Першотравневий районний суд Донецької області
2-1757/10
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2010 року Першотравневий районний суд

Донецької області

у складі:

головуючого судді ТРЕГУБЕНКО С.В.

при секретарі ПАВЛІЧЕВОЇ А.І.

з участю представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Мангуш цивільну справу за позовом

ОСОБА_2 до

Урзуфської сільської ради Першотравневого району Донецької області, ОСОБА_3 про

визнання рішення недійсним та визнання права користування земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_4 звернувся до суду в інтересах ОСОБА_2 з позовом до Урзуфської сільської ради та ОСОБА_3 про визнання п.4 рішення Урзуфської сільської ради від 22.06.1995р. щодо вилучення у ОСОБА_2 земельної ділянки у розмірі 0,07га в АДРЕСА_1 та закріплення ОСОБА_3 під будівництво індивідуального житлового будинку та про визнання за ОСОБА_2 права користування зазначеною земельною ділянкою.

В позові зазначено, що на підставі записів у земельно-шнурових та погосподарських книгах Урзуфської сільської ради за ОСОБА_2 було закріплено право користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 площею 0,24га. Рішенням Урзуфської сільської ради від 21.02.1995р. було задоволено її заяву про передання у приватну власність земельної ділянки, площею 0,24га для обслуговування житлового будинку.

ОСОБА_2 здійснила приватизацію земельної ділянки, що перебувала у її користуванні тільки у 2009 році та отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку 12.11.2009 року на земельну ділянку площею лише 0,1768га. В цей момент вона зрозуміла, що приватизувала не всю земельну ділянку, яка фактично перебувала у її користуванні, оскільки, як їй стало відомо згодом, також у 1995 році земельна ділянка площею 0,07га було вилучено з її користування та передано у користування ОСОБА_3 , коли як останній нею ніколи не користувався.

Вилучення земельної ділянки відбулося на підставі її заяви, заяви ОСОБА_3 та на підставі рішення Урзуфської сільської ради від 22.06.1995 року.

Оскільки заяву про вилучення у неї земельної ділянки ОСОБА_2 не подавала, а навіть в тій заяві, що є, відсутня площа земельної ділянки, від якої вона нібито відмовлялася, враховуючи те, що ОСОБА_3 ніколи не був родичем ОСОБА_2 , за адресою по АДРЕСА_1 в АДРЕСА_1 ніколи не мешкав, земельною ділянкою не користувався, вважає, що рішення Урзуфської сільської ради від 22.06.1995 року про вилучення у неї земельної ділянки площею 0,07га по АДРЕСА_1 та про передачу її ОСОБА_3 підлягає визнанню недійсним, а вона має бути відновлена у правах щодо користування зазначеною земельної ділянки.

Представник ОСОБА_2 ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити.

Представник Урзуфської сільської ради у судове засідання не з`явився, відповідач надав до суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у відсутності їх представника, позовні вимоги позивачки визнають.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання суду не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, дослідивши докази, що є в матеріалах цивільної справи, приходить до наступного.

З наданих суду копій земельно-шнурових та по господарських книг Урзуфської сільської ради вбачається, що в користуванні ОСОБА_5 - чоловіка позивачки, а після його смерті у 1990 році у користуванні ОСОБА_2 перебувала земельна ділянка загальною площею 0,24 га по АДРЕСА_1 . На зазначеній земельній ділянці було розташовано домоволодіння АДРЕСА_1 , що перебувало у власності позивачки.

У січні 1995 року ОСОБА_2 звернулася до Урзуфської сільради з проханням передати у її власність земельну ділянку площею 0,24га для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та побудов. Урзуфська сільська рада, своїм рішенням від 21.02.1995р. заяву ОСОБА_2 задовольнила та прийняла рішення про передачу безоплатно в її приватну власність земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, господарських споруд та побудов.

З наведеного, суд приходить до висновку, що у лютому 1995 року Урзуфська сільська рада визначила, що земельною ділянкою, що є необхідною для обслуговування домоволодіння, що належить ОСОБА_2 є земельна ділянка площею 0,24га.

У 2009 році здійснюючи приватизацію земельної ділянки, що перебувала у її користуванні на підставі зазначеного рішення Урзуфської сільської ради ОСОБА_2 отримала державний акт на право приватної власності на земельну ділянку але площею, меншою, а саме площею 0,1768га.

Враховуючи, що зазначена земельна ділянка неодноразово була предметом позовів, які перебували в проваджені судів різних інстанцій, ОСОБА_2 вирішила здійснити її приватизацію та згодом, оскільки реалізувала своє право на приватизацію земельної ділянки площею меншою ніж тієї, що фактично тривалий час перебуває у її користуванні, на підстави запитів, зроблених її представником до архівних установ їй стало відомо, що така невідповідність стала можливою внаслідок того, що рішенням Урзуфської сільської ради від 22.06.1995р. у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,07га в АДРЕСА_1 було вилучено та закріплено її за ОСОБА_3 .

Так, згідно зазначеного рішення Урзуфської сільської ради (п.4) вирішено вилучити у ОСОБА_2 земельну ділянку площею 0,07га в АДРЕСА_1 та закріпити ОСОБА_3 під будівництво індивідуального житлового будинку.

Як вбачається з тексту оскаржуваного рішення підставами для його прийняття були заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які надані архівним відділом Першотравневої районної державною адміністрацією.

Дослідивши в судовому засіданні зазначені заяви, судом встановлено, що в заяві ОСОБА_2 не зазначено площі земельної ділянки, її адреси, та зазначено прохання про передання її родичу ОСОБА_3 .

З заяви ОСОБА_3 вбачається, що він мешкає за адресою АДРЕСА_1 та просить закріпити за ним земельну ділянку у невизначеному розмірі під будівництво житлового будинку.

В позовні заяві ОСОБА_2 зазначено, що заяву від 14.06.1995 року про вилучення у неї земельної ділянки вона не подавала, ОСОБА_3 родичем її не був та за зазначеною адресою не мешкав. З відповіді, наданої представнику ОСОБА_2 Урзуфською сільською радою вбачається, що на час прийняття спірного рішення ОСОБА_3 в селі Урзуф не проживав.

Відповідно до ст. 27, 28 ЗК України (в редакції, що діяла на час прийняття спірного рішення) припинення права користування чи власності на земельну ділянку відбувається у разі добровільної відмови від неї належного землекористувача.

Зі змісту наведених положень закону відмова від права власності чи користування повинна бути чіткою та конкретною та оформленою відповідною заявою.

Згідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

З огляду на це, суд погоджується з доводами позивачки про те, що за відсутності в заяві про відмову від земельної ділянки таких необхідних умов, як площа земельної ділянки від якої бажає відмовитися землекористувач, її адреса, така заява не може бути достатнім приводом для прийняття рішення про вилучення земельної ділянки, а відсутність тих самих реквізитів у заяві ОСОБА_3 також не могла бути належною підставою про прийняття рішення в частині надання йому земельної ділянки площею саме площею 0,07га.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним п. 4 зазначеного рішення Урзуфської сільської ради, як прийнятого без належної правової підстави, а ті заяви, що містяться в матеріалах зазначеної сесії, не можуть вважатися достатніми підставами для прийняття такого рішення.

Встановлені судоми обставини дають підстави прийти до висновку про те, що на підставі рішення Урзуфської сільської ради від 21.02.1995р. у ОСОБА_2 виникло право користування земельною ділянкою площею 0,24 га, яка є необхідною для обслуговування житлового будинку та інших господарських споруд, що їй належать але внаслідок прийняття незаконного рішення від 22.06.1995 року ОСОБА_2 було реалізовано її право на приватизацію земельної ділянки лише частково, а саме приватизовано нею земельну ділянку площею лише 0, 1768 га.

З огляду на це суд вважає за можливе задовольнити і позовні вимоги ОСОБА_2 в частині визнання за нею права користування земельною ділянкою площею 0,07га, оскільки вона входить до земельної ділянки, загальною площею 0,24га, що перебувала на законній підставі у користуванні ОСОБА_2 та є необхідною для обслуговування домоволодіння АДРЕСА_1 .

Згідно ст.ст. 15,16 ЦК України кожна особа може звернутися до суду з позовом про захист своїх прав та інтересів у будь-який спосіб, в тому числі шляхом визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, що порушує право власності.

Відповідно до ст. 152 ЗК України (25.10.2001р.) захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; г) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Власник земельної ділянки, права якого порушено, може вимагати відшкодування завданої цим моральної шкоди (частина третя статті 386 ЦК). При розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов`язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права.

Тобто з огляду на скасування рішення Урзуфської сільської ради від 22.06.1995 року, в частині п. 4, ОСОБА_2 повинна бути відновлена у правах, що вона мала на час прийняття .цього незаконного рішення а саме суд має відновити її права на землекористування земельною ділянкою площею 0,24га, та з огляду на те, що частину цієї земельної ділянки, площею 0,1768га вона вже приватизувала, що підтверджується державним актом на право приватної власності на земельну ділянку від 12.11.2009 року, то право користування на частину земельної ділянки, що залишилася площею 0,07га (з наступним уточненням її розмірів) повинно бути визнано за ОСОБА_2 , як такою, що необхідна для обслуговування домоволодіння, що перебуває у власності ОСОБА_2 , що надасть їй можливості в наступному вчинити необхідні дії для усунення порушень її права, шляхом належного їх оформлення.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, ЦК України, ст.ст. 27, 28 ЗК України (18.12.1990р.), ст. 152 ЗК України (25.10.2001р.)

ВИРІШИВ

Позов ОСОБА_6 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити повністю.

Визнати недійсним п.4 рішення Урзуфської сільської ради від 22.06.1995р. щодо вилучення у ОСОБА_2 земельної ділянки у розмірі 0,07га в АДРЕСА_1 та закріплення ОСОБА_3 під будівництво індивідуального житлового будинку.

Визнати за ОСОБА_2 право користування земельною ділянкою площею 0,07 га по АДРЕСА_1 , що входить до земельної ділянки, загальною площею 0,24га, необхідною для обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку апеляційного оскарження.

Заява про апеляційне оскарження рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду протягом 20 днів після подання заяви про апеляційне оскарження.

Заява про апеляційне оскарження, та апеляційна скарга подаються Апеляційному суду Донецької області в місті Маріуполі через Першотравневий районний суд.

Суддя: С.В. Трегубенко