АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Галичанського А. Д.

суддів: Перепелюк І.Б., Яремка В.В.

секретар Тодоряк Г.Д.

за участю: ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та ОСОБА_4, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_3, на рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.

Посилався на те, що він 02 жовтня 2007 року уклав з ПАТ КБ «Приватбанк» договір про іпотечний кредит № CVRSG4 від 2 жовтня 2007 року, відповідно до умов якого йому надано кредит в сумі 272700 грн. для придбання у власність окремої квартири з метою постійного проживання, розташованої за адресою АДРЕСА_1. Кредитні кошти на придбання житла отримано під час шлюбу з відповідачкою.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2012 року шлюб між ним та ОСОБА_1 розірвано.

22-ц/749/392/15 р. Головуючий у 1-й інстанції Гончарова І.М.

Категорія 48 Доповідач Галичанський А.Д.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2012 року, яким вирішено спір про поділ спільного майна подружжя, визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за вищезазначеною адресою, стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 вартість ? частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 210», 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 17500 грн. та вартість ? частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 313», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, у розмірі 55 500 грн.

Зазначав, що при ухваленні рішення про поділ майна подружжя, судом не враховано вказане зобов'язання, що виникло в інтересах сім?ї. Оскільки кредитні кошти за вищезазначеним договором отримані для купівлі житлового приміщення, яке використано в інтересах сім?ї, то дані кошти є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Вважав, що у відповідачки виник обов'язок перед банком щодо погашення кредиту і що у нього є достатні підстави для стягнення половини вартості від зобов'язання подружжя за договором про іпотечний кредит від 02 жовтня 2007 року в період після розірвання шлюбу

Сума сплачених коштів за кредитом становить 355453,74 грн., кредитні кошти ним повернуті в повному обсязі.

Вважав, що вимоги про стягнення з відповідачки половини коштів, оплачених ним, відповідно до умов договору про іпотечний кредит, після розірвання шлюбу обґрунтованими.

Просив стягнути з відповідачки на його користь ? суми коштів за договором про іпотечний кредит від 02 жовтня 2007 року № CVRSG4, у розмірі 177726,87 грн., сплачених після розірвання шлюбу.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_1 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 134766 грн. 39 коп.

В решті позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_1 просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

В апеляційній скарзі апелянт ОСОБА_4 просить скасувати вищезазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

Вважає, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та таким, що підлягає скасуванню в зв'язку з неповним з'ясуванням судом обставин, що мають значення для справи, невідповідністю висновків суду фактичним обставинам справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, ухвалене з порушенням і неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції вважає, що скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а скарга ОСОБА_4 частковому задоволенню.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що 9 січня 2014 року ОСОБА_4 вніс на рахунок ПАТ КБ «Приватбанк» в рахунок погашення заборгованості за вищезазначеним договором кредиту 351147,78 грн., що є зобов'язанням, що виникло в інтересах сім'ї, а також того, що позивач продав квартиру, яка була спільною частковою власністю сторін, по ? частці кожного за 81615 грн. і не повернув половину виручених коштів відповідачці. Внаслідок чого ОСОБА_1 зобов'язана повернути частину коштів, сплачених ОСОБА_4 на погашення кредиту.

Однак до такого висновку суд першої інстанції прийшов внаслідок неповного з'ясування обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ч.4 ст.65 СК України договір, укладений одним із подружжям в інтересах сім'ї створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як роз'яснено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

Судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 18 червня 2012 року шлюб між подружжям ОСОБА_4 розірвано.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Чернівці від 21 листопада 2012 року визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири, що знаходиться за вищезазначеною адресою, стягнуто з нього на користь ОСОБА_1 вартість ? частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 210», 1993 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, в розмірі 17500 грн. та вартість ? частини автомобіля марки «Мерседес Бенц 313», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2, у розмірі 55 500 грн. При розгляді спору про поділ майна подружжя сторони не ставили питання про врахування боргів подружжя за зобов'язаннями, які виникли в інтересах сім'ї, що свідчить про відсутність спору з даного питання між ними.

Встановлено, що з метою погашення заборгованості по вищезазначеному кредиту бувше подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 вирішило продати квартиру, придбану в інтересах сім'ї, за дійсною ринковою вартістю.

23 грудня 2013 року ОСОБА_4, ОСОБА_1, як співвласники квартири, уклали з фізичною особою підприємцем ОСОБА_5 та ОСОБА_6, як покупцем, договір про надання послуг щодо організації продажу квартири, яка за згодою сторін була оцінена в еквіваленті 61 000 доларів США (а.с.32), що свідчить про те, що сторони домовилися про погашення боргів подружжя по кредитному договору за рахунок дійсної ринкової вартості квартири в позасудовому порядку.

З метою реалізації даної домовленості 9 січня 2014 року за нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_1 було надано згоду ОСОБА_4 на продаж квартири, яка була спільною частковою власністю сторін (а.с.33).

Іпотекодерджатель ПАТ КБ «Приватбанк», на рахунок якого було внесено ОСОБА_4 суму заборгованості за вищезазначеним кредитним договором, погодився на продаж квартири, що знаходилась в іпотеці банку (а.с.14,15).

9 січня 2014 року укладено договір купівлі-продажу вказаної квартири між ОСОБА_4 та ОСОБА_7, ОСОБА_8 за 81615 грн. (56-57).

За таких обставин, позивач, продавши квартиру, що перебувала в іпотеці банку та була придбана за кредитні кошти, в інтересах сім'ї, за ціною 81615 грн., а не обумовлену в договорі від 23 грудня 2013 року, діяв на свій розсуд та таким чином взяв на себе ризик неповного погашення кредиту за квартиру за рахунок виручених коштів.

Отже, за даних фактичних обставин обов'язок ОСОБА_1 по сплаті частини боргів за зобов'язанням подружжя слід вважати виконаним, а тому колегія суддів приходить до висновку про відмову у позові до відповідача про стягнення коштів за спільним зобов'язанням.

Вищезазначених обставин справи суд першої інстанції до уваги не взяв та ухвалив рішення з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи та з порушенням норм матеріального та процесуального права, що у відповідності до п.1 та п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для його скасування.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 не дають підстав для її задоволення та спростовуються вищенаведеним.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого за довіреністю діє ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м.Чернівці від 26 січня 2015 року скасувати.

В позові ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: