У х в а л а

іменем україни

09 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М.,

Нагорняка В.А., Писаної Т.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про проведення реального поділу спадкового майна, визнання права власності, стягнення витрат на лікування та поховання

та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання права власності на Ѕ частини спадкового майна та виділ частки в натурі, визнання права власності на Ѕ частини земельної ділянки,

за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником ОСОБА_5, на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, у якому просив:

- поділити спадковий будинок АДРЕСА_1 та виділити йому у власність: «1-1» коридор, «1-2» житлову кімнату, «1-3» кладову, «1-4» коридор;

- Ѕ частини земельної ділянки біля будинку зліва від входу, площею 0,0343 га;

- визнати за ним право власності на спадкову земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га по АДРЕСА_1;

- стягнути з відповідачки витрати на лікування та поховання у розмірі 19 804 грн 13 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла їх з ОСОБА_4 мати - ОСОБА_6

Вказав, що 12 вересня 1998 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла свій житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 йому та ОСОБА_4 у рівних частинах - по Ѕ кожному.

Крім спадкового будинку, ОСОБА_6 на час її смерті належала земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, площею 0,0721 га, що розташована окремо між будинками АДРЕСА_1 та до складу спадщини за заповітом не входила.

Позивач зазначав, що між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про те, що він доглядатиме та поховає матір, після чого успадкує все її майно, а також вказав, що після смерті матері він сплатив відповідачці 40 000 грн, та вона мала відмовитися від своєї частки у спадковому майні, проте за 10 днів до закінчення шестимісячного строку на прийняття спадщини вона подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З огляду на вказане просив задовольнити позовні вимоги.

У серпні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, у якому зазначала, що на момент смерті матері вона була пенсіонеркою та отримувала мінімальну пенсію за віком. У травні-червні та серпні-вересні 2011 року вона перенесла два інсульти та потребувала постійного догляду. 14 листопада 2011 року вона поховала свого чоловіка та починаючи з 2010 року перебувала у складному фінансовому становищі. Таким чином, вона не мала можливості надавати допомогу хворій матері, але її син брав участь у догляді за ОСОБА_6, купував їй ліки та забезпечував медичним обладнанням, зробив ремонт у будинку.

ОСОБА_4 просила визнати за нею право власності на виділену Ѕ частини спадкового майна - частину будинку та земельної ділянки для обслуговування будинку, а саме: кімнату «1-3», кімнату «1-2», кімнату «1-1» та земельну ділянку для обслуговування будинку зліва від входу; визнати за нею право власності на Ѕ частини земельної ділянки площею 0,0721 га по АДРЕСА_1.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Проведено поділ у натурі спадкового майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: домоволодіння, яке розташоване по АДРЕСА_1 та земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, яка розташована по АДРЕСА_1

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 приміщення: коридор площею 5,2 кв. м, позначений на плані № 1-1; житлову кімнату площею 20,3 кв. м, позначену на плані № 1-2; кладову площею 6,6 кв. м, позначену на плані № 1-3; коридор площею 7 кв. м,позначений на плані № 1-4; що складає 59,8 % від загальної площі будинку, на суму 98 417 грн 44 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_3 Ѕ частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1, зліва від входу до будинку, загальною площею 0,0343 га, вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 170 375 грн 36 коп., що складає 52,1 % від вартості будинковолодіння в цілому.

За відхилення від ідеальних часток на 2,1 % стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію у розмірі 6 874 грн 78 коп.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

У задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 у житловому будинку по АДРЕСА_1 приміщення: кладову площею 6,4 кв. м, позначену на плані № 1-5; кухню площею 19,8 кв. м, позначену на плані № 1-6; що складає 40,2 % від загальної площі будинку, на суму 65 947 грн 36 коп.; по господарських спорудах домоволодіння по АДРЕСА_1: гараж літ. «Б», площею 19,7 кв. м, вартістю 14 607 грн 72 коп.; колодязь № 1, площею 4 кв. м, вартістю 4 112 грн 70 коп.

Виділено в натурі у власність ОСОБА_4 Ѕ частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1, справа від входу до будинку, площею 0,0343 га вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 156 625 грн 80 коп., що складає 47,9 % від вартості будинковолодіння в цілому.

У задоволенні іншої частини зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2014 року в частині поділу спадкового майна скасовано та ухвалено нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спадкового майна та визнання права власності задоволено частково.

Проведено поділ в натурі спадкового майна між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а саме: домоволодіння, яке розташоване на АДРЕСА_1, та земельної ділянки сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, яка розташована по АДРЕСА_1

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_3 по житловому будинку домоволодіння у АДРЕСА_1 приміщення: коридор площею 5,2 кв. м, позначений на плані № 1-1; житлову кімнату площею 20,3 кв. м, позначену на плані № 1-2; кладову площею6,6 кв. м, позначену на плані № 1-3; коридор площею 7,0 кв. м, позначений на плані № 1-4, що становить 59,8 % від загальної площі будинку, на суму 98 417 грн 44 коп.

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_3 1/2 частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1 зліва від входу до будинку, загальною площею 0,0343 га, вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_3 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 170 375 грн 36 коп., що становить 54,54 % від вартості домоволодіння в цілому.

За відхилення від ідеальних часток на 4,54 % стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 14 182 грн 66 коп.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, яка розташована по АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію за Ѕ присудженої йому в натурі земельної ділянки 58 675 грн (кошти знаходяться на депозитному рахунку апеляційного суду Івано-Франківської області згідно з квитанцією № 66 від 04 серпня 2015 року).

Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_4:

по житловому будинку домоволодіння по АДРЕСА_1 приміщення: кладову площею 6,4 кв. м, позначену на плані № 1-5; кухню площею 19,8 кв. м, позначену на плані № 1-6, що становить 40,2 % від загальної площі будинку, на суму 65 947 грн 36 коп.;

по господарських спорудах домоволодіння у АДРЕСА_1: колодязь № 1, площею 4,0 кв. м, вартістю 4 112 грн 70 коп.

Виділено в натурі у приватну власність ОСОБА_4 Ѕ частини присадибної земельної ділянки біля будинку по АДРЕСА_1 справа від входу до будинку, загальною площею 0,0343 га, вартістю 71 957 грн 92 коп.

Всього виділено ОСОБА_4 домоволодіння по АДРЕСА_1 на суму 142 018 грн 10 коп., що становить 45,46 % від вартості домоволодіння в цілому.

У решті рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення судів першої та апеляційної інстанцій скасувати та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_3, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи первісний та зустрічний позови, виходив із того, що спірний будинок та земельна ділянка для його обслуговування після смерті ОСОБА_6 належать позивачу та відповідачці на праві спільної власності, а тому з урахуванням висновку будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року № 79-3/14 дійшов висновку про поділ спадкового майна у визначених судом частках; при цьому суд вважав за можливе визнати за позивачем право власності на всю земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, а взамін частки відповідачки на цю земельну ділянку не стягувати з неї частину витрат, понесених позивачем на лікування і похорони матері, зважаючи на скрутне матеріальне становище відповідачки та одноосібне використання цієї земельної ділянки позивачем для власних потреб, а також з урахуванням його вкладу в покращення стану земельної ділянки.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення місцевого суду в частині поділу спадкового майна, виходив з того, що гараж не може бути об'єктом спадкування через самочинність будівництва, а тому у зв'язку з виключенням цієї фактично існуючої будівлі зі списку спадкового майна дійшов висновку про збільшення частки ОСОБА_3 у спадковому майні та стягнення з нього грошової компенсації за відхилення від ідеальних часток; при цьому апеляційний суд також визнав за позивачем право власності на всю земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 0,0721 га, стягнувши з нього на користь відповідачки грошову компенсацію за Ѕ частини її вартості; відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про стягнення витрат на лікування та поховання ОСОБА_6, виходив з того, що відповідачкою такі витрати не узгоджувалися та врахував її скрутне матеріальне становище.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 12 вересня 1998 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким заповіла житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у рівних частинах - по Ѕ кожному (а. с. 8).

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 7), та після її смерті відкрилася спадщина, що складалася з:

− житлового будинку по АДРЕСА_1 (а. с. 10−11);

− земельної ділянки площею 0,0686 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а. с. 12);

− земельної ділянки площею 0,0721 га по АДРЕСА_1 для ведення особистого селянського господарства (а. с. 13).

Відповідно до ст. 1288 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, решта частини спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом (ст. 1245 ЦК України).

За приписами ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

У встановлений законом строк сторони звернулися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак між сторонами виник спір щодо виділу спадкового майна в натурі.

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

За приписами ч. 1 ст. 1299 ЦК України, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна (ст. 182 цього Кодексу).

Згідно із роз'ясненнями, викладеними у п. 6 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК України), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»). Разом із тим суди повинні розмежовувати право на спадщину як майнове право (об'єкт спадкування) та виникнення права власності на спадкове майно як на об'єкт нерухомого майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що суд апеляційної інстанції на вказане вище уваги не звернув та не врахував, що ані позивач, ані відповідач у справі свідоцтва про право на спадщину не отримали та у встановленому законом порядку не зареєстрували право власності на спадкове майно, а відтак не набули права власності на спадщину та не набули правового статусу співвласників спадкового майна, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку щодо вирішення питання про поділ спірного житлового будинку в натурі.

Крім того, поділивши спірний житловий будинок в натурі на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 28 лютого 2014 року № 79-3/14, суд не звернув уваги на те, що у відокремленій частині будинку, яка передана позивачу у справі немає пічного очага, а у відокремленій частині, переданій відповідачці - відсутня житлова кімната, що суперечить п. п. 2.21, 2.22 ДБН «Будинки і споруди. Житлові будинки. Основні положення ДБН В.2.2-15-2005» та Постанові Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», оскільки сторонам у справі передано у власність приміщення, які не є квартирою в розумінні ст. 382 ЦК України.

Також, припиняючи право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 0,0721 га, апеляційний суд на вказане вище уваги не звернув та не врахував, що відповідачка не набула права власності на спірну земельну ділянку згідно з вимогами чинного законодавства.

З огляду на вказане колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення суду апеляційної інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, тому воно підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_5, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 21 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: А.О. Леванчук

Л.М. Мазур

В.А.Нагорняк

Т.О. Писана