Справа № 462/6659/14 Головуючий у 1 інстанції: Галайко Н.М.
Провадження № 22-ц/783/6866/15 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота&nbsp; Т.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів: Тропак О.В.,Федоришина А.В.

з участю секретаря Іванової О.О.

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВіЕс Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а:

Позивач звернувся з позовом, з врахуванням уточнених вимог, прийнятих судом, про стягнення з відповідачів заборгованості по кредитному договору № КF 46179 від 21 грудня 2007 року в сумі 66 108,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 847 508,79 грн.; та судового збору в сумі 3 654 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 укладено вказаний кредитний договір з додатками. За цим договором банк надав кредит в розмірі 76 500 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 21 грудня 2027 року зі сплатою 11,5% річних. Договором передбачено сплату інших платежів при порушенні його умов. Іншими відповідачами укладено договори поруки. Умови кредитного договору не виконуються позичальником належним чином, що призвело до утворення заборгованості. Вжиті банком заходи для погашення заборгованості не привели до позитивних результатів. Просить позов задовольнити.

Рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2015 року позов задоволено. Ухвалено стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача заборгованість по Кредитному договору № КF 46179 від 21 грудня 2007 року в сумі 66 108,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 847 508,79 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 66 108,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 847 508,79 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_7 на користь позивача заборгованість за цим кредитним договором в сумі 66 108,33 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 847 508,79 грн.; стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_8 на користь позивача заборгованість за вказаним кредитним договором в сумі 66 108,33 доларів США, що еквівалентно 847 508,79 грн. Проведено розподіл судових витрат шляхом стягнення солідарно з відповідачів в користь позивача судового збору в розмірі 3 654 грн.

Рішення оскаржив ОСОБА_4 У апеляційній скарзі, посилаючись на незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, недоведеність обставин справи, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову і стягнення судових витрат. Зазначає на безпідставність та необґрунтованість взятого до уваги судом розрахунку заборгованості. Ставить під сумнів повноваження представників позивача. Вважає, що оскаржуваним судом з нього стягнуто заборгованість солідарно з кожним з поручителів, що дає можливість видачі п'яти виконавчих листів та проведення по кожному виконання.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити частково.

Відповідно до ст.ст. 10, 59-61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Згідно зі ст.3, ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскаржуване судове рішення в частині розподілу судових витрат не в повній мірі відповідає вимогам закону.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Встановлено, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Електрон Банк», правонаступником якого є ПАТ «ВіЕс Банк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № КF 46179 з додатками. За умовами договору позивачем надано відповідачу кредит в розмірі 76 500 доларів США з кінцевим строком погашення не пізніше 21 грудня 2027 року із сплатою 11,5% річних (а.с. 5-11).

Відповідно до п. 5.2.9. зазначеного договору позичальник зобов'язаний повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також можливі пеню та штрафні санкції, незалежно від строку зобов'язання у наступних випадках: затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць; перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; утворення у позичальника простроченої заборгованості за кредитом та/або процентах.

Згідно з п.п. 6.2, 6.3 кредитного договору за невчасне (неналежне) повернення кредиту або його частини, процентів за користування кредитом позичальник сплачує банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, обрахованої від суми боргу за кожен день прострочення виконання.

Для забезпечення виконання зобов'язань позичальника за кредитним договором 21 грудня 2007 року між позивачем та ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 і ОСОБА_8 укладено договори поруки (а.с.12-21). Згідно умов цих договорів у випадку порушення боржником своїх зобов'язань перед кредитором за кредитним договором позичальник і поручителі згідно договорів поруки відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до ст.ст. 1054,1056-1 ЦК України за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредити і сплатити проценти, визначені у договорі.

Згідно зі ст.ст. 526,530,553,554,555,629 цього Кодексу за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, поручитель і боржник відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність. Договір є обов'язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов'язання не допускається. Зобов'язання має виконуватись належним чином у встановлений строк. У випадку порушення боржником зобов'язання, він сплачує кредиторові неустойку, що передбачено параграфом 2 глави 49 ЦК України, яка нараховується незалежно від сплати процентів, належних позикодавцеві відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Позивач виконав свої зобов'язання за договором та надав передбачену цим договором суму позики (а.с.27).

На підставі аналізу наявних у справі доказів судом встановлено, що ОСОБА_4 не виконував належним чином умови кредитного договору, що стверджується розрахунком заборгованості (а.с. 4). Станом на 9 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_4 перед позивачем 66 108,33 доларів США (59 605,28 доларів США - заборгованості по кредиту; 41 34,46 доларів США - заборгованість по відсотках; 2 368,59 доларів США - пеня), що еквівалентно 847 508,79 грн.

29 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідачів з вимогами про дострокове повернення кредиту (а.с.22-26). На ці вимоги відповідачі не відреагували.

Відповідно до п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Зміст договору як угоди (правочину) складає сукупність визначених на розсуд сторін і погоджених ними умов, в яких закріплюються їхні права та обов'язки, що складають зміст договірного зобов'язання (ч.1 ст. 628 ЦК України). Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель (ч.1, ч.2 ст. 553 ЦК України).

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 17 грудня 2014 року (справа 6-185 цс 14).

Поручителі ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 уклали самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Зазначені договори не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за зобов'язаннями позичальника.

Суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_4 порушив взяті на себе зобов'язання за кредитним договором №КF 46179 від 21 грудня 2007 року, та прийшов до вірного висновку про підставність позову щодо стягнення заборгованості солідарно із боржника та кожного з поручителів. Поручителі між собою не несуть солідарного обов'язку погашення заборгованості.

З такими висновками суду, які не спростовані доводами апеляційної скарги, належить погодитися.

Разом з тим судом першої інстанції невірно вирішено питання розподілу судових витрат, які не можуть бути стягнуті солідарно з усіх відповідачів, а присуджуються пропорційно до задоволених позовних вимог.

Колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для скасування оскаржуваного рішення в частині розподілу судових витрат та ухвалення в цій частині рішення про стягнення з кожного із відповідачів судових витрат в розмірі 730,80 грн. В решті рішення належить залишити без змін.

Керуючись ст. 88, ст. 303, п.п.1,2 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 309, 313, ч.2 ст.314, ст.316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м.Львова від 23 червня 2015 року в частині розподілу судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_4 (ІПН НОМЕР_1,АДРЕСА_2), ОСОБА_5 (ІПН НОМЕР_2,АДРЕСА_2), ОСОБА_6 (ІПН НОМЕР_3,АДРЕСА_2), ОСОБА_7 (ІПН НОМЕР_4,АДРЕСА_2), ОСОБА_8 (ІПН НОМЕР_5, АДРЕСА_1) на користь ПАТ «ВіЕс Банк» судовий збір в розмірі по 730,80 грн. (сімсот тридцять грн.80 коп.) з кожного.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: