Справа № 495/4787/15-ц
рішення

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

16 листопада 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород- Дністровський міськрайонний суд Одеської області

у складі: головуючого - одноособово судді Боярського О.О.,

при секретарі Рачицькій І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Білгород-Дністровська Державна нотаріальна контора про виділення долі померлого із загальної власності подружжя, встановлення фактів визнання спадковим майном, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та розділ спадкового майна,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (який в процесі судового розгляду уточнила) про виділення долі померлого із загальної власності подружжя, встановлення фактів визнання спадковим майном, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та розділ спадкового майна. В обгрунтування вимог позовної заяви зазначає, що 06 січня 2015 року помер її батько - ОСОБА_3 На момент смерті її батько проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з відповідачем ОСОБА_2 з якою перебував у шлюбі. За час спільного подружнього життя з ОСОБА_3 відповідач придбала двокімнатну квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. З огляду на вищевикладене, у відповідності до ч. 3 ст. 60 СК України, позивач стверджує, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, а вона як спадкоємець за законом після смері батька успадкувала 1/4 частку вказаної квартири.

У судовому засіданні представник позивача за довіреністю ОСОБА_4 позовні вимоги підтримав, просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2, її представник за довіреністю ОСОБА_5 у судовому засіданні заперечували проти позовних вимог з підстав зазначених в письмових запереченнях.

Третя особа у судове засіданні не з'явилася, причини неявки суду не відомі.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представника позивача, відповідача та її представника, ретельно дослідивши докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що 06 січня 2015 року помер батько позивача - ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №396983 від 09.01.2015 року.

Той факт, що померлий є батьком позивача підтверджується свідоцтвом про народження виданого повторно 27.08.2002 року (а.с. 7), та свідоцтвом про одруження від 06.05.2015 року серії CS-V № 1240500, з якого вбачається, що 01.12.1990 року позивач одружилася з ОСОБА_6 і присвоїла прізвище чоловіка (а.с. 8-9).

На момент смерті ОСОБА_3 проживав та був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. За зазначеною адресою він проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_2, з якою перебував в шлюбі з 10.02.2009 року.

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що 31.05.2013 року за ОСОБА_2 було зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Ч. 3 вказаної статті встановлено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Так, із документів, наданих відповідачем до суду, вбачається, що 13.02.1995 року між ЖБК «Дністровець-2», ДП ПМК-71 та КП «Мехколона-26» був укладений договір про будівництво житлового будинку по вул. Перемоги, 20 (а.с. 47).

03.03.1995 року між КП «Мехколонна-26» та відповідачем по справі ОСОБА_7 (після одруження ОСОБА_2) був укладений договір про дольову участь в будівництві двокімнатної квартири в житловому будинку по вул. Перемоги, 20 (а.с. 48).

КП «Молоко» в якості безвідсоткової суди на придбання квартири виділило гр. ОСОБА_7 грошові кошти в сумі 490 000000 крб. (а.с. 49).

ОСОБА_7 перерахувала особисто за поверховість 35000000 крб. на розрахунковий рахунок КП «Мехколонна-26» (а.с.50).

В період з 03.03.1995 року по 31.01.1997 року громадянка ОСОБА_7 повністю розрахувалась з КП «Молоко» за видану суду, про що свідчить довідка № 01-12/48 (а.с. 51).

В зв'язку з тим, що 3амовник будівництва будинку № 20 по вул.Перемоги ЖБК «Дністровець-2» не виконав в строк договірних зобов'язань гр.ОСОБА_7 в 2005 році звернулася з позовом до суду.

05.04.2005 року в якості забезпечення позову ОСОБА_7 Білгород-Дністровський міськрайсуд заборонив ЖБК «Дністровець-2» вчиняти будь-які дії з двокімнатною квартирою №8.(а.с. 52).

Справа розглядалася з 2005 по 2013 рік судами різних інстанцій, остаточне рішення ухвалено Вищим Спеціалізованим Судом України від 30.05.2012 року.

01.04.2013 року Білгород-Дністровським міськрайсудом було ухвалено рішення про визнання за ОСОБА_2 (до заміжжя ОСОБА_7С.) права власності на двокімнатну квартиру АДРЕСА_3 (а.с. 53), яке стало підставою для реєстрації 31.05.2013 року права власності на вказану квартиру за відповідачем.

Відповідно до ст.190 ЦК України майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права. Майнові права є неспоживчою річчю, майнові права визнаються речовими правами.

Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до п.3 ст.331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до ст.57 Сімейного Кодексу України особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Отже, з вищевикладеного вбачається, що двокімнатна квартира № 8 в житловому будинку № 20 по вул. Перемоги є особистою приватною власністю ОСОБА_2, оскільки була придбана фактично в 1995 році, тобто до шлюбу з ОСОБА_3 (шлюб укладено 10.02.2009 року) і тому не є спільною сумісною власністю подружжя та не входить до спадкового майна померлого ОСОБА_3

З огляду на викладене, суд прийшов до висновку про необрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та вважає їх такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 57, 60 СК України, ст.ст. 60, 61, 213-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Білгород-Дністровська Державна нотаріальна контора про виділення долі померлого із загальної власності подружжя, встановлення фактів визнання спадковим майном, прийняття спадщини, визнання права власності на спадкове майно та розділ спадкового майна- відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: