У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Дем'яносова М.В., Парінової І.К., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, апеляційного суду Полтавської області про компенсацію моральної шкоди, за касаційною скаргою заступника прокурора Харківської області на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, апеляційного суду Полтавської області про компенсацію моральної шкоди, обґрунтовуючи вимоги тим, що 13 вересня 2010 року СУ УМСД України в Полтавській області відносно нього було порушено кримінальну справу і йому було заочно пред'явлено звинувачення в здійсненні нібито ним особливо тяжкого злочину, передбаченого ч. 4 ст. 190 УК України.

05 листопада 2010 року СУ УМСД України в Полтавській області відносно нього була порушена кримінальна справа та йому було заочно пред'явлене звинувачення в скоєнні нібито злочину, передбаченого ч.ч. 2,3 ст. 358 КК України.

26 листопада 2010 року співробітниками міліції «Беркут» УМВС України в Полтавській області він із застосуванням фізичної сили із лікарні був доставлений до Жовтневого районного суду м. Полтави та за відсутності об'єктивних даних постановою суду, без врахування стану здоров'я, його було розміщено у слідчий ізолятор на два місяці.

Постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року кримінальне провадження стосовно нього було закрито у зв'язку з відсутністю у його діях ознак злочинів.

Враховуючи вказане, ОСОБА_1 на підставі ст. ст. 23, 1176 ЦК України, Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, заподіяної громадянину незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури та суду» просив відшкодувати моральну шкоду, стягнувши 986 580 грн компенсації.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, позов задоволено частково. Стягнуто на користь ОСОБА_1 з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів у розмірі 328 860 грн з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі заступник прокурора Харківської області просить скасувати ухвалені судові рішення та справу передати на новий розгляд, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що згідно постанови Жовтневого районного суду м. Полтави від 26 листопада 2010 року на підставі подання слідчого, затвердженого заступником прокурора Полтавської області, стосовно ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді утримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Полтава.

Вказана постанова суду ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 9 грудня 2010 року була залишена без зміни.

Згідно довідки Полтавського слідчого ізолятора ОСОБА_1 звільнено з-під варти 26 січня 2011 року.

Постановою старшого слідчого СУ УМВС України в Полтавській області від 21 липня 2011 року було закрито кримінальну справу відносно ОСОБА_1, порушену постановою від 13 вересня 2010 року, у зв'язку з відсутністю в його діях ознак злочинів, передбачених ст. ст. 190, 358 КК України - заволодіння чужим майном або придбання права на майно шляхом обману або зловживання довірою та підроблення з метою використання офіційних документів, а також виготовлення підробних печаток та використання завідомо підроблених документів.

Одночасно скасовано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду» відшкодуванню громадянинові підлягає моральна шкода.

У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати в повному обсязі, оскільки немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю. Зважаючи на це, будь-яка компенсація моральної шкоди не є (не може бути) адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі є підставою виникнення самостійних цивільних правовідносин (ст. 11 ЦК України).

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов'язковому з'ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з наявності підстав для відшкодування моральної шкоди ОСОБА_1, заподіяної безпідставним притягненням до кримінальної відповідальності, затриманням під час перебування на стаціонарному лікуванні та обранням у якості запобіжного заходу тримання під вартою у слідчому ізоляторі м. Полтава.

Проте, суди вирішуючи справу, в неповній мірі з'ясували всі суттєві обставини справи.

Так, з рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року вбачається, що були частково задоволенні позовні вимоги ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області, про відшкодування шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку, незаконного накладення арешту на майно. При цьому, стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 компенсацію матеріальної шкоди в розмірі 45 000 грн та компенсацію моральної шкоди в розмірі 25 000 грн.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року було частково задоволено позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, УМВС України в Полтавській області про відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок незаконного притягнення особи в якості обвинуваченого, незаконного взяття та тримання під вартою, незаконного проведення обшуку та накладення арешту на майно. Стягнуто з Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 50 000 грн. У задоволенні інших позовних вимог було відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 березня 2014 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою прокуратури Харківської області про перегляд рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2014 року у вищевказаній справі.

Враховуючи вказане, судами належним чином не було з'ясовано, чи не скористався вже позивач своїм правом на захист шляхом пред'явлення позову про відшкодування моральної шкоди, про що вже були постановлені вищевказані рішення, та чи не було стягнуто на його користь з Державної казначейської служби України саме моральної шкоди за незаконні дії органів дізнання, досудового слідства та суду.

Ураховуючи, що обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами належним чином не встановлені, судами порушено норми матеріального та процесуального права, судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу заступника прокурора Харківської області задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: В.М. Коротун

І.К. Парінова

М.В. Дем'яносов

С.П. Штелик