АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/1297/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/437/К/15 суддя Сільченко В.Є.
Категорія - 39 (I) Доповідач - Бондар Я.М.
УХВАЛА

Іменем України

03 березня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Бондар Я.М.,

суддів - Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участі - позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, Державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Тетяни Валентинівни, про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 та Державного нотаріуса Третьої криворізької державної нотаріальної контори Рикової Т.В. про визнання свідоцтва про право на спадщину за законом недійсним та визнання недійсним договору дарування частини квартири, в якому просив визнати недійсними свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т.В. 23.10.2013 року ОСОБА_5 на спадщину, що складається з 1/3 частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстроване за № 2-951, а також договір дарування 2/3 частин вказаної квартири, укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 26.10.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований за № 1171.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1, зазначив, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько - ОСОБА_7,якому за життя належала 1/3 частина квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1. Також співвласниками вказаної квартири були ОСОБА_9 (мати позивача) та ОСОБА_5 (племінниця позивача), кожній з яких також належало по 1/3 частині квартири.

Після смерті батька позивача його частку квартири в рівних частинах, по 1/6 частині квартири успадкували ОСОБА_9, як спадкоємець першої черги за законом та ОСОБА_5 за правом представлення, оскільки її батько помер раніше за діда. Позивач після смерті батька за спадщиною не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_9, яка за життя склала заповіт, згідно якого все своє майно, майнові права та обов'язки вона заповіла позивачеві.

Так, звернувшись до нотаріальної контори для прийняття спадщини після смерті матері, позивач дізнався про те, що після смерті батька свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_7 на належну йому 1/3 частину спірної квартири, було видане лише ОСОБА_5, що є порушенням норм діючого законодавства та порушує права позивача щодо спадкування після смерті батька. У зв'язку з чим позивач вважає, що свідоцтво про право спадщини, видане на ім'я ОСОБА_5 має бути визнане недійсним.

Крім того, ОСОБА_5, успадкувавши 1/3 частину квартири, уклала договір дарування з відповідачем ОСОБА_3 2/3 частин спірної квартири. При цьому в договорі дарування зазначено, що дарувальник набула 1/3 частину спірної квартири в порядку реалізації права на приватизацію житла та 1/3 частину в порядку спадкування. Тож, позивач вважає, що ОСОБА_5 насправді на будучи власником 1/3 частини квартири на мала права її відчуження, у зв'язку з чим договір дарування має бути також визнаний недійсним.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнане свідоцтво про право на спадщину за законом, видане державним нотаріусом Третьої криворізької державної нотаріальної контори Риковою Т. В. 23 жовтня 2013 року ОСОБА_5 на спадщину, що складається з 1/3 частини квартири АДРЕСА_1, після смерті спадкодавця ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та зареєстроване за №2-951 - недійсним в частині 1/6 даного спадкового майна (квартири).

Визнано договір дарування 2/3 частини квартири АДРЕСА_1, укладений ОСОБА_5 з ОСОБА_3 26 жовтня 2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрований за №1171 - недійсним в частині 1/6 даної квартири.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неповноту з'ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення, з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги позивач, посилаючись на вимоги ст. 1301 ЦК України зазначив, що спірне свідоцтво про право на спадщину повинне бути визнане недійсним в повному обсязі. Також посилаючись на вимоги ст. 718 ЦК України зазначив, що спірний договір дарування також має бути визнаний недійсним в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 також подала апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права поставила питання про скасування рішення з ухваленням нового, яким просила відмовити в задоволення позовних вимог ОСОБА_1

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_4 посилалась на неповноту дослідження обставин, що мають істотне значення для справи.

Зокрема, на її думку судом не враховано, що мати позивача після смерті свого чоловіка та батька позивача не зверталась до нотаріальної контори для прийняття спадщини, хоча знала, що до спадкової маси входить нерухоме майно щодо якого видача свідоцтва про право на спадщину є обов'язковою. За таких обставин мати позивача не вважається такою, що прийняла спадщину після смерті свого чоловіка. Натомість відповідач ОСОБА_5 зверталась до нотаріальної контори у встановленому порядку, прийняла спадщину про що отримала відповідне свідоцтво.

Також в апеляційній скарзі ОСОБА_4 зауважила на тому, що волевиявленням ОСОБА_7 за його життя було отримання після його смерті спадкової квартири ОСОБА_10 та ОСОБА_5 в розмірі по 1/3 частини квартири, про що існувала усна домовленість, однак батько позивача за життя не встиг скласти заповіт. Тож при зверненні ОСОБА_5 до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини позивачем із його матір'ю не чинилось жодних перешкод.

Таким чином, ОСОБА_4 вважає недоведеними докази щодо незаконності отримання ОСОБА_5 спадщини після смерті ОСОБА_7 відтак і вчинення оспорюваного договору купівлі-продажу вказаної квартири.

Між тим, ОСОБА_4 в апеляційній скарзі зауважила на тому, що позивач на даний час не отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. У зв'язку з чим не має права на звернення з вказаним позовом до суду.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повному обсязі.

Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з їх доведеності в цій частині, оскільки ОСОБА_5 отримала на законних підставах спадщину лише в розмірі 1/6 частини вказаної квартири та розпорядилась нею на власний розсуд, разом з тим щодо іншої 1/6 частини спадкової квартири, ОСОБА_5 отримала спадщину з порушенням законодавства та, відповідно, не мала права розпоряджатися нею.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи згідно свідоцтва про право власності на житло (а.с.9-10) квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1 за життя належала ОСОБА_7, ОСОБА_9 та ОСОБА_5 на праві спільної сумісної власності в рівних частках.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.8).

На момент його смерті в спірній квартирі були зареєстровані всі співвласники. Інших осіб в квартирі зареєстровано не було.

Після смерті ОСОБА_7 до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини ніхто не звертався.

ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с.22). Після смерті матері позивач також не звертався до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини. Однак за життя матір'ю позивача було складено заповіт, яким все своє майно заповіла позивачеві, що підтверджується самим заповітом (а.с.21).

Вже після смерті ОСОБА_9, відповідачка звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_7, в результаті чого отримала спадщину у вигляді 1/3 частини спірної квартири, яка за життя належала ОСОБА_7 (а.с.24,26).

В подальшому належні їй 2/3 ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 (а.с.28-30).

Спір виник з приводу спадкування частини квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 та її подальшого дарування.

У відповідності до ст. 1261 ЦК України до першої черги право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя який його пережив та батьки.

У відповідності до ст. ч. 1 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

Так, позивач ОСОБА_1 є сином померлого ОСОБА_7, отже входить до першої черги спадкоємців.

Відповідач ОСОБА_5 також вважається спадкоємцем першої черги за правом представлення. Оскільки її батько ОСОБА_11, який доводився спадкодавцеві ОСОБА_7 сином, помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.15-19).

За таких обставин після смерті ОСОБА_7 право на спадщину в рівних доля мали позивач, його мати та відповідач ОСОБА_5

Позивач після смерті батька не звертався до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини, що ним не заперечується.

У відповідності до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Отже, мати позивача та відповідач ОСОБА_5 вважаються такими, що успадкували після ОСОБА_7 по 1/6 частині спірної квартири, оскільки на момент смерті спадкодавця постійно проживали разом з ним. Тобто навіть попри відсутність документального оформлення справа на спадщину після смерті ОСОБА_7, ОСОБА_9 фактично прийняла спадщину за законом.

У відповідності до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом.

У зв'язку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку щодо правомірності спадкування відповідачем ОСОБА_5 лише 1/6 частини спірної квартири після смерті ОСОБА_7 та необхідності визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, виданого ОСОБА_5 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 в частині спадкування 1/6 частини спірної квартири.

Крім того, як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи після отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_5 подарувала ОСОБА_3 належну їй частину спірної квартири (а.с.28-31).

Згідно ч. 2 ст. 203 ЦК України особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

У відповідності до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, встановлених частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України.

У відповідності до ст. 217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Отже, оскільки при здійсненні зазначеного правочину відповідач ОСОБА_5 не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності для його вчинення, колегія суддів вважає вірним висновок суду щодо правомірності дарування частини спірної квартири відповідачем ОСОБА_5 відповідачеві ОСОБА_3 лише 1/2 частини квартири та, відповідно, наявності підстав для визнання недійсним договору дарування вказаної квартири в частині 1/6 її частини.

Доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину в повному обсязі, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки ОСОБА_5 мала право на спадкування після смерті ОСОБА_7, проте в меншому обсязі ніж належна спадкодавцеві частина квартири в розмірі 1/3.

Також, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги позивача щодо необхідності визнання недійсним договору дарування в повному обсязі, оскільки, як зазначалось вище, недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 стосовно того, що суд самостійно встановив факт прийняття спадщини матір'ю позивача після смерті її чоловіка, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки згідно ст. 214 ЦПК України при ухваленні рішення, суд серед іншого, вирішує питання щодо того які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Інші доводи апеляційної скарги представника відповідача ОСОБА_4 колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку із чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 09 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: