Справа №591/8214/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Клименко А. Я.
Номер провадження 22-ц/788/490/15 Суддя-доповідач - Семеній Лідія. Іванівна.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

Головуючого - Семеній Л. І.,

суддів - Шевченка В. А. , Бойка В. Б.

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс»

про визнання договору недійсним, відшкодування шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано недійсним договір № 230273 від 21 серпня 2014 року та додатки до нього, укладений між товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» (далі - ТОВ «Гранфінресурс») та ОСОБА_3

Застосовано наслідки визнання недійсним договору № 230273 від 21 серпня 2014 року та додатків до нього, стягнуто з ТОВ «Гранфінресурс» на користь ОСОБА_3 кошти в сумі 377 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 12 грудня 2014 року виправлено описку в резолютивній частині заочного рішення та вказано вірну суму до стягнення - 877 грн.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 22 січня 2014 року заяву ТОВ «Гранфінресурс» про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 30 січня 2014 року виправлено описку в тексті ухвали суду від 12 грудня 2014 року та вказано вірну назву відповідача ТОВ «Гранфінресурс», а не ТОВ «Сумитеплоенерго».

В апеляційній скарзі ТОВ «Гранфінресурс», посилаючись на незаконність та необґрунтованість ухваленого рішення, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Зазначає, що ТОВ «Гранфінресурс» не є фінансовою установою, фінансові послуги не надає, не внесене до Державного реєстру фінансових установ, а його діяльність не підлягає ліцензуванню. Вважає, що предметом укладеного договору є надання клієнту саме адміністративних послуг, власних коштів чи коштів банків товариство не залучає, а лише контролює їх розподіл і займається господарською комерційною діяльністю. Вказує, що суд прийшов до передчасного висновку про укладення відповідачем договору без відповідної ліцензії.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21 серпня 2014 року між ОСОБА_3 та ТОВ «Гранфінресурс» було укладено договір № 230273 з додатками № 1 та № 2 до нього про надання послуг з метою отримання грошової позики в сумі 10000 грн. на відпочинок на умовах діяльності програми «Альянс Україна» за схемою 2 у 36 платежів під 12% річних адміністративних витрат (а.с.7).

Згідно з п.1.1 вищевказаного договору, адміністратор, за згодою учасника, зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на отримання Учасником грошової суми, зазначеної у Додатку № 1 до даного Договору, на умовах діяльності Програми «Альянс Україна», що містить Додаток № 2, який є невід'ємною частиною цього Договору, в тому числі: сформувати реєстр учасників, забезпечити його адміністрування; організовувати та проводити Захід по розподілу грошового фонду, надати Учаснику відповідну суму, заявлену для отримання на умовах діяльності Програми; надавати інші послуги і здійснювати інші правочини, погоджені Сторонами, у порядку та в строки, передбачені цим Договором та Додатками до нього.

Відповідно до п.п.2.1.1, 2.1.2 договору, учасник в день підписання договору сплачує одноразовий комісійний внесок та адміністративний платіж, який сплачується не пізніше 15 календарних днів з моменту отримання дозволу; своєчасно, не пізніше 15 числа кожного місяця, сплачує загальний платіж, який включає чистий внесок, за рахунок якого адміністратор надає заявлені для отримання грошові суми, та адміністративні витрати, що є платою за послуги адміністратора з організації діяльності програми.

Зі ст.4 договору вбачається, що його укладено у двох примірниках, по одному для кожної із сторін. Цей договір не є поворотною фінансовою допомогою. Усі додатки до нього є його невід'ємною частиною. Підписання угоди є свідченням того, що сторони повністю розуміють її значення та умови, правові наслідки, що вона не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, і що договірні умови є обов'язковими для виконання.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми, метою яких є придбання відповідної грошової суми.

Після вчасної сплати чергового загального платежу учасник набуває право брати участь у найближчому заході, коли фонд реєстру є достатнім ( п.4.1 ст.4 додатку № 2 ).

Конкретні умови отримання учасником заявленої суми визначені у ст. 5 цього додатку.

Адміністратор гарантує учаснику надати обумовлену грошову суму за умови виконання останнім всіх умов договору і додатків до нього ( ст.12 додатку №2 ).

Учасник підтверджує, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника адміністратора, уважно прочитав та зрозумів умови додатку №2 та правові наслідки, що засвідчує своїм підписом ( ст.15 додатку №2 ).

На виконання умов договору ОСОБА_3 сплатила одноразовий комісійний внесок в сумі 500 грн., а також платежі (чистий внесок і адміністративні витрати) на загальну суму 377,78 грн. (а.с. 9).

Обумовленої договором суми 10000 грн. ОСОБА_3 після сплати вказаних сум та подання відповідної заяви на захід по розподілу грошового фонду не отримала у зв'язку з тим, що її черга на отримання цієї суми ще не настала.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що предметом спірного договору є надання позивачу фінансової послуги, ліцензію на надання якої у встановленому законом порядку відповідач не отримував, що є підставою для визнання договору та додатків до нього недійсними.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Так, відповідно до ч.ч.1,2 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

У п.3 ч.1 ст.9 Закону України «Про ліцензування певних видів господарської діяльності» зазначено, що відповідно до спеціальних законів ліцензуванню підлягає господарська діяльність, зокрема, із надання фінансових послуг.

Відповідно до пп.1 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» під фінансовою установою слід розуміти юридичну особу, яка відповідно до закону надає одну чи декілька фінансових послуг, а також інші послуги (операції), пов'язані з наданням фінансових послуг, у випадках, прямо визначених законом, та внесена до відповідного реєстру в установленому законом порядку.

З п.5 ч.1 ст.1 цього закону вбачається, що фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів. Пунктом 6 ч.1 ст.4 цього закону передбачено, що послуги з надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, відносяться до фінансових послуг.

Відповідно до п.4 ч. ст.34 вказаного закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Згідно з п.1.3 ст.1 додатку №2 до спірного договору, його предметом є послуги з формування реєстру учасників програми «Альянс Україна», метою яких є отримання позивачем обумовленої суми коштів на відпочинок.

За умовами договору адміністратор, за згодою учасника, зобов'язався вчинити від імені та за рахунок учасника певні юридичні дії, спрямовані на придбання учасником відповідної грошової суми, на умовах діяльності програми «Альянс Україна» (п.1.1 ст.1 договору).

За програмою «Альянс Україна» виконання послуг відповідачем полягає в тому, що учасник сплачує передбачені договором кошти, а відповідач формує об'єднання учасників, у даному випадку за схемою 1, яких включає у реєстр № 217, в якому накопичуються кошти цих учасників за рахунок чистих внесків, після чого учасником подається заява на участь в заході по розподілу грошового фонду, потім здійснюється сам захід по розподілу грошового фонду об'єднання учасників, за результатами якого надається дозвіл, тобто право на отримання грошових коштів, якщо їх достатньо у цьому фонді. Право на отримання коштів надається в такому порядку: перевагу має той з учасників, який надіслав заяву, яка містить найбільшу кількість сплачених загальних платежів.

При цьому, отримання учасником обумовленої договором суми відбувається у тому числі й за рахунок внесків інших учасників. Різниця між споживачами - учасниками є тільки в часі одержання коштів кожним із них, оскільки в кінцевому підсумку гроші отримають усі учасники, навіть ті, які фінансово були найменш "активними", за умови виконання ними умов договору.

Отже, зі змісту умов спірного договору вбачається, що відповідачем надаються громадянам грошові суми у позику на умовах відповідної програми «Альянс Україна», за якою такі позики надаються за рахунок внесків, які періодично вносяться іншими громадянами - учасниками цієї програми разом з платою за послуги в порядку, визначеному укладеним договором про отримання грошової суми.

Така діяльність відповідача має всі ознаки фінансової послуги, визначені пунктом 5 частини першої статті 1 Закону України „Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закону), оскільки при її проведенні здійснюються операції з фінансовими активами (грошовими коштами) в інтересах третіх осіб (фізичних осіб - учасників), за рахунок цих осіб (позика надається за рахунок чистих внесків, сплачених учасниками) з метою отримання прибутку (за надання послуг встановлюється плата).

Надання коштів у позику юридичній або фізичній особі на визначений строк та під процент, відповідно до пункту 3 частини першої статті 1 Закону, є фінансовим кредитом.

Відповідно до частини першої статті 5 Закону фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами - підприємцями.

Разом з цим, враховуючи, що єдиним джерелом коштів, за рахунок яких відповідач надає фінансові кредити, є чисті внески громадян, та враховуючи обмеження щодо надання окремих видів фінансових послуг, здійснювати зазначену діяльність має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа.

Статусу фінансової установи відповідач не набував, інформація щодо нього до Державного реєстру фінансових установ не вносилась.

Доказів на підтвердження того, що зазначену діяльність він здійснює за наявності відповідної ліцензії матеріали справи не містять і суду ним не надані.

З огляду на наведене суд першої інстанції прийшов до правильного висновку щодо наявності підстав для визнання спірного договору з додатками до нього недійсним та повернення позивачу відповідно до вимог ч.1 ст.216 ЦК України сплачених за цим договором коштів.

Доводи апеляційної скарги цих висновків суду не спростовують.

Враховуючи, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Гранфінресурс» відхилити.

Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий -

Судді -