АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/5895/15 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: відшкодування шкоди
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року судова колегія судової палати по цивільним справам апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді Пилипчук Н.П.,

суддів: Піддубного Р.М., Гуцал Л.В.,

за участю секретаря Шабас О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, та ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - ОСОБА_4, про стягнення матеріальних збитків, заподіяних дорожньо-транспортною пригодою, відшкодування витрат, понесених оплатою послуг експертів та судових витрат -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що йому заподіяна шкода в результаті ДТП яке сталося 19.05.2012 року за участю автомобіля Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 під його керуванням та автомобіля КІА Соренто державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2 Позивач вказав, що відносно нього закрито провадження по адміністративній справі у зв*язку з відсутністю події адміністративного правопорушення, в квітні 2014 року він відремонтував пошкоджений автомобіль Ніссан Альмера у повному обсязі, але реальна вартість виконаних відновлювальних робіт, у зв'язку з несвоєчасним отриманням коштів станом на 01.03.2015 року є суттєво більшою.

Після уточнення позовних вимог остаточно просив стягнути з відповідача на його користь вартість відновлювальних робіт 134680,93 грн. та витрати по оплаті послуг експертів.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Вирішено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальні збитки, заподіяні дорожньо - транспортною пригодою в сумі 23724 грн. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року змінити позов задовольнити у повному обсязі. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права. Вважає доведеним розмір шкоди 134680,93 грн.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року скасувати, у задоволенні позову відмовити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу посилається на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення процесуального права. Наполягає, що вина ОСОБА_2 не встановлена, тому відсутні підстави для стягнення відшкодування. Звертає увагу, що фактично шкода заподіяна власнику автомобіля ОСОБА_4, а не позивачу.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Вислухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, що з'явились, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга представника ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи справу суд першої інстанції виходив з того, що обидві сторони є винними у вказаній дорожньо-транспортній пригоді.

Проте, такого висновку суд першої інстанції дійшов при неповному з*ясуванні обставин справи.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи, що 19.05.2012 року біля 11 години 20 хвилин, на перехресті Бурсацького узвозу та вул. Клочківська в м. Харкові сталося ДТП за участю автомобіля Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_6, та автомобіля КІА Соренто державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_2

Позивач керував автомобілем Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 на підставі довіреності (а.с. 59), відповідач є власником автомобіля КІА Соренто державний номер НОМЕР_2, що ним не оспорюється.

Постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2013 року адміністративне провадження по справі відносно ОСОБА_3 було закрито за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (арк. 6).

Згідно із ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно з нормами ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана майну фізичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Той хто заподіяв шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоду заподіяно не з її вини.

Таким чином цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначене презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Із постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2013 року вбачається, що вона ґрунтується на висновку комісійної судової автотехнічної експертизи №1679/217/13 від 21.05.2013 року, згідно якого в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_2, повеней був діяти у відповідності з вимогами п.п. 8.7.3 п/п «є» та 8.10 Правил дорожнього руху України; технічна можливість запобігання виникнення пригоди для водія автомобіля Кіа-Соренто ОСОБА_2, визначалась виконанням ним вимог п.п.8.7.3 п/п «є» та 8.10. Правил дорожнього руху України, для чого в нього не було будь-яких перешкод технічного характеру; в даній дорожньо-транспортній ситуації, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3 п/п «є» та 8.10 Правил дорожнього руху України, та з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв»язку з винекненям даної дорожньо-транспортної пригоди; в даній дорожній обстановці, водій ОСОБА_7, повинен був діяти у відповідності з вимогами п. 12.3 Правил дорожнього руху України; в даній дорожньо-транспортній ситуації водій ОСОБА_7 не мав технічної можливості уникнути зіткнення та в його діях не вбачається невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які б, з технічної точки зору, знаходилися в причинному зв»язку з подією пригоди.

Згідно зазначеної постанови Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2013 року, на підставі доказів, які містилися в адміністративній справі, факт скоєння правопорушення водієм ОСОБА_3 не підтверджено, в діях водія ОСОБА_3 відсутній склад адміністративного правопорушення, тоді як, дії водія ОСОБА_2 не відповідали вимогам п.п. 8.7.3. п/п «є» та п. 8.10 ПДР України та знаходилися в причинному зв*язку з винекненям даної дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 59, ч. 1, ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої вставлено ці обставини.

Таким чином, обставини, встановлені постановою Дзержинського районного суду м. Харкова від 27.06.2013 року мають приюдиційне значення для вирішення цієї цивільної справи, тому судова колегія вважає встановленим відсутність вини у ДТП, що мало місце 19.05.2012 року ОСОБА_3 та доведеність вини ОСОБА_2

Із пояснень представника ОСОБА_2 вбачається, що цивільна відповідальність ОСОБА_2 на час ДТП застрахована не була.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», враховуючи, що відповідно до статей 386, 395, 396 ЦК положення щодо захисту права власності поширюються також на осіб, які хоч і не є власниками, але володіють майном на праві господарського відання, оперативного управління або на іншій підставі, передбаченій законом чи договором (речове право), такі особи також мають право вимагати відшкодування шкоди, завданої цьому майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1. Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб).

Оскільки позивач на належній правовій підставі користується автомобілем Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1, поніс витрати на ремонт цього автомобіля, він є належним позивачем у цій справі, має право на відшкодування понесених збитків.

Відповідно до ст. 1192 Цивільного кодексу України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов»язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки». При визначенні розміру та способу відшкодування шкоди, завданої майну потерпілого, судам слід враховувати положення статті 1192 ЦК. Наприклад, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ такого ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Коли відшкодування шкоди в натурі неможливе, потерпілому відшкодовуються в повному обсязі збитки відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як при відшкодуванні шкоди в натурі, так і при відшкодуванні реальних збитків потерпілий має право вимагати відшкодування упущеної вигоди. Ухвалюючи рішення про стягнення на користь потерпілого відшкодування вартості майна, що не може використовуватись за призначенням, але має певну цінність, суд з урахуванням принципу диспозитивності, тобто за заявою заподіювача шкоди, одночасно повинен вирішити питання про передачу цього майна після відшкодування збитків особі, відповідальній за шкоду. Якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). У разі якщо на час виконання рішення суду про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням суду кошти зросли ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких було присуджено відшкодування, потерпілий із цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після зростання цін і тарифів.

Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що при визначенні реальної вартості втраченого майна необхідно враховувати коефіцієнт його зносу на момент ДТП, крім випадків, коли для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва однорідних виробів,

Матеріали справи не містять доказів того, що виробництво запчастин, вузлів на пошкоджений автомобіль зняті з виробництва, що при ремонті автомобіля були використані нові вузли, деталі, іншої модифікації, що випускаються взамін знятих із виробництва.

За таких обставин, судова колегія вважає, що відшкодуванню підлягає не вартість відновлювального ремонту, а майнова шкода з урахуванням коефіцієнту зносу автомобіля на момент ДТП. Така шкода була визначена звітом незалежної оцінки від 19.05.2012 року (а.с. 87-118) та становить 34188,96 грн.

Оскільки, згідно акту виконаних робіт від 28.04.2014 року (а.с. 5) та пояснень представника позивача автомобіль Ніссан Альмера, державний номер НОМЕР_1 був відремонтований у квітні 2014 року, судова колегія не бере до уваги висновок спеціаліста від 20.03.2015 року, яким розмір шкоди визначений станом на 01.03.2015 року, тобто на час коли автомобіль уже був відремонтований.

Судова колегія вважає за необхідне до суми відшкодування збитків включити понесені позивачем витрати на проведення незалежної оцінки від 19.05.2012 року в розмірі 600 грн. (а.с. 31), оскільки такі витрати він вимушений був понести для відновлення свого порушеного права.

Що стосується витрат, понесених на проведення комісійної судової автотехнічної експертизи, підстав для їх відшкодування судова колегія не вбачає, оскільки такі витрати були понесені позивачем в ході розгляду іншої судової справи.

За таких обставин, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 34788,96 грн. (34188,96 грн. + 600 грн.)

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції має право скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п.п. 2, 3, ч. 1 ст. 309 ЦПК України є невідповідність висновків суду обставинам справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими.

Судові витрати підлягають відшкодуванню у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1187 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

В И Р І ШИ Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 26 червня 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 34788 ( тридцять чотири тисячі сімсот вісімдесят вісім) грн. 96 коп. на відшкодування збитків, 347,88 грн. на відшкодування понесених судових витрат.

В іншій частині у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити

Рішення апеляційного суду Харківської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили..

Головуючий -

Судді -