АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1612/2343/12 Номер провадження 22-ц/786/1505/15Головуючий у 1-й інстанції Крикливий В. В. Доповідач ап. інст. Лобов О. А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2015 року м. Полтава

12 серпня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді Лобова О.А.

суддів: Одринської Т.В., Акопян В.І.

при секретарі Гнатюк О.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк", ОСОБА_2 та ОСОБА_3, представника ОСОБА_4

на рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_2 та Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комсомольська філія Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області про визнання нікчемним договору купівлі - продажу квартири,

за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області, відділ Державної міграційної служби в м.Комсомольську Полтавської області про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку,

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2012 року ОСОБА_5 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_10 та ОСОБА_2, просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_5, та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М. 19.11.2008 року за реєстровим №10007 (т.1а.с.2).

У листопаді 2012 року ОСОБА_10 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою, в якій прохає зобов'язати ОСОБА_5 не чинити перешкоди в користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_1, примусово виселити ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 із вказаної квартири без надання їм іншого жилого приміщення, зобов'язати відділ Державної міграційної служби в м.Комсомольську зняти вказаних осіб із реєстраційного обліку (т.1а.с.92). В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що придбала у позивачки квартиру за договором купівлі-продажу, який остання безпідставно вимагає визнати недійсним (нікчемним). Звільняти придбану квартиру відповідачі у добровільному порядку відмовляються.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 05 грудня 2012 року вказані позови об'єднано в одне провадження та залучено Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача (т.1а.с.87).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 березня 2014 року рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 жовтня 2013 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області від 09 січня 2014 року у цій справі скасовані, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2а.с.17-19).

У жовтні 2014 року ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про зміну предмету та підстав позову, в якій прохає визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений 19.11.2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куцом С.М., зареєстрований у реєстрі за № 10007, нікчемним, обгрунтовуючи вимоги тим, що на час укладення спірного правочину в квартирі були зареєстровані її діти та малолітня онука, чим порушено їх права. (т.2а.с.88- 89).

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю - визнано договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 19 листопада 2008 року, посвідчений приватним нотаріусом Комсомольського міського нотаріального округу Куц С.М., зареєстрований у реєстрі за №10007, нікчемним. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_10 відмовлено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 понесені нею судові витрати у розмірі 214,60 грн. Вирішено питання судового збору.

Ухвалою Комсомольського міського суду Полтавської області від 06 квітня 2015 року внесено виправлення до вищевказаного рішення від 24 березня 2015 року. Перший абзац ввідної частини рішення викладено в наступній редакції: "розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Комсомольську справу за цивільним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, ОСОБА_2, Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України", треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, Комсомольська філія Публічне акціонерне товариство державний ощадний банк України", Орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області, про визнання нікчемним договору купівлі - продажу квартири та за зустрічним позовом ОСОБА_10 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Комсомольської міської ради Полтавської області, Відділ Державної міграційної служби в м.Комсомольську Полтавської області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, примусове виселення та зняття з реєстраційного обліку,"

Четвертий абзац резолютивної частини рішення викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 понесені судові витрати у розмірі 107,30 грн.».

Доповнено резолютивну частину рішення шостим абзацом:

"Зобов'язати управління Державної казначейської служби України у м.Комсомольську Полтавської області повернути ОСОБА_5 переплачену нею на розрахунковий рахунок № 0006 суми судового збору у розмірі 107 грн. 30 коп. за квитанцією №0010025 від 07.09.2015 року."

В апеляційній скарзі начальник філії ПАТ " Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління АТ "Ощадбанк", посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги позивача ОСОБА_10 за її зустрічним позовом.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції не дивлячись на повторний розгляд справи Комсомольським міським судом Полтавської області при розгляді справи та ухваленні рішення неправильно застосував норми матеріального права, а саме ст.ст. 20, 61, 182, 239, 334, 640, 655 ЦК України, та допустив порушення норм процесуального права, а саме ст.ст. 4, 57, 58, 59, 60, 179, 212-214 ЦПК України, а також не врахував указівки ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в його ухвалі від 02 квітня 2014 року по цій справі.

Також посилався на те, що судом першої інстанції не звернуто увагу на той факт, що на момент укладення договору купівлі-продажу ОСОБА_9 майнових прав на спірну квартиру не мала і тому дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагався. ОСОБА_12 має власну квартиру, отже ОСОБА_8 та її дочка, як член сім'ї має право на користування його квартирою. Взагалі не було досліджено обставини укладення договору купівлі-продажу спірної квартири та не допитано нотаріуса Куц С.М.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_10 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що суд першої інстанції неправомірно задовольнив клопотання ОСОБА_5 про зміну предмета та підстав позову; не звернув увагу на первісний позов з якого випливає, що між сторонами існували правовідносини саме з недійсності правочину; не врахував правовий висновок суду касаційної інстанції та зміст довіреності, яку надано ОСОБА_13 на продаж спірної квартири; у матеріалах справи відсутні докази, які можуть підтвердити факт обізнаності покупця про перебування малолітньої дитини у відчужуваній квартирі на момент її продажу, тобто 19.11.2008 рік.

В апеляційній скарзі адвокат ОСОБА_3, представник ОСОБА_10, посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та задовольнити позовні вимоги ОСОБА_10 в повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги посилається на те, що: суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги ті обставини, що грошові кошти за відчужену квартиру ОСОБА_5 передав її повіреній за дорученням ОСОБА_2, і що з моменту переходу права власності за зазначену квартиру колишній власник ОСОБА_5 припинила оплачувати житлово-комунальні та інші платежі за квартиру, довівши заборгованість по квартирі до 20 000 грн.. Також судом не взято до уваги довідку ПП "Стройекспосервіс" від 04.11.2008 року, видану на ім'я ОСОБА_5, про те що вона одна проживає за адресою АДРЕСА_1.

Колегія суддів, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь в розгляді справи, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційних скарг, дійшла висновку, що апеляційні скарги слід відхилити з наступних підстав:

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307, ст.308 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги та залишення без змін рішення суду, якщо визнає, що суд ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 21 вересня 2001 року розірваний шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_10 (т.1 а.с.317).

16 червня 2006 року ОСОБА_5 видала ОСОБА_2 довіреність на продаж квартири АДРЕСА_3 (т.1 а.с.23).

19 листопада 2008 року ОСОБА_2, діючи на підставі зазначеної довіреності, продав цю квартиру ОСОБА_10 за ціною 14 402 грн. (т.1 а.с. 25), яка в подальшому передала її в іпотеку публічному акціонерному товариству «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України») ( т.1 а.с. 70-73)

Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 22 квітня 2013 року задоволений позов ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 і ОСОБА_10: в порядку погашення заборгованості за кредитним договором, укладеним з ОСОБА_2 06 травня 2011 року, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_4, яка належала ОСОБА_10 Постановою державного виконавця від 16 квітня 2014 року відкрите виконавче провадження з виконання вказаного рішення суду (т.2 а.с.42).

До моменту подачі позову до суду ОСОБА_5 продовжувала проживати за адресою: АДРЕСА_1. У спірній квартирі окрім самої ОСОБА_5, її дочки і сина була зареєстрована і проживала з 25 січня 2002 року її онука - ОСОБА_9, 2001 року народження.

Орган опіки і піклування питання про надання дозволу на відчуження квартири не розглядав.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції з дотриманням вимог процесуального закону дав їм правильну юридичну оцінку і зробив обґрунтований висновок про задоволення позову ОСОБА_5 При цьому суд першої інстанції правомірно виходив з того, що спірна угода укладена всупереч вимогам ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

Перевіряючи доводи апеляційних скарг, колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» у редакції, що діяла на час вчинення оспорюваної угоди, не допускається зменшення або обмеження прав і охоронюваних інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Частиною четвертою цієї норми Закону встановлено, що для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органу опіки та піклування.

За змістом цієї норми Закону вимога щодо обов'язкової попередньої згоди органу опіки та піклування на відчуження житла, на яке має право дитина, є універсальною, носить попереджувальний (превентивний) характер (розділ ІІІ цього Закону), отже її дія розповсюджується на усі категорії дітей, які мають певні права на житло, та будь-яких осіб, які мають намір відчужити таке житло. Окрім того, цей Закон є спеціальною нормою щодо захисту прав дітей на житло, він прийнятий і вступив у законну силу 01 січня 2006 року, тобто пізніше ніж ЗУ «Про охорону дитинства» (вступив у законну силу 06 червня 2001 року), отже за загальним правилом для вирішення цього спору підлягають застосуванню саме норми ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей».

З огляду на наведене слід визнати безпідставними твердження апеляційної скарги про те, що згідно ЗУ «Про охорону дитинства» заборона на відчуження нерухомого майна, право на яке мають діти, без згоди органу опіки і піклування розповсюджується тільки на батьків або осіб, які їх замінюють.

Неспроможними є також посилання в апеляційній скарзі на показання свідка ОСОБА_12, батька малолітньої онуки позивачки ОСОБА_5, про наявність у нього житла, оскільки у справу не надано належних і допустимих доказів на підтвердження цієї обставини, а також про те, що малолітня ОСОБА_9 має право на це житло. Окрім того, вимога ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» про попередню згоду органу опіки та піклування не ставиться у залежність від наявності у дитини прав на інше житло.

З наведених вище мотивів необґрунтованими є також посилання в апеляційній скарзі на невиконання (ігнорування) судом першої інстанції ст.71, ст.224 ЦК України.

Відповідно до ч.4 ст.338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Як убачається зі змісту ухвали ВССУ від 02 квітня 2014 року (т.2 а.с.17-19), підставою для скасування судових рішень у справі стало те, що ПАТ «Державний ощадний банк України» не був залучений до участі у справі стороною спору з огляду на те, що спір зачіпає права Банку як іпотеко держателя. В ухвалі суду касаційної інстанції відсутні указівки чи висновки про те, що існування прав Банку як іпотекодержателя на спірну квартиру унеможливлює або перешкоджає певним чином визнати оспорювану угоду недійсною.

Задовольняючи позов ОСОБА_14, суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що звернення до виконання рішення Комсомольського міського суду від 22 квітня 2013 року не є перешкодою для визнання оспорюваної угоди недійсною (нікчемною), оскільки жодним нормативним актом, у тому числі ЗУ «Про іпотеку», приписами ст.203, ст.215 ЦК України право особи на визнання у судовому порядку недійсною (нікчемною) угоди не ставиться у залежність від виникнення у подальшому прав у третіх осіб на майно, відчужене за недійсною (нікчемною) угодою.

В ухвалі суду касаційної інстанції відсутні будь-які висновки чи мотиви стосовно довіреності, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_2

Аналізуючи матеріали справи, колегія суддів робить висновок, що суд першої інстанції виконав вимоги ст.212 ЦПК України та у відповідності вимог ст.215 ЦПК України навів у рішенні обґрунтовані мотиви щодо прийняття чи відхилення тих чи інших доказів, поданих сторонами. У зв'язку з цим висновки суду першої інстанції про доведеність існування у малолітньої дитини (онуки ОСОБА_5В.) на час вчинення оспорюваної угоди прав на спірну квартиру є обґрунтованими і правильними.

Відповідно до ч.2 ст.31 ЦПК України до початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову. Згідно ч.1 ст.173 ЦПК України розгляд справи по суті розпочинається доповіддю головуючого про зміст заявлених вимог.

З матеріалів справи слідує, що ухвалою ВССУ від 02 квітня 2014 року справа повернута на новий розгляд до суду першої інстанції (т.2 а.с.17-19). Після надходження справи до суду першої інстанції судові засідання неодноразово відкладалися (т.2 а.с.35, 72, 87).

14 жовтня 2014 року ОСОБА_5 подала до суду заяву про зміну предмету та підстав позову (т.2 а.с.88-89). Розгляд справи по суті розпочатий судом першої інстанції 13 січня 2015 року (т.2 а.с.138-139). За таких обставин твердження апеляційної скарги про порушення судом вимог процесуального закону у частині реалізації права позивача на зміну підстав чи предмету позову не заслуговують уваги.

Таким чином, апеляційні скарги не містять обґрунтованих доводів чи посилань на належні і допустимі докази, які б спростовували висновки суду першої інстанції.

Керуючись ст.303, п.1 ч.2 ст.307, ст.308, ст.314, ст.315 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Полтавського обласного управління акціонерного товариства "Ощадбанк", ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Комсомольського міського суду Полтавської області від 24 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.А. Лобов

Судді: Т.В.Одринська

В.І. Акопян

З оригіналом згідно

Суддя О.А.Лобов