверджуються постановою про відмову в порушенні кримінальної справи ДІМ Корольовського РВ УМВС України в Житомирській області від 22.06.2010р. за ст.296 КК України у відношенні ОСОБА_1 (а.с. 185).

З приводу існування сімейних відносин, зокрема, спільного обов'язку сторін щодо утримання дітей, слід відмітити, що ОСОБА_1, згідно довідок Корольовського ВДВС Житомирського МУЮ мав заборгованість щодо сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4, яка станом на 01.03.2012р. становила 7726,10грн., станом на 01.11.2013р. - 10739,33грн. (а.с. 249).

Позивачем не надано докази про наявність у сторін спільного бюджету, проявів взаємної постійної турботи один про одного, а також виникнення інших конкретних прав та зобов'язань як у членів існуючої сім'ї в розумінні ст. 3 СК України.

Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що не підтверджено факт спільного проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу в період з 2008року по 20.12.2012 рік, а тому в даній частині позову слід відмовити.

Оскільки вимоги про визнання квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності кожної зі сторін на 1/2 частини квартири є похідними від вимоги про встановлення факту проживання однією сім'єю, в задоволення вказаних вимог слід відмовити за безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 88, 208, 209, 212 - 215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення суду, протягом того ж строку з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В. П. Маслак