справа № 619/1832/15-ц
провадження 2/619/1006/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2015 року Дергачівський районний суд

Харківської області

у складі: головуючого судді Якименко Л.О.

при секретарі Ломановій І.А.

за участю:

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дергачі цивільну справу за позовом Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку.

В С Т А Н О В И В:

Відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди в регресному порядку.

В обґрунтування позову позивачпосилається на те, що відповідно до договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АВ/4099777, строк дії з 10.07.2012 року по 09.07.2013 року), укладеного з відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», було застраховано цивільно-правову відповідальність за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України ОСОБА_1. Забезпеченим транспортним засобом за цим договором є автомобіль ВАЗ 21144-120-20, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, 2010 року випуску. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров'ю (на одного потерпілого) встановлено в розмірі 100 000 грн., ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) встановлено в сумі 50 000 грн., франшиза складає 510 грн.

16 січня 2013 року по вул. Дерев'янко у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача, автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_3. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям було спричинено механічних пошкоджень.

У відповідності до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2013 року по адміністративній справі №638/1398/13-п, ОСОБА_1 16.01.2013 року о 10 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21144-120-20, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Дерев'янко у м. Харкові в районі фітнес-центру «Tetra», обрала невірну швидкість руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_3, який зіткнувся з транспортним засобом марки Hyundai, номерний знак НОМЕР_2, заподіявши матеріальну шкоду. Суд, дослідивши матеріали справи, визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпроАП.

У відповідності до пункту 1.3 статті 1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 22 вересня 2005 року N2902-IV, потерпілі -юридичні та фізичні особи, життю, здоров'ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу.

Згідно ст. 4 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в редакції Закону України від 05.07.2012 року N 5090-VІ, суб'єктами обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є страхувальники та інші особи, відповідальність яких застрахована, страховики, Моторне (транспортне) страхове бюро України, потерпілі.

У відповідності до ст. 5 цього Закону, об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.

Згідно ст. 6 цього Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

15 квітня 2013 року за реєстраційним № 255 до страховика надійшла заява про страхове відшкодування від ОСОБА_3, який є власником пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_3, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4

У відповідності до статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 22 вересня 2005 року N 2902-ІV, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Відповідно до цього Закону потерпілим, які є юридичними особами, страховиком відшкодовується виключно шкода, заподіяна майну.

У відповідності до ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» із змінами і доповненнями, внесеними Законом України від 22 вересня 2005 року N 2902-ІV, у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додається також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та сплата за послуги стоянки.

Відповідності до складеного 31.01.2013 року ТОВ «Гарант-АСІСТАНС» дослідження №АХ7490СЕ-31.01/5, матеріальний збиток згідно умов страхування, завданий власникові автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, визначений на підставі протоколу огляду автомобіля і калькуляції відновлювального ремонту, складає 23 968 грн. 62 коп.

Позивачем було визначено страхове відшкодування в розмірі 23 458 грн. 62 коп.:

23,968,62 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 510 грн. (франшиза за договором) =23 458,62 грн.

Визначене страхове відшкодування виплачено ВАТ НАСК «Оранта» потерпілій особі ОСОБА_3 платіжним дорученням №35012 від 13.06.2014 року на підставі складеного страхового акту та заяви потерпілої особи.

У відповідності до особливих умов використання забезпеченого транспортного засобу договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (поліс №АВ/4099777 від 09.07.2012 року), укладеного відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Дергачівського відділення Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта», з ОСОБА_1 до керування забезпеченого автомобіля ВАЗ 21144-120-20, номерний знак НОМЕР_1, не допущені особи з водійським стажем менше 3-х років.

У відповідності до пункту 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції Закону України від 18.11.2012 року N 5459-VІ), у разі якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригую чого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи водієм, водійський стаж якого є меншим, ніж визначено умовами договору страхування, то особа, відповідальна за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, зобов'язана компенсувати страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування.

У судове засідання представник позивача Пащенко І.О. не з'явилася, в адресованій суду заяві підтримала позовні вимоги і просила розглядати справу за її відсутності за наявними в справі доказами.

Відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги не визнала і просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала і просила в задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, як докази, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню.

Судом було достовірно встановлено, що 16 січня 2013 року по вул. Дерев'янко у м. Харкові сталася дорожньо-транспортна пригода за участю забезпеченого транспортного засобу під керуванням відповідача ОСОБА_1, автомобіля Hyundai, державний реєстраційний номер НОМЕР_2 та автомобіля Mitsubishi Lancer, державний реєстраційний номер НОМЕР_3. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям було спричинено механічних пошкоджень.

У відповідності до постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 березня 2013 року по адміністративній справі №638/1398/13-п, ОСОБА_1 16.01.2013 року о 10 годині 00 хвилин, керуючи транспортним засобом марки ВАЗ 21144-120-20, номерний знак НОМЕР_1, по вул. Дерев'янко у м. Харкові в районі фітнес-центру «Tetra», обрала невірну швидкість руху та скоїла зіткнення з транспортним засобом марки Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_3, який зіткнувся з транспортним засобом марки Hyundai, номерний знак НОМЕР_2, заподіявши матеріальну шкоду. Суд визнав ОСОБА_1 винною у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпроАП та призначив стягнення у вигляді штрафу на користь держави в сумі 340 грн..

15 квітня 2013 року за реєстраційним №255 до страховика надійшла заява про страхове відшкодування від ОСОБА_3, який є власником пошкодженого автомобіля Mitsubishi Lancer, номерний знак НОМЕР_3, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4

Регресним є зобов'язання, у якому особа, що відшкодувала шкоду, завдану іншою

особою (регредієнт), має право зворотної вимоги (регресу) до заподіювана (регресата) у розмірі виплаченого відшкодування.

Воно виникає лише у випадках, передбачених законом, і має похідний характер, оскільки фактичною підставою його виникнення є виконання регредієнтом іншого - основного зобов'язання.

Наявні два зобов'язання: перше - основне, за яким заподіювач має відшкодувати потерпілому завдану шкоду, і друге - регресне, за яким регредієнт, відшкодувавши шкоду замість заподіювача, має право вимагати з останнього кошти в розмірі виплаченого потерпілому відшкодування.

Виплата регредієнтом відшкодування потерпілій стороні є водночас і правоприпиняючим, і правовстановлюючим юридичним фактом, адже така виплата, з одного боку, припиняє основне зобов'язання (на підставі ст. 599 ЦК України), а з другого - породжує регресне (на підставі ст. 1191 ЦК України).

Оскільки підставою для регресного позову є факт виплати позивачем, що

пред'явив регресну вимогу, певної суми в рахунок відшкодування цієї шкоди, то відлік строків для звернення регредієнта до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів є саме дата виплати страхового відшкодування потерпілому.

У роз'ясненнях п. 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 1 березня 2013 року "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", відповідно до яких, при регресі перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Право регресу регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові

акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Дія нормативно-правових актів у часі раніше визначалась тільки в окремих законах України (стаття 6 Кримінального кодексу України, стаття 8 Кодексу України про адміністративні правопорушення , стаття 3 Цивільного процесуального кодексу України та інші).

Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи, що є загальновизнаним принципом права.

Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом'якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.

Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу. (Рішення Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням Національного банку України щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 9 лютого 1999 року, справа N 1-7/99).

Згідно з наявними у справі матеріалами, позивач виплатив страхове відшкодування потерпілій особі ОСОБА_3 13.06.2014 року (платіжне доручення № 35012). Вказана виплата є правовстановлюючим юридичним фактом, який відповідно до ст. 1191 ЦК України породжує регресне зобов'язання.

Враховуючи викладене, до правовідносин, які породжені вказаним юридичним фактом, слід застосовувати редакцію Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що була чинною на момент виникнення права регресу, тобто в редакції Закону N 5090-VI від 05.07.2012 року, який набрав чинності з 04 лютого 2013 року відповідно до п. 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення».

Особливістю регресу у страхуванні є те, що він виникає стосовно вузького кола осіб і для виникнення регресного позову може бути ряд чинників.

Так, згідно із п.п. 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду:

а) якщо він керував транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції;

б) якщо він керував транспортним засобом без права на керування транспортним засобом відповідної категорії;

в) якщо він після дорожньо-транспортної пригоди за його участю самовільно залишив місце пригоди чи відмовився від проходження відповідно до встановленого порядку огляду щодо стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або вжив алкоголь,наркотики чи лікарські препарати, виготовлені на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником);

г) якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху України;

ґ) якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у підпункті 33.1.2 пункту 33.1 статті 33 цього Закону;

д) якщо страховий випадок настав з використанням забезпеченого транспортного засобу в період, не передбачений договором внутрішнього страхування (при укладенні договору страхування з умовою використання транспортного засобу в період, передбачений договором страхування).

ОСОБА_1 не відповідає жодному із вказаних критеріїв, у

зв'язку з чим не може належати то того кола осіб, стосовно яких у регредієнта виникає право регресного позову.

Крім цього, диспозиція статті 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою передбачена відповідальність за порушення умов страхування, на момент виникнення правовстановлюючого юридичного факту, з яким пов'язується право регресного позову, не містить такого складу правопорушення, як заподіяння шкоди під час використання забезпеченого транспортного засобу водієм, водійський стаж якого є меншим, ніж визначено умовами договору страхування, на який посилається позивач у справі.

Відповідальність особи за шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної

пригоди у вигляді компенсації страховику 50 відсотків виплаченого страхового відшкодування, що передбачена пунктом 38-1.1 статті 38-1 в редакції Закону N 5090-УІ від 05.07.2012 року, набрав чинності з 4 лютого 2013 року відповідно до п.1 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення»), настає лише у разі:

якщо страховик здійснив страхове відшкодування за шкоду, заподіяну під час використання забезпеченого транспортного засобу, у сфері, що передбачає більше значення коригуючого коефіцієнта, ніж визначено договором страхування, чи з порушенням умов, передбачених пунктом 13.2 статті 13 цього Закону (при укладенні договору страхування із застосуванням такого пункту). Пунктом 13.2 статті 13 цього Закону передбачено, що розмір страхового платежу за одним внутрішнім договором страхування зменшується на 50 відсотків, за умови, що страхувальником є громадянин України - учасник війни, інвалід II групи, особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи, віднесена до І або II категорії, пенсіонер, а забезпечений транспортний засіб має робочий об'єм двигуна до 2500 сантиметрів кубічних включно та належить цьому громадянину на праві власності. Зазначена пільга надається за умови особистого керування таким транспортним засобом особою, яка належить до визначених у цьому пункті категорій громадян України, без мети надання платних послуг з перевезення пасажирів або вантажу.

ОСОБА_1 не користувалась пільгою, передбаченою пунктом 13.2 статті 13, і не здійснила жодного із порушень, за які передбачена відповідальність згідно із пунктом 38-1.1 статті 38-1 Закону України «Про обов'язкове страхування

цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин.

У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Доказами відповідно до ст. 57 ЦПК України є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України).

Крім того, відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61 ЦПК України, статті 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 599, 1191 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позова Відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» в особі Харківської обласної дирекції ВАТ НАСК «Оранта» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення вступної і резолютивної частини рішення апеляційної скарги через Дергачівський районний суд, а особами, які приймають участь у справі, але не були присутні при оголошенні рішення у той же строк з моменту отримання копії рішення. Строк виготовлення мотивувальної частини рішення 17 серпня 2015 року.

Суддя: Якименко Л.О.