Номер провадження: 22-ц/785/6823/15
Головуючий у першій інстанції Кодінцева С. В.
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2015 року м. Одеса

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Плавич Н.Д.

суддів: Ващенко Л.Г., Колеснікова Г.Я.

при секретарі - Томашевській К.В.

у відкритому судовому засіданні у відсутності сторін,

розглянула апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 липня 2015 року,

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Болградський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, -

встановила:

В травні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача ОСОБА_3, третя особа - Болградський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. В обґрунтування позову позивач посилалася на те, що після смерті її матері ОСОБА_4, на підставі свідоцтва про право власності на спадкове майно вона є власником житлового будинку АДРЕСА_1 м.Болград Одеської області. В зазначеному будинку ще попереднім власником її матір'ю ОСОБА_4 був зареєстрований син позивача - ОСОБА_3 Вказуючи, що відповідач ОСОБА_3 в зазначеному будинку не проживає з 03 жовтня 2014 року, просила на підставі ст.ст.71,72 ЖК України та ст.386 ЦК України визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування вказаним будинком та зобов'язати Болградський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області зняти з реєстрації ОСОБА_3 в зазначеному будинку.

В судовому засіданні позивач підтримала свої вимоги, наполягала на їх задоволенні.

Відповідач просив в задоволенні позову відмовити, втім не заперечував, що він дійсно зареєстрований в спірному будинку, але фактично проживає в будинку своєї дружини в с.Табаки, Болградський район, Одеська область, оскільки позивачка вигнала його сім"ю з цього будинку.

Представник третьої особи до суду не з'явився , про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про що в справі є відповідні докази. Надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю.

Рішенням суду 1 інстанції від 06 липня 2015 року у задоволені позову відмовлено (а.с.39-40).

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 просить про скасування рішення суду, прийняття нового рішення про задоволення її позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

До апеляційного суду сторони та представник 3-ої особи не з'явилися, повідомлялися про час та місце судового засідання, що підтверджується зворотними повідомленнями, які приєднані до матеріалів справи.

У відповідності з вимогами ч.2ст.305 ЦПК України неявка сторони, сповіщеної про день і час розгляду справи не перешкоджає розглядові справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, перевірив матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 є власником житлового будинку АДРЕСА_1 м. Болград Одеської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.09.2009р., що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23804133 від 09.09.2009р. (а.с.4,5).

За повідомленням Болградського районного сектору ГУ ДМС України в Одеській області, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 з 08 травня 1996 року (а.с.23).

Згідно відповіді Табаківської сільської ради №198/02-18 від 26.06.2015р. відповідач зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_4 (а.с.18).

Відповідно до свідоцтва про народження серії АДРЕСА_5 від 29.12.1977р. відповідач ОСОБА_3 є сином позивача ОСОБА_2 (а.с.33).

Ст.ст.47,48 Конституції України встановлює гарантії кожній особі права на житло та гарантії не позбавлення житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Ст.8 п.1 Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, гарантує кожній особа, окрім інших прав, право на повагу до її житла.

Ст.ст.71,72 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Разом з тим, користування жилою площею в приватному житловому фонді та механізм втрати права користування також врегульовано нормами ЦК України.

Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім'ї, право користування житлом має речово-правовий характер, у зв'язку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.405 ЦК України, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Оскільки позивач звернулася до суду з вимогою про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням саме як власник житлового будинку, то посилання на ст.ст.71,72 ЖК України, та ст.386 ЦК України, яка передбачає захист прав власника в разі порушення або можливого порушення його прав, як на підставу позову є неправомірними, тому місцевий суд, відмовивши в позові про визнання особи такою, що втратила право користування спірним будинком, постановив законне та обґрунтоване рішення і колегія суддів погоджується із цим правовим висновком.

Крім того, колегія суддів також погоджується із висновком місцевого суду щодо відмови в позові про зобов'язання Болградського РС ГУ ДМС України в Одеській області зняти відповідача з реєстрації в спірному будинку, оскільки зазначені вимоги позивача є похідними від основного позову та можуть бути задоволені лише у разі задоволення позовних вимог про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

Доводи позивача, викладені в апеляційній скарги, не дають підстав для скасування рішення суду. Судом 1-ої інстанції, враховані всі обставини і зроблено правильний правовий висновок.

На підставі наведеного, судова колегія вважає, що рішення суду відповідає встановленим по справі обставинам, постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування і задоволення скарги немає.

Керуючись ст.ст. 303, 307ч.1п.1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 06 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа - Болградський районний сектор Головного управління Державної міграційної служби України в Одеській області, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, - залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області Плавич Н.Д.

Ващенко Л.Г.

Колесніков Г.Я.