Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-55/12 Головуючий у 1-й інст. Корицька В.О.
Категорія 46 Доповідач Трояновська Г. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів Шевчук А.М., Заполовського В.Й.

при секретарі Ковальській Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про поділ майна подружжя та за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У вересні 2008 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про поділ майна подружжя. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що в період з 08.08.2003 року по 19.01.2008 року перебувала у шлюбі з відповідачем. За час перебування в шлюбі подружжям було придбано майно. Оскільки після розірвання шлюбу сторони не дійшли згоди щодо його поділу, уточнивши позовні вимоги, позивач остаточно просила визнати за нею право власності на автомобіль НОМЕР_1 виходячи із його вартості, встановленої проведеною експертизою, при цьому стягнути з неї на користь відповідачів половину вартості автомобіля, зобов»язати відповідачів сплатити на її користь половину спільно нажитих коштів у сумі 101 824,5 грн.

У березні 2009 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про поділ набутого в шлюбі майна та остаточно просив визнати за ним право власності на автомобіль НОМЕР_1, посилаючись на те, що зазначений автомобіль є його особистою власністю, оскільки придбаний за позичені ним особисто кошти в сумі 155 000грн., стягнути з ОСОБА_1 грошові кошти витрачені на ремонтні роботи та матеріали у сумі 13925грн. та інше майно домашнього вжитку у загальній сумі 11666грн.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28 травня 2009 року справи були об»єднані в одне провадження за №2-55/12 /т.1 а.с.175/.

28.10.2010 року ОСОБА_5 помер /т.1 а.с.281,т.3 а.с.59/.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 23 листопада 2010 року провадження у справі було зупинено до вступу спадкоємців у спадкові права /т.1 а.с.256/.

Ухвалою суду від 24.11.2011 року провадження у справі відновлено, притягнуто до участі у справі як відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Доньку померлого ОСОБА_4 залучено до справи як третю особу /т.3 а.с.85/.

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 17.01.2012 року зупинено провадження до набрання законної сили рішення у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Оскільки рішенням апеляційного суду Житомирської області від 20.11.2012 року ОСОБА_4 визначено додатковий строк для прийняття спадщини /т.3 а.с.104/, то спадкоємцями померлого ОСОБА_1 стали усі його діти ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 28.11.2013 року були об»єднані в одне провадження справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 ОСОБА_4 про поділ майна подружжя із цивільною справою за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя /т.3 а.с.153/.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля НОМЕР_2, кузов № НОМЕР_3. Стягнуто з ОСОБА_2 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 261,50 грн. з кожного та витрати на проведення експертизи в сумі 266,66 грн. з кожного. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4- відмовлено. Скасовано заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 11 липня 2013 року, якою заборонено державному нотаріусу Другої житомирської державної нотаріальної контори вчиняти будь-які дії по спадковій справі ОСОБА_1 №784/2010р., що пов»язані з отриманням грошових коштів спадкоємцями з банківських вкладів, депозитних рахунків та банківських скриньок на його імя у будь-яких банківських установах.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду в частині часткового задоволення її позовних вимог та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги та визнати спільно нажитим майном під час перебування її у шлюбі з ОСОБА_1, а саме: автомобіль НОМЕР_2, ; грошові кошти в сумі 203 649 грн. Визнати за нею право власності на автомобіль НОМЕР_2, поклавши на неї обов»язок компенсувати на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2 половину вартості автомобіля в сумі 78454,50 грн., а також визнати за нею право власності на половину спільно нажитого майна-грошових коштів в сумі 101824,50 грн., іншу половину грошових коштів залишити у власності відповідачів. Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_2М на її користь кошти в сумі 101824,50 грн.

Розглянувши справу в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи 08.08.2003 року між ОСОБА_5,1939р.н., та ОСОБА_1,1955р.н. було зареєстровано шлюб, про що свідчить свідоцтво про одруження /т.1 а.с.7/. 19.01.2008 року шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу /т.1 а.с.6/.

16.06.2006 року на ім»я ОСОБА_1 було придбано автомобіль НОМЕР_2, кузов № JMBLRNА4W6Z002184.

За висновком автотоварознавчої експертизи №3886 від 23.01.2015 року, яка була призначена судом, ринкова вартість зазначеного автомобіля на момент проведення експертизи становить 156909грн. /т.4 а.с.33-34/.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив усі обставини справи, дав їм належну оцінку у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, та дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірний автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. При цьому суд обґрунтовано відхилив доводи ОСОБА_1 про те, що він 29.05.2006 року позичив грошові кошти в сумі 155000грн. на придбання автомобіля у своєї дочки ОСОБА_2 та її подруги ОСОБА_6, оскільки договір позики оформлено у простій письмовій формі, між повязаними особами, а у самого ОСОБА_1 на особистих банківських рахунках обліковувались значні грошові суми як до покупки автомобіля так і після того.

Згідно з ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ст. 70 СК України).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (ч. 2 ст. 71 СК України).

Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч. ч. 4, 5 ст. 71 СК України).

Судом першої інстанції визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину спірного автомобіля, позаяк кожна із сторін спору хотіла отримати у власність автомобіль, однак жодна із сторін не внесла на депозитний рахунок суду відповідну грошову компенсацію.

ОСОБА_1 подала до суду апеляційної інстанції квитанцію від 18.09.2015 року про внесення нею на депозитний рахунок суду 78454,50грн. як грошової компенсації половини вартості автомобіля НОМЕР_2 /т.4 а.с.188/. Наведена обставина дає підстави визнати за нею право власності на спірний автомобіль, стягнувши з ОСОБА_1 на користь відповідачів зазначену суму компенсації.

З огляду на наведене рішення суду в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2 підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення в цій частині.

Як роз'яснено у пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч.4 ст.65 СК України).

Судом першої інстанції встановлено, що до укладення шлюбу на депозитних рахунках ОСОБА_5 обліковувались особисті грошові кошти /т.1 а.с.167,168/.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 як до укладення шлюбу з ОСОБА_1 так і після займався підприємницькою діяльністю, був власником приватних підприємств. ОСОБА_1 також займалась підприємницькою діяльністю.

23.05.2007 року на імя ОСОБА_5 відкритий депозитний рахунок та внесено кошти у сумі 85000грн. 27.02.2008 року рахунок закритий, а гроші виплачені /т.3 а.с.188/.

02.07.2007 року на імя ОСОБА_5 відкритий депозитний рахунок та внесено кошти у сумі 118649грн. 03.10.2007 року рахунок закритий, а гроші виплачені /т.3 а.с.188/.

26.04.2007 року на імя ОСОБА_1 відкритий депозитний рахунок та внесено кошти у сумі 100000грн. 28.08.2007 року рахунок закритий, а гроші виплачені /т.3 а.с.192/.

Наведеним підтверджується, що кожен із подружжя мав банківські депозитні рахунки. Як ОСОБА_5 так і ОСОБА_1 закрили свої депозитні рахунки на суму 118649грн. та 100000грн. відповідно у період наближений до дати подання заяви про розірвання шлюбу до органів РАЦСу (29.09.2007 року).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 не доведено, що покладені на імя ОСОБА_5 кошти є виключно спільним майном подружжя.

Відповідно до положень ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За таких обставин доводи, наведені в апеляційній скарзі про те, що обовязок доведення використання коштів покладається лише на відповідача, є необгрунтованим.

Окрім того з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 03.09.2008 року звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 лише про розподіл спільно придбаного подружжям автомобіля НОМЕР_2 /т.1 а.с.39/. Інших вимог не заявляла.

В подальшому 13.05.2009 року ОСОБА_1 звернулась з позовною заявою до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, в якому просила визнати за нею корпоративне право на ТОВ ВТ фірму „Рушничок в розмірі 49,5% Статутного фонду /т.1 а.с.3-5/, яка ухвалою суду від 15.07.2010 року за її заявою залишена без розгляду /т.1 а.с.227/.

28.10.2010 року ОСОБА_5 помер /т.1 а.с.281,т.3 а.с.59/.

12.01.2011 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1, посилаючись на те, що у листопаді 2010 року вона звернулась до суду з позовом про розкриття банком банківської таємниці та згідно отриманої інформації дізналась про наявність коштів на рахунку відповідача у сумі 118649грн., які просила поділити /т.3 а.с.1/.

29.02.2012 року ОСОБА_1 збільшила позовні вимоги та просила стягнути із спадкоємців ОСОБА_1 42500грн., посилаючись на те, що вона як дружина ОСОБА_1 має право на половину коштів від депозитного вкладу -85000грн./т.3 а.с.111/.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування є об'єктом права спільної сумісної власності.

Відповідно до висновків, які викладені в постановах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року (справа №6-612цс15), від 19 червня та 2 жовтня 2013 року і які мають враховуватись іншими судами загальної юрисдикції, підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З огляду на те, що вимог до ОСОБА_5 за його життя про поділ коштів ОСОБА_1 не заявляла, їй не було відомо про наявність депозитних рахунків, відкритих на імя відповідача за час їх проживання у зареєстрованому шлюбі та суму грошових коштів розміщених на них, колегія суддів вважає, що нею не доведено, що джерелом набуття спірних грошових коштів є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Окрім того суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, що на час розгляду справи грошові кошти в натурі відсутні, а також відсутні докази, що вони увійшли до спадкової маси.

За таких обставин рішення суду першої інстанції в цій частині є законним і обгрунтованим, підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги у цій частині висновків суду не спростовують.

В решті рішення суду першої інстанції не оскаржується, а тому апеляційним судом не переглядається.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 27 липня 2015 року в частині визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 частину автомобіля НОМЕР_2, кузов № JMBLRNА4W6Z002184 скасувати, ухвалити в цій частині нове рішення.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на автомобіль НОМЕР_2, кузов № JMBLRNА4W6Z002184.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 78454,50грн., що становить половину вартості автомобіля НОМЕР_2, кузов № JMBLRNА4W6Z002184.

В решті рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий Судді