Провадження №2/522/5645/15
Справа №522/6465/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 липня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шликова С.П.

за участю секретаря Бондаренко Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Фізичної особи підприємця ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, зобовязання внести записи про роботу та повернути трудову книжку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до відповідача ФОП ОСОБА_3 про стягнення заробітної плати, відшкодування моральної шкоди, зобовязання внести записи про роботу та повернути трудову книжку, мотивуючи свої вимоги наступним:

11.12.2014 року позивач була прийнята на роботу до відповідача на посаду продавця магазину Elite Leather, продаж шкіряних виробів за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4, к.4, ТЦ «Середньофонтанський».

Заробітна плата при прийнятті на роботу була встановлена у розмірі 3000,00 грн. в місяць та 7% від загального обєму продаж на місяць.

В день прийняття на роботу позивач передала відповідачу трудову книжку у присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1

Як зазначає позивач, відповідач завірив її, що після здійснення усіх необхідних дій з приводу оформлення позивача на роботу, він поверне останній її трудову книжку, після чого позивач приступила до роботи.

01.03.2015 року позивач була звільнена за взаємною згодою з займаної посади продавця, але при звільненні відповідачем не було проведено з нею повного розрахунку по заробітній платі та не було видано трудову книжку.

На неодноразові звернення позивача у телефонному режимі до відповідача з проханням повернути трудову книжку та, видати довідку про заробітну плату та наявну заборгованість, відповідач відмовлявся.

Крім того, як вказує позивач у своєму позові, що оскільки довести розмір обєму продаж не представляється можливим, вона просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за грудень 2014 року 2000,00 грн., січень лютий 2015 року 3000,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 509,00 грн., а також середній заробіток за прострочення виплати належних позивачу сум при звільненні у розмірі 2848,00 грн.

Також, позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій відповідача, їй була заподіяна моральна шкода, яка виразилася в тому, що позивач змушена була позичати грошові кошти у сторонніх осіб з метою забезпечення свого проживання.

Заподіяну моральну шкоду позивачу оцінює у розмірі 2000,00 грн.

Просила суд стягнути з ФОП ОСОБА_3 на її користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 8000,00 грн., компенсацію за невикористану відпустку у розмірі 509,00 грн., середній заробіток за прострочення виплати належних їй сум при звільненні у розмірі 2848,00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 2000,00 грн. та зобовязати відповідача внести записи до трудової книжки про прийняття та звільнення з роботи у відповідності до ч. 1 ст. 36 КЗпП України й повернути трудову книжку.

У судовому засіданні позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити, надала суду аналогічні пояснення тим, що викладені у позовній заяві, а також додатково пояснила, що 11.12.2014 року вона була прийнята на роботу не на посаду продавця, а на посаду менеджера з продажів до відповідача, однак коли продажу товарів не було, вона повинна була працювати за допомогою інтернет магазину, однак належних умов для роботи в інтернет магазині надано не було, тобто робочим місцем її забезпечено не було.

У перший день роботи, ОСОБА_3 надав позивачу доручення залучати до співпраці інших підприємців з метою розширення бізнесу.

11 грудня 2014 року ввечері вона віддала відповідачу трудову книжку у кафе, одразу після закінчення робочого дня, та заповнила анкету, у якій вона зазначила свої побажання з приводу розміру заробітної плати та інше. Вказаний документ, який був складений у одному екземплярі та переданий після заповнення відповідачу, позивач вважає укладеним з нею трудовим договором.

Досвід роботи у інтернет магазині на день прийняття на роботу до відповідача в неї був, оскільки до цього вона працювала у інтернет магазині з продажу дитячого взуття.

Крім того, позивач пояснила, що за грудень 2014 року їй була виплачена заробітна плата, а в подальшому виплата заробітної плати припинилася.

01 березня 2015 року відповідач повідомив її про те, що вона звільнена, оскільки за період її роботи було виявлено недостачу у виручці.

При розрахунку заборгованості по заробітній платі, позивач виходила з розрахунку 3000,00 грн на місяць та 7% від проданого товару.

Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив у їх задоволенні відмовити та пояснив, що з позивачем він знайомий, оскільки це знайома його доньки, з позивачем він ніколи не перебував у трудових відносинах.

Він, як фізична особа підприємець, оформив трудовий договір з двома працівниками, а саме зі своєю донькою та іншою жінкою, яка на теперішній час перебуває у відпустці по догляду за дитиною.

Донька повноважень на укладення трудового договору не має та такими повноваженнями відповідач доньку не наділяв

У лютому 2015 року, коли його магазин закривався, він вирішив відкрити інтернет магазин та звернувся за допомогою до своєї доньки з цього приводу, тоді він познайомився з позивачем, оскільки донька йому запропонувала послуги позивача з метою започаткувати роботу інтернет магазину, однак питання з приводу прийняття на роботу позивача на обговорення не ставилося, трудову книжку позивач йому не передавала, питання щодо оплати праці також не обговорювалося.

Позивач не справилася з цим завданням та не змогла започаткувати роботу інтернет магазину за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 16.

Зі своєю донькою ОСОБА_5 відповідач перебуває у трудових відносинах, між ними укладена трудова угода, однак повноважень щодо прийняття або звільнення працівників донька не має.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, надала суду пояснення, що відповідач у грудні 2014 року розмістив оголошення про наявність вакантної посади менеджера з продажу непродовольчих товарів у інтернет мережі за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 16, обовязковою умовою для вказаної посади було наявність досвіду роботі саме у інтернет магазині. Розміщенням оголошення у інтернет магазині за проханням відповідача займалася ОСОБА_5

Розміщенням оголошення відповідачу надавала допомогу його донька.

Співбесіду з позивачем відповідач не проводив, на роботу не приймав, трудову книжку позивач відповідачу не віддавала.

Крім того, представник відповідача пояснила, що позивач спілкувалася з донькою відповідача та припускає, що позивач могла віддати свою трудову книжку доньці відповідача, однак донька відповідача не мала повноважень щодо прийняття та звільнення з роботи, ці питання вирішувалися виключно відповідачем, як роботодавцем.

Просила суд у задоволенні позовних вимог відмовити.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, представника відповідача, допитавши свідків ОСОБА_6, ОСОБА_4, ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_7 не обґрунтовані та не підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

У відповідності до ст.. 24 КЗпП України, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин, Трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим: при укладенні трудового договору з фізичною особою.

При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Статтею 24-1 КЗпП України передбачено, що у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за довіреністю уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення.

Форма трудового договору між працівником і фізичною особою і порядок його реєстрації затверджені наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08 травня 2001 року № 260.

Постановою Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» розяснено, що фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилася за розпорядженням чи з відома власника або уповноваженого ним органу. Ознаками наявності фактичних трудових відносин є підпорядкування працівника внутрішньому трудовому розпорядку підприємства, визначене працівникові робоче місце, виплата заробітної плати тощо.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України передбачено, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 2 тієї ж статті передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У судовому засіданні встановлено, що 08 грудня 2014 року за допомогою інтернет мережі, а саме сайту work.ua на вакасію Менеджер з інтернет продажів (14189460) ОСОБА_6, позивач ОСОБА_2 направила свій відклик на вакансію з вказівкою номеру телефону, адреси електронної пошти та розміщенням резюме. (а.с. 32-33)

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач ОСОБА_2 зазначила, що 11 грудня 2014 року вона прийшла за адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4 ТЦ «Середньофонтанський» до магазину продажу шкіряних виробів з метою працевлаштування, тог ж дня її було прийнято на роботу на посаду продавця, однак належних умов праці та робочого місця надано не було.

Того ж дня ввечері у кафе позивач передала відповідачу ОСОБА_3 свою трудову книжку та заповнила документ у одному екземплярі, де вказала свої побажання з приводу розміру заробітної плати.

Після чого, до 01.03.2015 року позивач працювала у відповідача, трудова книжка знаходилася у нього, а 01.03.2015 року вона була звільнена з займаної посади у звязку з виявленою нестачею виручки.

Однак, належних та допустимих доказів того, що між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_3 було укладено трудовий договір у письмовій формі у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, а також того, що вона фактично приступила до виконання своїх обовязків, позивачем ОСОБА_8 суду надано не було.

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що з відповідачем він не знайомий, ніяких стосунків з ним не підтримує, з ОСОБА_2 він познайомився у грудні 2014 році перед Новим Роком, коли він зайшов до магазину з метою придбати собі сумку. ОСОБА_2 зробила йому знижку приблизно 30 відсотків від суми товару.

Після чого, свідок показав сумку своєму приятелю, останній також захотів придбати таку ж саму сумку, з цією метою свідок знов зайшов до магазину та запитав у ОСОБА_2, чи може він придбати ще одну таку сумку, на той час саме такої сумки, як пояснила ОСОБА_2, у продажу не було, тоді свідок залишив свій номер телефону та через півтора два місяці ОСОБА_2 зателефонувала йому та повідомила, що до магазину надійшла така сумка і свідок має можливість приїхати та придбати її.

Після цього, позивач зателефонувала йому наприкінці лютого, або на початку березня 2015 року, більш точну дату він не памятає та попросила бути свідком у цій справі, а саме підтвердити той факт, що ОСОБА_2 дійсно працювала у магазині шкіряних виробів у ТЦ «Середньофонтанський», у звязку з чим в подальшому свідок зустрівся з позивачем та вона йому показувала, де розташований магазин, де вона працювала продавцем.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 пояснила, що з позивачем та відповідачем вона знайома.

З ОСОБА_2 свідок познайомилася, оскільки позивач є постійним покупцем магазину, який належить її доньці у ТЦ «Афіни», вона могла придбати товар у магазину у розстрочку та виплачувати вартість товару частинами, у звязку з чим, у свідка та її доньки був номер телефону ОСОБА_2 та, відповідно, у останньої так само був номер телефону свідка ОСОБА_4

11.12.2014 року ОСОБА_2 зателефонувала свідку, повідомила про те, що працевлаштувалася на роботу у магазин шкіряних виробів за адресою: м. Одеса, вул. Середньофонтанська, спитала, чи не бажає донька свідка розширити свій бізнес та співпрацювати з ОСОБА_3, після чого спитала, чи може вона залишити номер телефону свідка ОСОБА_3

Того ж дня, а саме 11.12.2014 року, ОСОБА_3 зателефонував ОСОБА_4 та вони домовилися про зустріч, яку було призначено у магазині ОСОБА_3, приблизно о 20 годині 30 хвилин вона приїхала на зустріч до ОСОБА_3 та останній запропонував обговорити усі робочі питання у кафе, яке розташоване поблизу магазину.

При цьому, свідок ОСОБА_4 також пояснила, що коли вона приїхала 11.12.2014 року та зайшла до магазину, де була призначена їй зустріч ОСОБА_3, вона побачила там ОСОБА_2, це був кінець робочого дня та магазин вже закривався.

Коли свідок з ОСОБА_3 обговорювали робочі питання у кафе, до них прийшла ОСОБА_2 з зошитом, у якому була виручка від продажів за день, вона вказані гроші передала ОСОБА_3, також ОСОБА_2 передала йому трудову книжку синього кольору, на що ОСОБА_3 відповів, що договір буде оформлювати на наступний день, оскільки вже пізно та він був зайнятий бесідою зі свідком.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_3 це батько свідка, з яким свідок також перебуває у трудових відносинах та займає посаду продавця у магазині, до її обовязків входить продавати товари, здійснювати обмін товару у необхідних випадках, однак вона не мала змоги за сімейних обставин виконувати роботу продавця у інтернет - магазині.

З ОСОБА_2 вона знайома, оскільки наприкінці грудні 2014 року батько надав свідку доручення розмістити у інтернет мережі оголошення про наявність вакантної посади продавця у інтернет магазині, тобто коли адміністрація торгівельного центра, де розташований магазин, повідомила про те, що магазин підлягає зносу, тому батько вирішив відкрити інтернет магазин.

У грудні 2014 року ОСОБА_2 прийшла до свідка та під час розмови ОСОБА_2 пояснила, що вона має досвід роботи у інтернет магазині шляхом здійснення продажу непродовольчих товарів.

Крім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що під час розмови з ОСОБА_2 пояснила, що робота у інтернет магазині на постійній основі їй не потрібна та що вона бажає працювати два три дні на тиждень. При цьому, до роботи позивач не приступила, оскільки вона постійно повідомляла, що їй треба подумати, позивач постійно наголошувала на тому, що їй перешкоджають якісь обставини приступити до роботи.

Також, свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 не мала професійних навиків роботи за компютером, однак, при цьому, вона почала підтримувати з позивачем дружні стосунки.

Впродовж грудня 2014 року та до кінця лютого 2015 року ОСОБА_2 систематично, приблизно два рази на тиждень приходила до свідка ОСОБА_5 за місцем її роботи, а саме до магазина, який розташований у ТЦ «Середньфонтанський» адресою: м. Одеса, пров. Семафорний, 4.

Крім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що у звязку з тим, що між нею та ОСОБА_2 склалися дружні стосунки, вона довіряла позивачу, тому свідок ОСОБА_5 декілька разів на тиждень впродовж двох місяців залишала ОСОБА_2 одну на своєму робочому місці у магазині замість себе. Окрім ОСОБА_2, ОСОБА_5 просила підмінити її на роботі також своїх близьких, сина та інших знайомих, оскільки, у випадку, якщо магазин закривається навіть на короткий час, адміністрація Торгівельного Центру накладала дуже великі штрафи.

При розмові з ОСОБА_2, свідок ОСОБА_5 пояснила останній, що у випадку прийняття ОСОБА_2 на роботу, їй необхідно буде принести свою трудову книжку.

У лютому 2015 року ОСОБА_2 принесла та передала ОСОБА_5 трудову книжку зеленого кольору, у трудовій книжці були записи про отримання соціальних відрахувань, запис про роботу було набагато менше.

У березні 2015 року свідок ОСОБА_5 телефонувала ОСОБА_2 та просила її прийти й забрати свою трудову книжку, однак остання відмовлялася забирати трудову книжку.

Нещодавно ОСОБА_5 відправила трудову книжку поштою на адресу ОСОБА_8, за порадою слідчого.

Крім того, свідок ОСОБА_5 пояснила, що її батько у лютому 2015 року повідомив, що ОСОБА_2 не може бути прийнято на роботу, оскільки у останньої не має досвіду роботи, як з компютером, так і в інтернет магазині. Питання щодо прийняття та звільнення з роботи вирішує лише ОСОБА_3

До офісу за адресою: м. Одеса, вул. Велика Арнаутська, буд. 16 ОСОБА_2 приходила, свідок показувала їй, що входить до обовязків продавця у інтернет магазині, однак позивач не показала своїх професійних навиків для такої роботи, тобто свідок ОСОБА_5 побачила, що ОСОБА_2 не може виконувати належним чином трудові обовязки та здійснювати продаж товарів за допомогою інтернет - магазину.

Також, свідок ОСОБА_5 пояснила, що ОСОБА_2 неодноразово купувала у магазині товари, своїй доньці вона придбала дорогу сумку, на 14 лютого 2015 року вона також придбала дорогий подарунок своєму співмешканцю на імя ОСОБА_6, однак всю суму за придбані товари позивач не віддала. ОСОБА_2 неодноразово просила гроші у свідка, оскільки вони підтримували дружні стосунки, свідок завжди давала позивачу гроші, однак вказані гроші не можна розцінювати, як заробітну плату, оскільки свідок не доводила до відома про вказані обставини свого батька, як роботодавця.

Крім того, свідок пояснила, що одного разу, коли свідок попросила підмінити її на робочому місці, ОСОБА_2 продала товар покупцю за вищою ціною, ніж була вказана самим продавцем. Про вказані обставини свідок дізналася, коли покупець звернулася до неї з проханням повернути гроші за товар, оскільки товар був бракований, свідок повернула покупцю вартість товару, після чого зателефонувала ОСОБА_2, яка підтвердила, що продала товар за ціною, вищою, ніж була вказана на ціннику, оскільки їй були потрібні гроші. Про вказані обставини свідок також не повідомляла ОСОБА_3

Також, свідок ОСОБА_5 пояснила, що до теперішнього часу на вказану посаду ніхто не прийнятий та вона є вакантною.

Свідок ОСОБА_1, яка була заявлена позивачем до початку розгляду справи по суті, допитана судом не була у звязку з її неявкою за викликом до суду та відсутністю заперечень сторін щодо розгляду справи без її допиту, оскільки сторона, яка заявила клопотання про допит цього свідка не наполягала на її повторному виклику та допиті у судовому засіданні.

Аналізуючи вищевикладене та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано доказів того, що між нею та відповідачем було укладено трудовий договір, який в подальшому був зареєстрований у встановленому законом порядку, не доведено факту перебування з відповідачем у трудових відносинах, оскільки у судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_2 підтримувала дружні стосунки з донькою відповідача ОСОБА_5, яка також працювала у магазині продавцем два три рази на тиждень за проханням ОСОБА_5 позивач підміняла її на робочому місці, однак будь яку винагороду у вигляді заробітної плати ОСОБА_2 при цьому не отримувала.

Крім того, у судовому засіданні було встановлено, що будь яких домовленостей про прийняття на роботу саме з ОСОБА_3 у ОСОБА_8 не було, оскільки у судовому засіданні було встановлено, що лише ОСОБА_3 мав право вирішувати питання щодо прийняття або звільнення працівників з роботи.

Також, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 не передавала трудову книжку ФОП ОСОБА_3 з метою внесення ним запису про прийняття на роботу на посаду продавця або менеджера з інтернет продажів, оскільки трудова книжка була передана позивачем свідку ОСОБА_3 у лютому 2015 року, яку в подальшому остання направила на адресу позивача поштою, а також позивачем не надано переконливих доказів того, що трудова книжка була передана нею саме ОСОБА_3, як вона вказувала у своїй позовній заяві та наполягала на цьому у судовому засіданні.

Будь яких доказів щодо належного звернення позивача до відповідача ФОП ОСОБА_3 з вимогою віддати належним чином оформлену трудову книжку, позивач суду не надала, при цьому, суд не приймає до уваги доводи позивача щодо її звернення до відповідача з такими вимогами у телефонному режимі, оскільки такі пояснення були спростовані у судовому засіданні поясненням відповідача та свідка ОСОБА_5

Крім того, суд не приймає до уваги й пояснення свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у судовому засіданні щодо того, що їм відомо про працевлаштування позивача ОСОБА_2 у ФОП ОСОБА_3 та фактичного допуску позивача на роботі, оскільки про вказані обставини свідкам відомо зі слів самої ОСОБА_2, а перебування останньої у приміщенні магазину, який належить ФОП ОСОБА_3, не може розцінюватися судом, як фактичне знаходження позивача у трудових відносинах з ФОП ОСОБА_3

За таких обставин, суд приходить до висновку, що позоні вимоги позивача ОСОБА_2 в частині зобовязання відповідача ФОП ОСОБА_3 внести записи до її трудової книжки про прийняття та звільнення з роботи за ч. 1 ст. 36 КЗпП України та видати трудову книжку є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Крім того, у відповідності до ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно зі ст.. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Статтею 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства провадиться в день звільнення. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій частині строк виплатити не оспорювану ним суму.

Частиною 1 ст. 83 КЗпП України встановлено, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей.

Згідно зі ст.. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Оскільки у судовому засіданні не було встановлено факту перебування позивача ОСОБА_2 з відповідачем ФОП ОСОБА_3 у трудових відносинах, суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на її користь заборгованості по заробітній платі за грудень 2014 року лютий 2015 року у розмірі 8000,00 грн., компенсації за невикористану щорічну відпустку у сумі 509,00 грн., середнього заробітку за час затримки розрахунку по заробітній платі при звільненні у сумі 2848,00 грн. та відшкодування моральної шкоди у розмірі 2000,00 грн.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, на підставі ст.. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, з урахуванням того, що позивач при зверненні до суду звільнена від сплати судового збору та у задоволенні її позовних вимог відмовлено, суд приходить до висновку про необхідність віднесення судових витрат за рахунок держави.

На підстав викладеного, керуючись ст..ст. 24,24-1, 83,94,116,237-1 КЗпП України, ст.ст. ст. ст. 10, 11, 60, 61, 79, 81,82, 84,88 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя