Справа № 761/9571/14-ц
Провадження № 2/761/170/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Гуменюк А.І.

при секретарі Бешировій Ж.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за первісним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міжнародна громадська організація «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права», про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2009 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» (далі - Позивач за первісним позовом) звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_1 (далі Відповідач-1 за первісним позовом), ОСОБА_2 (далі - Відповідач-2 за первісним позовом) на праві власності належать машиномісця №, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відповідно, підземної автостоянки по АДРЕСА_1. Позивач прийняв вказану підземну автостоянку для подальшого обслуговування за актом прийому-передачі від 13 жовтня 2003 року. Підставою для її прийняття стали укладені з власниками машиномісць договори про участь у комунальних і експлуатаційних витратах з обслуговування підземної автостоянки. Вказує, що 01 липня 2006 року між Відповідачем-1, Міжнародною громадською організацією «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права» (далі -Третя особа ) та Позивачем укладено договір про надання послуг з обслуговування й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території на строк до 31 грудня 2007 року. Зауважує, що наприкінці 2007 року Відповідачі відмовилися укладати новий договір та оплачувати за послуги автостоянки. Тому з 01.01.2008р. Позивач за свої кошти компенсував витрати на утримання чотирьох автостояночних місць, які належать Відповідачам, у результаті чого Позивачеві було завдано збитки. Ураховуючи викладене, просив задовольнити позов та стягнути з Відповідачів солідарно збитки у розмірі 23 760 грн.

Представник Відповідачів заперечував проти первісного позову подавши зустрічний позов. Зустрічний позов обґрунтований тим, що Позивач безпідставно та неправомірно вимагає від Відповідачів сплати заборгованості за послуги неналежної якості, які фактично були нав'язані. Вважає, що збитки, заявлені у позові не є упущеною вигодою, оскільки між сторонами не існує договірних зобов'язань. Крім цього, зауважив, що договір було укладено шляхом психологічного тиску та погроз, у зв'язку з чим, на його думку, Договір про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території є недійсним у відповідності до положень.ч.2, 3, 5 ст. 203 ЦК України. Зазначає, що внаслідок неправомірних дій Позивачі за зустрічним позовом зазнали моральної шкоди, яку вони просять стягнути з Відповідача у розмірі 100 000 грн.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Останнім рішенням Шевченківського району м. Києва від 7 жовтня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27 листопада 2013 року, позов ТОВ «Будсервісматеріали» було задоволено. Стягнуто солідарно з Відповідача-1 та Відповідача-2 на користь Позивача грошові кошти в розмірі 23 760 грн., 237 грн. 60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Згідно ухвали Колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2014 року, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2013 року та ухвалу колегії судді судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва від 27 листопада 2013 року було скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що Відповідач-1 та Відповідач-2 є співвласниками автостояночних місць №, НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відповідно, які розташовані у підземній автостоянці по АДРЕСА_1.

13.10.2003р. Позивач за первісним позовом прийняв на обслуговування автостоянку по АДРЕСА_1 від ТОВ «Позняки - Автосервіс» на підставі акту прийому-передачі.

01.07.2006р. між Відповідачем-1 за первісним позовом, Третьою особою та Позивачем за первісним позовом було укладено договір № 01-07-12-15/ДМ про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території, відповідно до якого Відповідач-1 за первісним позовом передала на обслуговування Позивачеві за первісним позовом автостояночні місця №,НОМЕР_1, НОМЕР_2, НОМЕР_3, НОМЕР_4, відповідно, підземної автостоянки за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до п.1.3 вказаного договору, Позивач за первісним позовом забезпечує обслуговування стоянки і прилеглої території , а Третя особа за дорученням Відповідача-1 за первісним позовом оплачує послуги Позивача за первісним позовом по обслуговуванню стоянки і бере участь у витратах по її утриманню.

В обґрунтування позовних вимог Позивач за первісним позовом зазначає, що Відповідачі за первісним позовом відмовилися від зобов'язання утримувати належне їм на праві приватної власності майно, у зв'язку з чим, витрати щодо утримання цього майна змушено було нести ТОВ «Будсервісматеріали», оскільки, належні Відповідачам за первісним позовом, машиномісця знаходяться в єдиному майновому комплексі. Зокрема, Позивачем за первісним позовом здійснювалось прибирання території та надавалося ряд інших послуг. У подальшому обслуговування автостоянки стало збитковим, оскільки власники автостояночних місць відмовляються виконувати умови договорів та сплачувати щомісячно частку в утриманні стоянки. Таким чином Позивач за первісним позовом вважає, що з боку Відповідачів за первісним позовом йому завдані збитки у вигляді упущеної вигоди.

Проте з такими висновками суд не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, які підлягають відшкодуванню є: витрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням, або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи які особа могла б реально одержати за звичайних умов, якби її право не було порушено (упущена вигода).

Згідно зі ст. 322 ЦК України, власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Будсервісматеріали» прийняло вказану автостоянку на обслуговування на підставі договорів, укладених з окремими власниками автостояночних боксів.

Проте Відповідачі за первісним позовом не отримували письмових пропозицій щодо укладення будь-яких договірних правовідносин із Позивачем за первісним позовом та не укладали з останнім жодних договорів.

Разом із тим, 1 липня 2006 року, між Позивачем за первісним позовом, Відповідачем-1 за первісним позовом та МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права», був укладений договір, за умовами якого остання була користувачем автостояночних місць Відповідача-1 за первісним позовом та Відповідача-2 за первісним позовом, і відповідно споживачем певних послуг Позивача за первісним позовом (ТОВ«Будсервісматеріали»). Зазначений договір був укладений на півтора роки, тобто на період з 1 липня 2006 року до 31 грудня 2007 року, і по закінченню дії цього договору МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права» більше ніколи не користувалася ні автостояночними місцями, ні послугами ТОВ «Будсервісматеріали».

Крім того, в період із 1 липня 2006 року і по 31 грудня 2007 року, включно, за особисто отримані послуги МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права» розрахувалася з ТОВ «Будсервісматеріали», а Відповідачі за первісним позовом до цих послуг та відповідних фінансових розрахунків ніякого відношення не мали.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «Будсервісматеріали» не пропонувало Відповідачам за первісним позовом укласти договори про надання будь-яких своїх послуг як у спірний період, так і раніше.

Таким чином, твердження представника Позивача за первісним позовом про те, що Відповідач-1 за первісним позовом та Відповідач-2 за первісним позовом відмовилися переукладати договір із ТОВ «Будсервісматеріали» є безпідставним, оскільки жодних попередніх договорів протягом спірного періоду між ними не було укладено, а договір про надання послуг для МГО «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки та права», укладений у 2006 році, закінчив свою дію 31 грудня 2007 року.

Також згідно з висновком експерта від 17 грудня 2012 року, надання послуг з прибирання паркінгу і прилеглої території для Відповідачів за первісним позовом у 2008 - 2009 роках не підтверджено жодним первинним документом чи бухгалтерськими регістрами підприємства - ТОВ «Будсервісматеріали», зокрема, неможливо підтвердити і визначити витрати останнього на автостояночні місця Відповідачів за первісним позовом.

Крім того, у висновку від 26 листопада 2012 року, судовий експерт зазначив, що нормами чинного законодавства податки з отриманих доходів ТОВ «Будсервісматеріали» зобов'язано сплачувати самостійно, а не зобов'язувати власників автостояночних боксів компенсувати такі витрати.

Враховуючи вищевикладене, у суду відсутні правові підстави щодо задоволення первісних позовних вимог про стягнення збитків.

Щодо зустрічних позовних вимог про визнання договору № 01-07-12-15/ДМ недійсним та стягнення моральної шкоди, суд дійшов до наступного висновку.

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст. 231 ЦК України, правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї фізичного та психічного тиску з боку другої сторони або з боку іншої особи, визнається судом недійсним. Винна особа (інша сторона), яка застосувала фізичний або психічний тиск до другої сторони, зобов'язана відшкодувати їй збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Разом з тим, ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається.

Ставлячи вимоги про визнання у судовому порядку договору від 01.07.2006 року недійсним внаслідок вчинення психологічного тиску з боку працівників ТОВ «Будсервісматеріали», позивач за зустрічним позовом не надала належних та допустимих доказів які б вказували на факт психічного тиску примушення до вчинення цього правочину.

Вказаний договір не суперечить цивільному законодавству, волевиявлення сторін по договору було вільним і відповідало їх внутрішній волі, а особи, що брали участь при укладанні договору володіли необхідним обсягом дієздатності та правоздатності, при цьому судом не встановлено факту вчинення психологічного тиску з боку ТОВ «Будсервісматеріали», а тому підстави для задоволення позовних вимог за зустрічним позовом щодо визнання недійсним договору про надання послуг по обслуговуванню й участі у витратах по утриманню підземної автостоянки і прилеглої території відсутні.

Крім того, Відповідач за первісним позовом також просить суд ухвалити судове рішення, яким відшкодувати на її користь моральну шкоду.

Зустрічний позов в цій частині також задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом частини 1, 2, 5 статті 23 Цивільного кодексу України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлене договором або законом.

Вирішуючи спір в цій частині, суд враховує, що позивачем за зустрічним позовом жодним належним доказом не доведено обґрунтування зазначених позовних вимог, у зв'язку з чим, підстави для задоволення зустрічного позову в цій частині також відсутні.

З урахуванням викладеного, на підставі ст.ст. 11, 22, 23, 203, 215, 231, 322, 627 Цивільного кодексу України, керуючись 10, 11, 13, 60, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні первісного позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, про стягнення заборгованості та зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будсервісматеріали», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Міжнародна громадська організація «Міжнародна Георгіївська Академія безпеки і права», про визнання правочину недійсним та відшкодування моральної шкоди - в і д м о в и т и у повному обсязі.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а у разі, якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення зазначених вище строків або після розгляду справи в апеляційному порядку Апеляційним судом м. Києва, якщо воно не буде скасоване.

СУДДЯ :