Справа №345/2549/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03.08.2015 р.

м.Калуш

Калуський міськрайонний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого судді Якиміва Р.В.

секретаря Рибчук Ю.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Калуші цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Негівської сільської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, суд,-

ВСТАНОВИВ:

що ОСОБА_1 звернулася з позовом до Негівської сільської ради про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 01.09.1977 року вона працювала в Негівській сільській раді на посаді прибиральниці.

29 травня 2015 року її було звільнено із роботи у зв'язку із скороченням штату працівників апарату управління п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З таким звільненням не погоджується і вважає, що її слід поновити на роботі. Вказує, що скорочення штату працівників в Негівській сільській раді не мало місце. Її звільнили із роботи без будь-яких на те підстав, без будь-якого попередження про наступне звільнення. 28.05.2015 року вона вийшла на роботу. Цього дня сільський голова Негівської сільської ради повідомив, що із завтрашнього дня, тобто з 29.05.2015 року вона не працює, її скорочено. Однак трудову книжку їй видано на руки не було. Її одержала тільки 03.06.2015 року. Із запису, що містився в трудовій книжці дізналася, що дійсно її звільнено з 29.05.2015 року у зв'язку із скороченням штату працівників, згідно розпорядження сільського голови № 12 від 29.05.2015 року.

Окрім того, згідно положень абзацу 2 ст. 40 КЗпП України - звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно ст. 43 КЗпП України - розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Відповідно до положень ст. 49-2 КЗпП України - про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці... Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Однак, всупереч зазначеним нормам права - Відповідач не повідомляв про наступне звільнення, не вирішував питання про одержання згоди профспілкового органу на звільнення. Відповідачем не вирішувалося питання про можливість надання іншої роботи.

Окрім того, внаслідок незаконних дій вона перенесла нервовий стрес, приниження, їй боляче відчувати себе покинутою, непотрібною. Вважає, що за завдані моральні страждання з Відповідача слід стягнути 10000 грн., що буде частковим еквівалентом за її терпіння.

Також, оскільки її звільнено неправомірно, тому з Відповідача слід стягнути і середній заробіток за час вимушеного прогулу починаючи з дня звільнення до часу постановлення рішення судом.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримали позовні вимоги та просять суд їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги заперечив повністю з мотивів наведених у запереченні та доповнив, що було прийняте рішення про проведення скорочення посади прибиральниці. Також працівників було двічі попереджено усно про вивільнення в звязку із складною фінансовою-економічною ситуацією, таке скорочення було проведене вірно. Вважає вимоги позивача необґрунтованими тому просить суд в їх задоволенні відмовити.

Суд, заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у Негівській сільській раді на посаді прибиральниці з 01.09.1977 року.

Розпорядженням сільського голови № 12 від 29.05.2015 року позивачку звільнено з посади прибиральниці Негівської сільської ради у звязку із скороченням штату працівників апарату управління на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників...

Згідно п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. „Про практику розгляду судами трудових спорів при розгляді справ про звільнення суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, реорганізація, ліквідація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення штату або чисельності працівників.

В судовому засіданні встановлено, що підприємством в повній мірі не визначено переважне право залишення позивача на роботі, зокрема чи має утриманців, чи є єдиним годувальником своєї сімї, і ін., чим порушено вимоги ст.42 КЗпП України.

В судовому засіданні встановлено, що під час звільнення ОСОБА_1 з займаної посади відповідачем не проводились процедури, ліквідації, реорганізації, змін в організації виробництва і праці, звільнення проведено з порушенням трудового законодавства, зокрема позивача письмово не повідомлялося про його звільнення про що в судовому засіданні підтвердив представник відповідача. За таких обставин суд приходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 було проведене з порушенням вимог закону.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Згідно довідки, середній заробіток позивача становить 791,94 грн., що стверджується довідкою. Середньоденний заробіток становить 26,08 грн., одже до оплати підлягає 35 днів, що становить 912,80 грн.

Згідно ст.237-1 КЗпП України Відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд вважає, що заявлені позивачем позовні вимоги про стягнення моральної немайнової шкоди не доведені, а тому у цій вимозі слід відмовити.

У відповідності до вимог ст.88 ЦПК України стягнути з відповідача судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 40, 42, 43, 235, 237-1 КЗпП України, п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 „Про практику розгляду судами трудових спорів, ст.ст.213-215 ЦПК України, суд,

Р І Ш И В :

Позов задоволити частково.

Поновити на роботі ОСОБА_1 з 29.05.2015 року на посаді прибиральниці Негівської сільської ради, Калуського району, Івано-Франківської області.

Стягнути із Негівської сільської ради на користь ОСОБА_1 912 грн. 80 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 800 гривень за надання юридичних послуг.

Стягнути з Негівської сільської ради в дохід держави 243,60 грн. судових витрат.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь 912,80 грн. середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу допустити до негайного виконання.

В частині задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд Івано-Франківської області через Калуський міськрайонний суд шляхом подачі в десятиденний строк апеляційної скарги з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: