Справа № 297/1688/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Джуги С.Д.,

суддів - Бисаги Т.Ю., Кеміня М.П.

при секретарі: Маринець Д.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Берегівського районного суду від 01 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріус Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Христина Миколаївна, про визнання недійсними договорів дарування квартири та земельних ділянок, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання недійсними договорів дарування квартири та земельних ділянок.

В обґрунтування позову посилається на те, що 05.02.2015 року Берегівським районним судом визнано частково недійсним рішення 19 сесії 4 скликання Берегівської міської ради від 21.05.2004 року №503 у частині передачі земельної ділянки АДРЕСА_1 у власність ОСОБА_3 та визнано недійсним державний акт на право власності на цю земельну ділянку від 01.08.2007 року.

Однак ОСОБА_3 приховав від нотаріуса наявність даного спору та 27.02.2015 року уклав договір дарування квартири НОМЕР_1 в АДРЕСА_1, а 04.03.2015 року подарував земельну ділянку НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 своєму сину ОСОБА_4

Вказані договори дарування вважає незаконними та підлягають визнанню недійсними.

Так, договором дарування від 04.0.32015 року ОСОБА_3 подарував землю, яка належить йому на праві власності.

За період часу, на протязі якого ОСОБА_3 незаконно володів земельною ділянкою, він самовільно побудував на ній гараж літера «Д» та вбиральню літера «Є», а також вчинив інші незаконні дії за рахунок чого збільшив розмір квартири НОМЕР_1 на 4 кв.м.

За таких обставин, просив суд визнати недійсним та скасувати договір дарування квартири НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 від 27.02.2015 року та договір дарування земельної ділянки НОМЕР_1 та НОМЕР_2 по АДРЕСА_1 від 04.03.2015 року, які укладені між ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Рішенням Берегівського районного суду від 01 жовтня 2015 року в задоволенні даного позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. В обґрунтування посилається на неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та цивільної справи №297/3077/14-ц і обговоривши підстави апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що права позивача не порушені. Зокрема, суд вказав, що ОСОБА_2 не є ні власником, ні користувачем спірної ділянки, позивачем не надано рішення Берегівського районного суду від 05.02.2015 року. Стосовно договору дарування квартири, суд послався на те, що гараж та вбиральня не є об'єктами самочинного будівництва.

Однак, з даним висновком суду першої інстанції не може повністю погодитись колегія суддів виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 09.05.2001 року, ОСОБА_2 є власником квартири НОМЕР_2 будинку за адресою АДРЕСА_1, що становить власником 3/5 частини даного будинку (а.с.58). Власником квартири НОМЕР_1 в даному будинку є ОСОБА_3 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року (а.с.68).

Згідно наявного в матеріалах справи Державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 від 01.08.2007 року ОСОБА_3 є власником земельної ділянки площею 0,0279 га, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, для обслуговування жилого будинку. Дана земля фактично складається з двох земельних ділянок площею 0,0074 га та 0,0205 га (а.с.42).

27.02.2015 року укладено нотаріально посвідчений договір дарування квартири згідно якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 вищезазначену квартиру НОМЕР_1 в АДРЕСА_1 (а.с.43). Як зазначено в договорі належить дарувальнику на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року.

04.03.2015 року укладено нотаріально посвідчений договір дарування земельних ділянок згідно умов якого ОСОБА_3 подарував ОСОБА_4 вищезазначені земельні ділянки площею 0,0074 га та 0,0205 га, які належали йому на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку від 01.08.2007 року (а.с.38).

Оспорюючи зазначені договори дарування, позивач в тому числі посилався на те, що рішенням Берегівського районного суду від 05.02.2015 року визнано недійсним державний акт на право власності на землю від 01.08.2007 року. При цьому ставив питання про витребування для огляду цивільної справи №297/3077/14-ц по якій було ухвалено вказане судове рішення, однак таке клопотання судом першої інстанції задоволено не було.

В процесі апеляційного розгляду, апеляційним судом Закарпатської області витребувано та досліджено вищевказану цивільну справу.

Зокрема, з матеріалів цивільної справи №297/3077/14-ц вбачається, що рішенням Берегівського районного суду 05.02.2015 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 17.04.2015 року та ухвалою ВССУ від 21.10.2015 року, визнано недійсним та скасовано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0279 га, що розташована по АДРЕСА_1 від 01.08.2007 року, який видано ОСОБА_3 (а.с.35-38, 74-77, 123, 124 справи №297/3077/14-ц).

З вказаних судових рішень вбачається, що підставою для визнання недійсним та скасування державного акту стало те, що таким ОСОБА_3 була передана у власність земельна ділянка розміром, який перевищує норму, на який він мав право згідно ч.4 ст. 120 ЗК України, чим порушено права ОСОБА_2

Таким чином, оскільки правовстановлюючий документ на підставі якого відбулося відчуження земельних ділянок визнано недійсним в судовому порядку і наявне порушення в зв'язку з цим прав позивача, то договір дарування земельних ділянок від 04.03.2015 року укладений з порушенням чинного законодавства та підлягає визнанню недійсним.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні вимоги про визнання недійсним договору дарування квартири.

Зокрема, безпідставним є послання позивача (в обґрунтування даної вимоги) на те, що в договорі дарування вказано гараж під літерою «Д» та вбиральню під літерою «Є», незаконно та самовільно побудовані відповідачем ОСОБА_3 на його земельній ділянці, оскільки, враховуючи скасування державного акту від 01.08.2007 року, вся земельна ділянка за адресою АДРЕСА_1, вважається такою, що перебуває у спільній сумісній власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 згідно п. «в», ч.2 ст. 89 ЗК України.

При цьому, хоча будівництво зазначених гаража та вбиральні й було розпочато ОСОБА_3 самовільно, однак рішенням виконкому Берегівської міської ради від 23.02.2011 року надано ОСОБА_3 дозвіл на завершення самочинно розпочатого будівництва гаражу та вбиральні (а.с.67).

Після чого ОСОБА_3 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року в якому гараж «Д» та вбиральня «Е» вказані як приналежність до квартири НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, без жодної вказівки на те, що дані об'єкти є самочинним будівництвом. Вказане свідчить, що дані об'єкти були узаконені в установленому законодавством порядку, а відтак не можуть вважатися самочинним будівництвом.

Таким чином, оскільки зазначене свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 18.06.2012 року є чинним, то ОСОБА_3, як власник, вправі був відчужувати за договором дарування все вказане у свідоцтві майно без жодних обмежень.

За таких обставин відсутні підстави для визнання недійсним договору дарування квартири від 27.02.2015 року.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, згідно п.п.1, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підлягає скасуванню в частині відмови в задоволенні позовної вимоги про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення такої вимоги.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Скасувати рішення Берегівського районного суду від 01 жовтня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування земельних ділянок та ухвалити в цій частині нове рішення, яким дану позовну вимогу задовольнити.

Визнати недійсним договір дарування земельних ділянок від 04 березня 2015 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який посвідчений приватний нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Гарапко Х.М. та зареєстрований в реєстрі за №5589.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з дня його ухвалення і може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач

Судді