АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/2415/14-ц 22-ц/774/244/К/15
Справа № 212/2415/14-ц Головуючий в І інстанції
Провадження № 22-ц/774/244/К/15 Ваврушак Н.М.
Категорія № 53 ( 3 ) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

при секретарі: Трофименко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, в порядку ст. 197 ч. 2 ЦПК України за наявними у справі матеріалами, за відсутності осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про дату судового засідання, та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 23 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка» (надалі - ПАТ «Євраз Суха Балка») про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строку її виплати, відшкодування моральної шкоди, який уточнив.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що він працював на ПАТ «Євраз Суха Балка» у період з 1982 року по 2008 рік. У 2012 році він дізнався, що відповідач порушував Закони України «Про відпустки» та «Оплату праці» в частині виплати заробітної плати за час щорічних відпусток. Звернувшись до відповідача із заявою про виплату недоплаченої заробітної плати за минулі роки, отримав у квітні 2012 року за період з 1998 року по 2008 рік недоплачену заробітну плату за час щорічних відпусток в сумі 3676,85 грн. Вважає, що в зв'язку із несвоєчасною та неправильною виплатою заробітної плати за час щорічних відпусток відповідач порушив його права передбачені Законами України «Про оплату праці», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строку їх виплати», порушив вимоги ст. 116 та 117 КЗпП України та у зв'язку із вказаними порушеннями зобов'язаний виплатити йому компенсацію втрати частини заробітної плати в зв'язку із порушенням строку її виплати в розмірі 3726 грн. 69 коп., а також 10000,00 грн. за моральну шкоду, спричинену несвоєчасною виплатою заробітної плати за минулі роки.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3 в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за заявою представника позивача, залишено без розгляду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Євраз Суха Балка» задоволений частково.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_3 компенсацію втрати частини заробітної плати (доходу) в зв'язку із порушенням строку виплати в розмірі 3726 грн. 69 коп., без утримання податків та обов`язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь ОСОБА_3 3000 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, спричиненої несвоєчасною виплатою заробітної плати.

Стягнуто з ПАТ «Євраз Суха Балка» на користь держави судовий збір 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ «Євраз Суха Балка», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Зокрема, посилаються на те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки обов'язковими умовами для їх застосування є нарахування але невиплата громадянину належних йому доходів, порушення встановлених строків їх виплат, затримка виплати нарахованих доходів на один і більше календарних місяців, зростання цін на споживчі товари, тарифи і послуги та доходи не повинні носити разовий характер. В даному випадку, на думку апелянта, порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено. Спірні суми заробітної плати за час відпусток позивачу не були нараховані взагалі, що також підтверджує безпідставність застосування судом зазначених вище нормативних актів.

Крім того, ПАТ «Євраз Суха Балка» посилаються на те, що судом першої інстанції безпідставно стягнуто з них на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 1000 грн., оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів спричинення йому винними діями відповідача моральної шкоди.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_4 просить в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «Євраз Суха Балка» відмовити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 працював в ПАТ «Євраз Суха Балка» з 22.10.1982 року по 19.08.2008 року, трудовий договір розірвано з підстав ст. 38 КЗпП України за власним бажанням по виходу на пенсію за віком (а.с. 6-10).

Відповідно до заяви позивача, підприємством йому було нараховано заробітну плату за час щорічних відпусток за період з 1998 року по 2008 рік та 19.04.2012 року виплачено 3676,70 гривень.

У період з 1997 року по 2008 рік позивач перебував у відпустках та відповідно до довідки, наданої відповідачем, за вказаний період йому підприємством було донараховано суми недоплаченої заробітної плати за час відпусток: жовтень-грудень 1997 року - 44,66 грн.; серпень-вересень 1998 року - 6,46 грн.; березень-квітень 1999 року - 0,51 грн.; листопад-грудень 1999 року - 0,04 грн.; травень-червень 2000 року - 69,07 грн.; листопад 2000 року - 43,55 грн.; листопад-грудень 2001 року - 5,89 грн.; січень 2002 року - 0,49 грн.; жовтень-грудень 2002 року - 129,70 грн.; вересень-жовтень 2003 року - 1014,62 грн.; березень-травень 2004 року - 407,13 грн.; жовтень-листопад 2004 року - 101,42 грн.; травень-липень 2005 року - 746,27 грн.; жовтень-грудень 2006 року - 307,22 грн.; вересень-листопад 2007 року - 311,14 грн.; березень-травень 2008 року - 488,53 грн. (а.с. 53).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_3 посилався на те, що підприємством відповідача йому несвоєчасно виплачувалася заробітна плата за час щорічних відпусток. Також позивач зазначив, що зазначеними діями відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у сумі 3726,69 гривень, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для їх задоволення.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 21 Закону України «Про відпустки» порядок обчислення заробітної плати працівникам за час відпусток, додаткових відпусток у зв'язку з навчанням, творчої відпустки, додаткової відпустки працівникам, які мають дітей, та компенсації за невикористані відпустки, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 затверджено Порядок обчислення середньої заробітної плати (далі - Порядок), який застосовується при наданні працівникам відпусток.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що у випадках підвищення тарифних ставок і посадових окладів на підприємстві, в установі, організації відповідно до актів законодавства, а також за рішеннями, передбаченими в колективних договорах (угодах), як у розрахунковому періоді, так і в періоді, протягом якого за працівником зберігається середній заробіток, заробітна плата, включаючи премії та інші виплати, що враховуються при обчисленні середньої заробітної плати, за проміжок часу до підвищення коригується на коефіцієнти підвищення. На госпрозрахункових підприємствах і в організаціях коригування заробітної плати та інших виплат провадиться з урахуванням їх фінансових можливостей.

Компенсація втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати провадиться підприємством згідно зі ст. 34 Закону України «Про оплату праці» від 24.03.95 р. № 108/95-ВР, Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 р. № 2050-ІП та Постановою КМУ від 21.02.2001р. № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» у разі затримки виплати нарахованої заробітної плати на один і більше календарних місяців, якщо в цей час індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги зріс більше ніж на один відсоток. Компенсація обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу, за відповідний місяць (після утримання податку й обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення компенсації.

Відповідно до ст. 34 ЗУ «Про оплату праці», компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати проводиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Згідно п. 2 Положення про компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати (затверджене постановою Кабміну України від 20.12.1997 року № 1427 з послідуючими змінами і доповненнями) - компенсація працівникам проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більше як на один відсоток. Нарахування компенсації за затримку виплати заробітної плати за період з 01.01.2001 р. здійснюється згідно Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати" та Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати.

Рішенням Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року №1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України, визнано, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. Компенсація втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати повинна розраховуватися з січня 1998 року, за кожну нараховану відпустку окремо, по час фактичної виплати заборгованості. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 квітня 2012 року позивачу була виплачена сума недоплаченої заробітної плати за час щорічних відпусток з урахуванням коефіцієнта підвищення відповідно до постанови Генерального директора та профкому підприємства від 06.02.2012 року в сумі 3676,70 грн. за період з 1998 року по 2008 рік.

Тобто, матеріалами справи встановлено недоплату позивачу заробітної плати за час відпусток виплати за період з серпня 1998 року по березень 2008 року.

У зв'язку з чим, на думку колегії суддів, висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на його користь компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, є правильним.

Колегія суддів погоджується з розрахунком суду першої інстанції розміру компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з серпня 1998 року по березень 2008 року, який складає 3726,69 гривень, вважає його правильним.

Доводи апеляційної скарги про те, що у суду першої інстанції не було підстав для застосування до спірних правовідносин положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року, Постанови КМУ від 21.02.2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати» та Постанови КМУ від 20.12.1997 року № 1427, оскільки в даному випадку порушення строків виплати заробітної плати не було, заробітна плата позивачу за час відпусток виплачувалася у строки, передбачені законом та колективним договором, що не оспорює позивач, однак, підприємством було порушено порядок визначення середнього заробітку позивача для оплати відпусток при цьому строки виплати нарахованої заробітної плати не порушено, не беруться до уваги колегією суддів, так як спростовуються матеріалами справи та наявними у ній доказами для задоволення позовних вимог ОСОБА_3 про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди у сумі 3000 грн., суд першої інстанції виходив з того, що підприємством відповідача у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати за час перебування у відпустках було порушено права позивача та спричинено йому моральну шкоду.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Частиною 2 ст. 16 ЦК України визначено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування моральної шкоди, тощо.

Зокрема, ч. 1 ст. 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється ст. 2371 КЗпП України.

Стаття 2371 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 2371 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» (з відповідними змінами) роз'яснено, що відповідно до ст. 2371 КЗпП України (набрав чинності з 13 січня 2000 року) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв'язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин (ст. ст. 3, 4, 11, 31 ЦПК України).

Тобто за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум тощо) відшкодування моральної шкоди на підставі ст. 2371 КЗпП України здійснюється в обраний працівником спосіб, зокрема у вигляді одноразової грошової виплати.

Зазначений правовий висновок викладено у постанові Верховного суду України від 25.04.2012 року.

У зв'язку з чим, доводи апеляційної скарги щодо не надання позивачем належних та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому моральної шкоди, є безпідставними.

Однак, на думку колегії суддів, при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, суд першої інстанції не визначився з характером та обсягом страждань позивача, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у його житті.

У зв'язку з чим, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині заслуговують на увагу.

Беручи до уваги положення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідачів та інших обставин, зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість завданої травми, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили, колегія суддів вважає за необхідне зменшити розмір моральної шкоди з 3000 грн. до 1000 грн.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне, апеляційну скаргу відповідача задовольнити частково, рішення суду в частині розміру суми відшкодування моральної шкоди зменшити з 2000 грн. до 1000 грн. В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п. 3 ч. 1 ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка»- задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 03 грудня 2014 року в частині розміру стягнутої моральної шкоди з Публічного акціонерного товариства «Євраз Суха Балка»на користь ОСОБА_3 змінити, зменшивши його з 3000 (трьох тисяч) грн. до 1000 (однієї тисячі) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: