АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 березня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Пономарь З.М., Черненкової Л.А.,

при секретарі - Яловій Ю.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, до якої приєдналося Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області та апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області на рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Прокуратури Дніпропетровської області, Дніпропетровського міського управління ГУМВС України в Дніпропетровській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року позивач звернувся до суду з даним позовом, після уточнення якого просив ухвалити рішення, яким стягнути з Державної казначейської служби України на його користь моральну шкоду в сумі 100 000 грн., посилаючись на те, що 26 січня 2014 року він був затриманий органами міліції, йому було вручено повідомлення про підозру та 27 січня 2014 року до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, який 31 січня 2014 року був скасований та замінений на домашній арешт. 27 травня 2014 року винесено постанову про закриття кримінального провадження в частині підозри ОСОБА_2, на підставі п.1 ч.1 ст. 284 КПК України за відсутністю події кримінального правопорушення. Незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, незаконне затримання, взяття під варту та тримання під вартою завдали йому значної моральної (немайнової) шкоди, яку він просить йому відшкодувати.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково.

Зобов'язано Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено (а.с.120-125).

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України в Дніпропетровській області, до якої приєдналося Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області просять в частині задоволених позовних вимог скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В апеляційній скарзі заступник прокурора Дніпропетровської області просить рішення суду змінити, зменшивши розмір моральної шкоди, розрахувавши її відповідно до ст.ст. 13, 23 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання досудового слідства, прокуратури і суду».

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги частково, та зобов'язуючи Державну казначейську службу України списати у безспірному порядку з відповідного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь позивача грошові кошти у сумі 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями органів дізнання та досудового слідства, суд першої інстанції виходив із того, що незаконними діями органів дізнання та досудового слідства позивачу було завдано моральну шкоду, оскільки проти нього було порушено кримінальну справу і він перебував під слідством 4 місяці 2 днів, при цьому 6 днів до нього був застосований запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, в результаті чого були зруйновані його нормальні життєві зв'язки, він був позбавлений спілкування зі своєю сім'єю, друзями і стосунків з оточуючими людьми, він втратив відчуття безпеки і правової захищеності щодо себе та своєї родини, за місцем знаходження якої було проведено обшук, а також впевненість у тому, що правоохоронні органи є гарантами його та його родини безпеки від протиправних посягань, впевненість у своїй правовій захищеності та у реалізації своїх прав та обов'язків, у спілкуванні з товаришами та колегами.

Проте повністю з такими висновками суду погодитися не можна.

У частині задоволених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди рішення є законними і обґрунтованими з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 26 січня 2014 року ОСОБА_2 був затриманий робітниками міліції та доставлений до Бабушкінського РВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області. Того ж дня йому вручено повідомлення про підозру у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 294 КК України (а.с.9).

27 січня 2014 року на підставі подання слідчого СВ ДМУ ГУМВС України в Дніпропетровській області, Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська постановив ухвалу про застосування до позивача запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою строком на 60 днів, тобто до 27 березня 2014 року (а.с.10).

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 31 січня 2014 року вказана ухвала слідчого судді була скасована та змінено ОСОБА_2 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою на домашній арешт строком до 27 березня 2014 року з покладенням обов'язків, передбачених ст.194 КПК України, зобов'язано цілодобово не залишати місце постійного проживання, а також на період дії ухвали носити електронний засіб контролю (а.с.11).

19 лютого 2014 року Бабушкінський районний суду м. Дніпропетровська постановив ухвалу про звільнення позивача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідування та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань». Кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 за ч.1 ст. 294 КК України - закрито (а.с.12-14).

08 квітня 2014 року ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 19 лютого 2014 року було скасовано, а справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції (а.с.15-16).

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 14 травня 2014 року у задоволенні клопотання прокуратури м. Дніпропетровська про звільнення позивача від кримінальної відповідальності на підставі ст. 1 Закону України «Про усунення негативних наслідків та недопущення переслідувань та покарання осіб з приводу подій, які мали місце під час проведення мирних зібрань» від 29 січня 2014 року відмовлено, а клопотання і додані матеріали повернуті до прокуратури м. Дніпропетровська для здійснення кримінального провадження в загальному порядку.

Постановою прокурора прокуратури м. Дніпропетровська від 27 травня 2014 року кримінальне провадження № 0000228 у частині пред'явлення позивачу підозри у вчиненні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 294 КК України, закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 284 КПК України, за відсутністю події кримінального правопорушення (а.с.18).

У відповідності до ч.1 ст.1176 ЦК України в редакції, що діяла на час виникнення зазначених правовідносин, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування як запобіжного заходу тримання під вартою або підписки про невиїзд, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду.

Згідно ч.7 ст.1176 ЦК України порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Законом України «Про порядок відшкодування шкоди завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду» в редакції на час виникнення спірних правовідносин передбачено відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування, оскільки згідно з п.2 ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

За змістом положень ч. 3 ст. 23 ЦК України, суд враховує характер правопорушення, глибину душевних страждань позивача, а також вимоги розумності і справедливості та вважає достатнім відшкодування моральної шкоди.

Визначаючи розмір моральної шкоди у сумі 50000 грн., право на відшкодування якої гарантоване Конституцією України та Законом, суд першої інстанції виходив із конкретних обставин справи й обстановки, яка склалася у суспільстві та керувався положеннями Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду». Так, відповідно до ст. 1 Закону, підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок його незаконного засудження, незаконного притягнення, як обвинуваченого, а згідно із вимогами ст. 3 цього ж Закону, громадянинові відшкодовується моральна шкода. Згідно із вимогами ст. ст. 2, 4 Закону право на відшкодування шкоди у порядку та у розмірах, визначених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення; відшкодування моральної шкоди проводиться у разі, коли незаконні дії органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв'язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Розмір моральної шкоди, визначений судом, не суперечить положеннями ст. 13 вищевказаного Закону, який визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством і провадиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Таким чином, розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням мінімальної заробітної прати, яка у зазначений у справі період відповідно до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2014 рік» становила 1218 грн. і відповідно моральна шкода, яка підлягала стягненню становила розмір не менше 6090 грн. (5 місяці х 1218 грн. ). Однак, враховуючи конкретні обставини справи, та виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, керуючись п. 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року, який узагальнив розгляд судами справ цієї категорії у межах держави, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає незалежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача, та приймаючи до уваги, що положення ст. 13 зазначеного Закону, не обмежують розмір моральної шкоди, а лише визначають її мінімум, суд першої інстанції визначив розмір моральної шкоди в сумі 50 000 грн.

У зв»язку із цим підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині немає.

Разом із тим, правильно встановивши фактичні обставини, при яких позивачеві завдано моральної шкоди, визначивши розмір такої шкоди, суд першої інстанції неправильно визначив порядок її відшкодування, тому в цій частині рішення суду підлягає зміні.

Так, згідно зі ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення визначено: Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року № 845.

Відповідно до п. п. 35, 38 цього Порядку казначейство здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації) шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду.

Безспірне списання коштів державного бюджету здійснюється Казначейством за рахунок і в межах бюджетних призначень, передбачених у державному бюджеті на зазначену мету.

За правилами ст. 176 ЦК України юридичні особи, створені державою, не відповідають за зобов'язаннями держави.

Згідно зі ст. 48 БК України в Україні застосовується казначейська форма обслуговування Державного бюджету України, яка передбачає здійснення Державним казначейством України операцій з коштами державного бюджету. Проте Державне казначейство України не є розпорядником бюджетних коштів та не уособлює державу в бюджетних відносинах.

Відповідно до п.8 ст.7, пп. 1, 2 ст. 23 БК України бюджетні кошти використовуються тільки на цілі, визначені бюджетними призначеннями, які встановлюються Законом України «Про Державний бюджет України».

Отже, стягнення шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, провадиться з Державного казначейства України за рахунок Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційних скарг заступника прокурора Дніпропетровської області, Державної казначейської служби України, до якої приєдналося Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області про недоведеність позивачем спричинення йому моральної шкоди та ненадання суду належних доказів в підтвердження даного факту, оскільки факт спричинення позивачу моральної шкоди не потребує доказування у розумінні положень п. 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України.

Разом з тим, посилання заступника прокурора Дніпропетровської області на Закон України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", яким начебто передбачається, що моральна шкода визначається виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, тому позивач має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 6 163, 08 грн., фактично зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду першої інстанції, яким у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка.

Тобто, виходячи з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили, зазначений розмір моральної шкоди не суперечить положенням ст.13 вказаного Закону, яким не обмежується розмір моральної шкоди, а лише визначається її мінімум - не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Приведені в апеляційних скаргах інші доводи про скасування рішення не можуть в повному об"ємі бути прийнятті до уваги, оскільки вони не свідчать про незаконність та необгрунтованість рішення суду в іншій частині, а відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З урахуванням вищевстановлених обставин у справі, колегія суддів вважає необхідним змінити рішення суду першої інстанції на підставі положень ст.309 ЦПК України в частині задоволеного позову та стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИ Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, до якої приєдналося Дніпропетровське міське управління ГУМВС України в Дніпропетровській області та апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області - задовольнити частково.

Рішення Бабушкінського районного суду м.Дніпропетровська від 22 грудня 2014 року змінити в частині задоволеного позову.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на користь ОСОБА_2 50 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині рішення - залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

З.М. Пономарь

Л.А. Черненкова