Номер провадження: 22-ц/785/2678/15
Головуючий у першій інстанції Тополева Ю.В.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.03.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Заїкін А.П.,Доценко Л.І.

При секретарі - Томашевська К.В.

Розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника ОСОБА_5, ПАТ "Марфін Банк" на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року по справі за позовом

Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Першого Малиновського відділу ДВС ОМУЮ

-про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення

та за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк"

-про визнання недійсним іпотечного договору,-

В С Т А Н О В И Л А:

30 жовтня 2013 року ПАТ "Марфін Банк" звернувся з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, від імені яких діють батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення посилаючись на те, що 21 лютого 2008 року ОСОБА_5 уклав з банком кредитний договір № 00398/F0, за яким ОСОБА_5 отримав від банку грошові кошти у розмірі 202054,75 доларів США на придбання квартири. 21 лютого 2008 року ВАТ "МТБ" уклав із ОСОБА_6 договір поруки № 03762-СО, за яким вона надала поруку за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором.

З метою забезпечення виконання зобовязання між сторонами 21 лютого 2008 року укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_5, зі згоди своєї дружини-ОСОБА_5. надав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яку придбали за кредитні кошти. Внаслідок неналежного виконання відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 умов кредитного договору від 21.02.2008 року виникла заборгованість за кредитним договором у сумі 187273,93 доларів США та 89888 грн. 79 коп. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 16.05.2011 року на користь позивача ПАТ "Марфін Банк" стягнуто солідарно з ОСОБА_5 га ОСОБА_6 заборгованість по кредитному договору у розмірі 187273, 3 доларів США. що еквівалентно 1495288 грн.69 коп. за курсом НБУ на день здійснення заборгованості та 89888 грн. 79 коп. та судові витрати.

Посилаючись на викладене, позивач звернувся до суду та просив звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів з визначенням початкової ціни предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження, виселити відповідачів з вищевказаної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку.

06 травня 2014 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення було об'єднано з цивільною справою за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" про визнання недійсним іпотечного договору.

Позов обґрунтовує тим, що укладений договір іпотеки, предметом якого виступила квартира АДРЕСА_1 є таким, що суперечить вимогам чинного законодавства, а тому є недійсним з огляду на те, що нотаріальне посвідчення договору іпотеки виконано із суттєвим порушенням вимог чинного законодавства. Зокрема посилається на те, що не володіє українською мовою, а під час нотаріального посвідчення договору Іпотеки йому не було надані ані усного, ані письмового перекладу тексту договору іпотеки. Крім того, як зазначає ОСОБА_5, з 05 серпня 2000 року по теперішній час, а відповідно і на момент укладення договору іпотеки, він перебуває у шлюбі з ОСОБА_6, яка, як зазначає ОСОБА_5 не давала нотаріально посвідченої згоди на укладення договору іпотеки, що порушує її права та законні інтереси. ОСОБА_5 також зазначає, що на момент укладення договору іпотеки, в спірній квартирі проживала малолітня дитина ОСОБА_5 - ОСОБА_7, 2002 року вродження. Договір іпотеки не був погоджений у встановленому порядку Органом опіки та піклування.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2014 року позов Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки та

виселення - задоволено.

Звернуто стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру під АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів та визначення початкової ціни предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження.

Суд виселив ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 із трикімнатної квартири під АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого рішення про виселення ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 є підставою для зняття їх з реєстрації місця проживання в квартирі під АДРЕСА_1 за заявою Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк".

Встановив відстрочку виконання рішення, відповідно до якої примусове виконання судового рішення можливе з дати прийняття Закону України про втрату чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у зв'язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення з урахуванням курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Визначив порядок виконання рішення, відповідно до якого пред'явлення виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення є підставою для державного виконавця відкрити виконавче провадження та у випадку відсутності відомостей про скасування Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" державному виконавцю необхідно вирішити питання щодо зупинення виконавчого провадження до прийняття Закону України про втрату чинності Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", у зв'язку із набранням чинності Законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що зникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Позов ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" про визнання недійсним іпотечного договору - залишено без задоволення.Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Вікторівни в рівних частках судовий збір у розмірі 458 (чотириста п'ятдесят вісім) грн. 80 коп., по 229 грн. 40 коп. з кожного.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_5 ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового про повернення справи на новий розгляд до суду першої інстанції посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповним з'ясуванням обставин по справі. Зокрема посилається на дію Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" який забороняє проводити стягнення на іпотечне майно та не передбачає застосування відстрочку виконання судового рішення.

В апеляційній скарзі Публічного акціонерного товариства "Марфін Банк" ставиться питання про зміну судового рішення з виключенням з його резолютивної частини посилання на відстрочку виконання рішення суду та визначити порядок виконання рішення суду посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається на відсутність правових підстав для застосування ст.217 ЦПК України в частині виселення відповідачів та зняття їх з реєстрації так як сума боргових зобов'язань стягнена за рішенням суду в гривнях та на наявність у відповідачів іншого житла, котре належить на праві власності їх малолітній дитині-Альохіну В.О., а тому на їх думку Закон України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" на дані правовідносини не розповсюджується.

В судове засідання ОСОБА_6 не з'явилась, відмовившись від отримання судової повістки. 3-я особа-Перший Малиновський відділ ДВС ОМУЮ в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи сповіщені належним чином.

В силу ст. 76 ч.8 ; 305 ч.2 ЦПК України судова колегія вважає можливим розглянути справу за їх відсутністю, в зв'язку належним сповіщенням їх про час та місце судового розгляду.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за наступних підстав.

За правилами ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лив формальних міркувань.

Задовольняючи заявлені вимоги районний суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5, ОСОБА_6 перед Публічним акціонерним товариством "Марфін Банк" за кредитним договором від 21 лютого 2008 року у розмірі 187273, 3 доларів США, що еквівалентно

1495288 грн.69 коп. за курсом НБУ на день здійснення заборгованості та 89888 грн. 79 коп. звернув стягнення на квартиру під АДРЕСА_1 шляхом проведення прилюдних торгів та визначення початкової ціни предмету іпотеки в межах процедури виконавчого провадження. Виселив відповідачів зі спірної квартири зі зняттям з реєстраційного обліку в органах ДМС України.Вирішено питання про розподіл судових витрат. У відповідності до вимог ст.217 ЦПК України вирішив питання про відстрочку виконання рішення суду на час дії Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" та визначив порядок виконання рішення суду.

Відмовляючи в зустрічних вимогах районний суд виходив з відсутності будь яких доказів які б засвідчували, що ОСОБА_5 не розумів української мови та звертався з заявою до нотаріуса для здійснення йому перекладу документів ним підписаних та наданням згоди його дружиною ОСОБА_6 на укладання договору іпотеки, передбаченого п.12.9 від 21.02.2008 року та засвідченого її підпису приватним нотаріусом ОСОБА_9

Судова колегія погоджується з таким судженням районного суду з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, сторонами не заперечується, що 21 лютого 2008 року між ВАТ "МТБ" та ОСОБА_5 було укладено кредитний договір № O0398/F0, відповідно до якого ВАТ "МТБ" надало ОСОБА_5 кредитні кошти у вигляді поновлюваної лінії у сумі 202054 доларів США 75 центів на придбання квартири, а також в сумі 22 054 доларів США 75 центів на сплату страхових платежів з терміном погашення до 18 лютого 2028 року.

21 лютого 2008 року між ВАТ "МТБ" та ОСОБА_6 було укладено договір поруки № 03762-СО, предметом якого є надання поруки ОСОБА_6 перед ВАТ "МТБ" за виконання ОСОБА_5 зобов'язань за кредитним договором № O0398/F0 від 21 лютого 2008 року.

21 лютого 2008 року ОСОБА_5 було придбано квартиру під АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_9, зареєстровано в реєстрі за № 796. Відповідно до п. 5 договору, його вчинено за згодою дружини ОСОБА_5 - ОСОБА_6, (свідоцтво про одруження від 05.08.2000 року, запис № 20), справжність підпису на заяві якої засвідчено приватним нотаріусом ОСОБА_9

21 лютого 2008 року між ВАТ "МТБ" та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки, предметом якого є надання ОСОБА_5 в іпотеку квартиру під АДРЕСА_1 забезпечення

виконання зобов'язань ОСОБА_5 за кредитним договором № O0398/F0 від 21лютого 2008 року.

Пунктом 22 договору іпотеки передбачено право іпотекодержателя задоволення своїх вимог за кредитним договором і за договором іпотеки у випадку невиконання (часткового невиконання) ОСОБА_5 своїх зобов'язань перед ВАТ "МТБ" за кредитним договором.

Згідно з рішенням Загальних зборів акціонерів (протокол № 36 від 08.07.2010 року) назву та тип ВАТ "МТБ" змінено на ПАТ "Марфін банк", який виступає правонаступником по всіх правах та зобов'язаннях ВАТ "МТБ"

16.05.2011 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси на користь ПАТ "Марфін банк" стягнуто солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором у розмірі 187273,93 долари США, що еквівалентно 1495288 грн. 69 коп. за курсом КБУ на день здійснення розрахунку заборгованості - 09.12.2009 року та 89,888 грн. 79 коп.

На виконання вказаного рішення суду, на підставі виконавчого листа № 2-651/11, який був звернутий позивачем до виконання, 02.02.2012 року Першим Малиновським відділом ДВС ОМУЮ були відкриті виконавчі провадження № 31013141 та № 31012033 відносно боржників ОСОБА_5 та ОСОБА_6, яким було надано строк для добровільного виконання судового рішення.

Відповідно до ст. 599 ЦПК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Із матеріалів справи вбачається, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором з відповідачів не виконано, в зв'язку із чим, 22 жовтня 2013 року ПАТ "Марфін Банк" звернувся до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з письмовою пропозицією про добровільне звільнення в місячний строк з дня отримання вимоги квартири, що є предметом іпотеки.

Вказане повідомлення, відповідно до наявних в матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень про вручення поштового відправлення було отримано відповідачами 24.10.2013 року, однак вимоги ПАТ "Марфін Банк" щодо звільнення квартири, яка є предметом іпотеки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не виконали.

Статтею 39 Закону України " Про іпотеку" передбачено, що одночасно з рішенням про звернення стягнення предмета іпотеки суд за заявою іпотеко держателя вправі винести рішення про виселення мешканців.

Відповідно до ст. 40 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом.

Такий порядок встановлюється ч. ч. 2, 3 ст. 40 цього Закону, згідно з якими після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено ч- 3 ст. 109 ЖК Української РСР.

Ураховуючи зазначене, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо добровільно мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення, на яке звернуто стягнення, як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника, або в інший погоджений сторонами строк.

Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин". Суд касаційної інстанції роз'яснив, що при розгляді позову іпотекодержателя про виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення в разі задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має враховувати таке.

Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української РСР, ст. ст. 39, 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення

Відповідно до ст. 15 Закону України "Про нотаріат" якщо особа, яка звернулась за вчиненням нотаріальної дії, не знає мови, якою ведеться діловодство, тексти оформлюваних документів мають бути перекладені їй нотаріусом або перекладачем.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків,встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, судова колегія погоджується з судженням районного суду про те, що позивач не надав достатніх доказів на підтвердження обґрунтованості свого зустрічного позову. При цьому посилався на те, що ОСОБА_5 не звертався до нотаріуса для перекладу йому на російську мову тексту договору іпотеки або надання йому послуг перекладача. Договір іпотеки підписаний особисто ОСОБА_5 в присутності нотаріуса, дієздатність та правоздатність ОСОБА_5. також перевірена нотаріусом. Також відповідно до п. 12.9 Договору іпотеки від 21 лютого 2008 року Договір укладено за згодою

дружини іпотекодавця, ОСОБА_6, справжність підпису на заяві якої засвідчено ОСОБА_9, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 21.02.2008 року.

Доводи апеляційної скарги про те, що Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті" забороняє проводити стягнення на іпотечне майно та не передбачає застосування відстрочення виконання судового рішення не приймається судовою колегією до уваги з огляду на наступне.

Відповідно до Закону протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За своїм змістом Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні вимог.

Отже, районний суд встановивши сукупність обставин, що є підставою для задоволення вимог кредитора саме шляхом звернення стягнення на іпотечне або заставлене майно, відповідно до ст. 217 ЦПК України правомірно вирішив питання про зупинення стягнення на іпотечне майно на час дії Закону України "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті"

Доводи представника ПАТ "Марфін Банк" щодо виключення з резолютивної частини рішення на відстрочку виконання рішення суду з посиланням на стягнення заборгованості в гривневому еквіваленті судова колегія оцінює критично, так як дані правовідносини регулюються кредитним договором, який забезпечений іноземною валютою та заборгованість

розраховувалась відповідно до еквіваленту грошової одиниці гривні.

Не підлягають задоволенню і доводи апеляційної скарги щодо відсутності мораторію в частині виселення відповідачів та зняття з реєстраційного обліку так як на час ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки відсутні виконання імперативно- диспозитивні приписи щодо примусового їх виселення за рішенням суду.

Судова колегія не приймає до уваги посилання представника ПАТ "Марфін Банк", що на дані правовідносини не поширюється дія Закону "Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті", так як житло неповнолітнього не використовується позичальником, як його постійне місце проживання.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права

Ухвалене судом першої інстанції рішення, з врахуванням ст.303 ЦПК України, відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищезазначеного, доводи апеляційних скарг суттєвими не являються та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_5 ,

ПАТ "Марфін Банк" відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23.12.2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

А.П.Заїкін

Л.І.Доценко