Справа № 469/894/15-ц
2/469/372/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Березанський районний суд Миколаївської області в складі :

головуючої судді - Гапоненко Н.О.,

за участю секретаря судового засідання - Потриваєвої М.А.,

представника позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Березанка цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

Позивач 04.08.2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що відповідно до укладеного договору б/№ від 18.05.2006 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач в порушення норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, в результаті чого станом на 30.06.2015 року його заборгованість становить 19281,80 грн., у тому числі : 3788,60 грн. заборгованість за кредитом, 14098,83 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 894,37 грн. штраф (процентна складова). Тому позивач просив стягнути з відповідача на своб користь вказану заборгованість та сплачений судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві.

Відповідач з позовом не погодився, надав суду заперечення проти позову, мотивоване тим, що отриманий ним 18.05.2006 року кредит у сумі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою 36% річних з кінцевим терміном дії картки до квітня 2009 року він сплатив повністю, після чого картку здав до Березанського відділення «Приватбанку», так як термін дії кредитної картки закінчився, іншої картки не отримував, повідомлень про наявність заборгованості не отримував, тому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у зв"язку зі спливом позовної давності. Також зазначав про безпідставність вимог позивача у зв"язку з пред"явленням їх до неналежного відповідача, оскільки у копії його картки фізичної особи платника податків, доданої до позовної заяви як складової кредитного договору, ідентифікаційний номер відповідача містить виправлення - остання цифра номеру виправлена з цифри 5 на цифру 6, і саме за особою з ідентифікаційним номером НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_2 рахується борг, тоді як ідентифікаційний номер відповідача - НОМЕР_2 - не зазначено у кредитному договорі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з таких підстав.

Між сторонами виникли цивільно-правові відносини, регульовані нормами зобовязального права.

Як встановлено в судовому засіданні, сторонами відповідно до вимог ст.ст.1054, 1055 ЦК України 18.05.2006 року укладено кредитний договір б/н у формі заяви, яка спільно з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку складають кредитний договір (а.с.9-15, 72-81, згідно з яким банком надано відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 3000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, та інших коштів згідно з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку.

Виходячи з того, що пояснення відповідача про укладення ним 18.05.2005 року кредитного договору з позивачем у Березанському відділенні ПриватБанку на умовах, викладених у копії заяви про надання кредиту, що міститься у матеріалах справи, та підписав зазначену заяву, узгоджуються з даними вказаної заяви, та що дані про позичальника, що містяться у заяві про надання кредиту (прізвище, ім»я, по батькові, дата народження, серія і номер паспорта, місце проживання), співпадають з аналогічними даними відповідача, суд вважає, що помилка у одній з цифр ідентифікаційного номеру відповідача не має істотного значення та не може свідчити про укладення правочину з іншою, відмінною від відповідача, особою, а тому суд не бере до уваги посилання відповідача на те, що він не є належним відповідачем у справі у зв»язку з зазначенням у кредитному договорі іншого ідентифікаційного номеру.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до розрахунку (а.с.6-7), сума заборгованості становить 19281,80 грн., з яких: 3788,60 грн. заборгованість за кредитом, 14098,83 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 894,37 грн. штраф (процентна складова).

Зазначений розрахунок узгоджується з даними виписки з особового рахунку ОСОБА_2, наданою позивачем на вимогу суду, а тому суд вважає доведеним посилання позивача на розмір заборгованості відповідача.

Відповідно до ст. 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов*язаннями із визначеним строком виконання перебіг строків позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Згідно зі статтею 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов»язано його початок.

Початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусовому порядку через суд.

Згідно із статтею 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткових вимог.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов»язання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167 цс14, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, і відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов»язковою для всіх судів України.

При укладенні кредитного договору відповідач зобов»язався погашати заборгованість щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості (а.с.9 на звороті, а.с.78).

Відповідно до п.5.3 Правил користування платіжною картою, строк погашення кредиту - до 25-го числа місяця, наступного за звітним, платіж включає нараховані до сплати відсотки та частину заборгованості за кредитом.

Як вбачається з розрахунку ціни позову (а.с.7) та витягу з особового рахунку відповідача (а.с.55-71), останній платіж в погашення кредиту здійснено 22.10.2008 року, останній платіж в погашення відсотків - 30.07.2012 року.

Таким чином, останній платіж за тілом кредиту відповідач повинен був здійснити не пізніше 25 січня 2010 року.

Відповідно до п.3.1.1. Правил користування платіжною картою (а.с.78), строк дії карти вказаний на лицьовій стороні карти, карта дійсна до останнього календарного дня місяця.

Як вбачається з матеріалів справи (а.с.80), відповідачу на виконання кредитного договору надано карту зі строком дії до квітня 2009 року; нової карти відповідачу не видано, що сторонами не заперечується.

Таким чином, трирічний строк позовної давності сплинув у січні 2013 року, позивач звернувся до суду 04.08.2015 року, тобто після спливу строку позовної давності, що, відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України, є підставою для відмови у позові.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

У задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Березанський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подавати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 09 грудня 2015 року.

Суддя