У Х В А Л А

15 вересня 2015 року м. Київ
Суддя Верховного Суду України Сімоненко В.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди,

встановила:

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року касаційну скаргу державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" задоволено. Рішення Апеляційного суду Вінницької області від 18 грудня 2014 року скасовано, рішення Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 10 жовтня 2014 року залишено в силі.

У вересні 2015 року до Верховного Суду України надійшла заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статей 42, 492 , 2371 КЗпП України та статті 5 ЦК України.

На підтвердження зазначених підстав заявник надає постанову Верховного Суду України від 17 грудня 2013 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 січня 2013 року, 29 січня 2014 року, 28 травня 2014 року.

Відповідно до пп. 1, 4 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень може бути подана виключно з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах та невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному в постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції про відмову ОСОБА_1 у позові про поновлення на роботі, суд касаційної інстанції погодився з його висновком про те, що звільнення позивача з посади водія першого класу на підставі пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП України проведено з дотриманням вимог закону, зокрема положень статей 42, 49 2 КЗпП України.

Разом з тим, суд залишив поза увагою той факт, що із двох посад водія була скорочена одна посада, на якій залишено водія ОСОБА_2 з такою самою кваліфікацією і продуктивністю праці як у позивача, але з меншим безперервним стажем роботи на даному підприємстві.

На відміну від справи, яка переглядається, суд касаційної інстанції в ухвалах від 16 січня 2013 року та 29 січня 2014 року при застосуванні статті 42 КЗпП України виходив з того, що при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на підприємстві.

Що стосується застосування судами касаційної інстанції статті 2371 КЗпП України, то в ухвалі від 28 травня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ вказував, що саме роботодавець повинен доказувати відсутність його вини у завданні шкоди працівнику під час незаконного звільнення, або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт тощо.

В постанові від 17 грудня 2013 року Верховний Суд України дійшов висновку про те, що дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце, в той час як в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, яку заявник просить переглянути касаційний суд вказав, що наказ від 14 травня 20145 року № 75 "Про внесення змін до організаційної структури" не стосується Закону України від 23 лютого 2012 року №4442-VI "Про особливості утворення публічного акціонерного товариства залізничного транспорту загального користування" та постанови Кабінету Міністрів України від 26 червня 2014 року № 200 "Про утворення публічного акціонерного товариства "Українська залізниця", оскільки зазначена постанова від 25 червня 2014 року прийнята пізніше ніж наказ № 75 від 14 травня 2014 року.

Ураховуючи, що заява ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року подана з дотриманням строку, за формою і змістом відповідає вимогам статей 357, 358 ЦПК України та з неї вбачається неоднакове застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, слід дійти висновку про відкриття провадження у справі.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України,

ухвалила:

1. Відкрити в порядку ст. 353 ЦПК України провадження за заявою ОСОБА_1 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства матеріально-технічного забезпечення залізничного транспорту України "Укрзалізничпостач" про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, недоотриманої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

2. Надіслати копії ухвали та заяви, особам які беруть участь у справі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя

Верховного Суду України В.М. Сімоненко