Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 331/3480/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Жукова О.Є.
Провадження № 22-ц/778/4636/15 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 вересня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатової Марини Володимирівни про захист прав споживачів, визнання кредитного договору та договору застави недійсними,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначала, що в квітні 2013 року вона звернулася до ТОВ «Порше мобіліті» з метою купівлі автомобілю в кредит. Працівниками ТОВ «Порше мобіліті» їй було запропоновано надати кредитні кошти в національній валюті на купівлю автомобіля на строк в 60 місяців (5 років) зі сплатою 9,90 % річних, на що вона надала згоду.

Перед укладенням кредитного договору їй було надано інформацію про загальну вартість кредиту в національній валюті у вигляді «Комерційної пропозиції», при цьому, її ніяким чином не було попереджено про можливі валютні ризики, які можуть вплинути на розмір кредиту. ОСОБА_3 розуміла, що укладає кредитний договір у гривні з відповідною відсотковою ставкою, яка і буде справедливою та єдиною платою по кредиту. Представники відповідача їй неодноразово перед підписанням договору підтверджували, що щомісячний платіж по кредиту не буде перебільшувати 2 500 грн. на місяць, що для позивача було прийнятним.

В графіку погашення кредиту, увагу позивача представники кредитора зосередили на інформації про «Вартість послуг, пов'язаних з одержанням та укладанням кредитного договору та орієнтована вартість кредиту з урахуванням відсоткової ставки за кредитом», та зазначили, що згідно вказаної інформації, яку підписали сторони, сума основного кредиту становить 114 870,92 грн., сума процентів за користування кредитом (на рік) - 6 245,86 грн.

Оскільки у позивача немає юридичної чи фінансової освіти, на момент укладення кредитного договору вона повністю довіряла інформації, яку їй надали представники відповідача.

Отримуючи кредит в сумі 114 870,82 грн. під 9,90 % річних, позивач розуміла, то її щомісячний платіж буде становити близько 2 500 грн. на місяць, а тому вказаний кредит вона зможе обслуговувати протягом п'яти років. Можливості того, що реальна вартість кредиту може змінюватися з часом, вона не могла передбачити, представники відповідача її також про це не попередили.

26.04.2013р. між нею та ТОВ «Порше мобіліті» було укладено кредитний договір № 50008751, за умовами якого вона, як позичальник, отримала кредит в розмірі суми кредиту - 114 870,82 грн. із застосуванням процентної ставки в розмірі 9,90 % річних на строк 60 місяців. Грошові кошти в національній валюті були направлені на рахунок торгуючої організації для купівлі автомобіля позичальником.

29.04.2013р. між ОСОБА_3 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави автотранспортного засобу № 50008751, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., який було зареєстровано в реєстрі за № 1131.

Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець з метою забезпечення виконання кредитного договору № 50008751 від 26.04.2013р., укладеного між ТОВ «Порше Мобіліті» та ОСОБА_3 передає в заставу автомобіль з наступними характеристиками: модель VОLKSWAGEN POLO, об'єм двигуна: 1598 куб.см., 2013 року випуску, номер шасі, кузова, рами: № НОМЕР_1, реєстраційний номер: НОМЕР_2, колір: білий.

Предмет застави є власністю заставодавця на підставі контракту № 378226 купівлі-продажу автомобіля у кредит від 27 квітня 2013 року, укладеного заставодавцем з ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Запорізьким ВРЕР №1 УДАІ ГУМВС в Запорізькій області 27 квітня 2013 року.

Кредитний договір між сторонами складається з кредитного договору, графіку платежів до нього, загальних умов кредитування, які разом складають умови кредитного договору.

Як було зазначено в кредитному договорі, усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту у дол. США, визначеному вище, відповідно до статті 1.3. Загальних умов кредитування. Курс для обчислення, зазначений вище, становить 8,1460 грн./дол. США.

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування, компанія зобов'язується надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі в українських гривнях.

Відповідно до п. 1.3.1 умов розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти станом на робочий день, що передував дню укладення кредитного договору, у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування обмінного курсу за безготівковими операціями банку, назву якого зазначено у кредитному договорі, до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту; при цьому для розрахунку використовується обмінний курс, чинний станом на робочий день, що передує дню виставлення рахунка з урахуванням передбачених нижче особливостей.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунка та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору. Якщо в період між датою виставлення рахунка та датою отримання суми, еквівалентної тій, що зазначена в такому рахунку, обмінний курс, який був використаний компанією, збільшиться більше, ніж на 2 %, різниця, що виникла внаслідок такого збільшення, виплачується позичальником.

Після укладення кредитного договору позивач сумлінно виконувала його умови, вважаючи що протягом п'яти років щомісячний платіж буде залишатися незмінним.

Починаючи з січня 2014 року на адресу позивача почали надходити рахунки ТОВ «Порше Мобіліті», згідно з якими розмір щомісячного платежу по кредиту збільшувався в зв'язку зі збільшенням курсу долара США. Якщо розмір щомісячного погашення за кредитом на момент його укладення складав близько 2 500 грн., то станом на теперішній час платіж вже складає 6 500 грн. - 7 500 грн. на місяць, що позивач, як споживач, не могла передбачити при укладанні договору, та ні в якому разі вона не уклала би такий договір, якщо б її попередили про такі валютні ризики.

ОСОБА_3 вважає, що умови кредитного договору, а саме: графік погашення кредиту, та умови, які передбачають збільшення розміру щомісячних платежів в залежності від росту курсу долара США, є незаконними та несправедливими, такими, що суперечать Цивільному кодексу України, Законам України «Про захист справ споживачів», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», нормам цивільного законодавства України.

Крім іншого, в порушення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" № 168 від 10.05.2007р. графік погашення кредиту не містить зрозумілої для споживача інформації щодо погашення кредиту та інформації щодо сукупної вартості кредиту.

Графік погашення кредиту викладено в доларах США, що суперечить Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 524, 1049, 1054 ЦК України.

Інформація про сукупну вартість кредиту зазначена як в гривнях, так і в доларах США, що не дозволяє споживачу однозначно тлумачити вартість кредиту для нього.

Зазначення загальної суми кредиту лише в доларах США суперечить ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», постанови Національного банку України "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту" № 168 від 10.05.2007р., оскільки відповідно до вказаних правил, кредитний договір має містити графік платежів у розмірі сум погашення основного боргу. Як встановлено договором, кредитні кошти позичальник отримав в гривні, а тому і порядок погашення боргу повинен розраховуватись в гривні, та за згодою сторін - також із зазначенням відповідних еквівалентів.

Згідно п. 1.3 загальних умов кредитування, валютою платежу є гривня, оскільки кредитор не є банком. Таким чином, в графіку платежів не зазначено сукупної вартості кредиту у валюті платежу, а саме у гривні, що є незаконним.

Положення ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» щодо необхідності надати інформацію споживачу про загальну вартість кредиту, означає, що споживач при укладенні кредитного договору повинен повністю усвідомлювати на яких умовах він отримує кредитні кошти та який загальний розмір кредиту за весь час його обслуговування він на себе бере.

Позивачу, як позичальнику по кредитному договору, було роз'яснено, що вона отримує суму кредиту в розмірі 114 870,82 грн., щорічно сплачує проценти за користування кредитом в розмірі 6 245,86 грн., тобто сукупна вартість кредиту для неї, на п'ять років, становила би не більше 31 229,30 грн., щомісячний платіж - не більше 2 500 грн., що було для неї прийнятним.

В порушення п. 3.8 постанови Національного банку України від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» кредитор не повідомив позивача про імовірні валютні ризики та про збільшення кредитного навантаження в зв'язку з ростом курсу долара США.

На теперішній час представники кредитора стверджують позивачу, що вона невірно розуміє умови договору, щомісячний платіж в розмірі 6 500 грн. - 7 500 грн. є справедливим та таким, що відповідає умовам договору, а тому загальна вартість кредиту може фактично становити більше 350 000 грн., оскілки саме позивач несе валютні ризики (7 500 грн. х 3 роки х 12 місяців + вже сплачені суми за два роки 80 000 грн.).

Якщо би позивач могла передбачити, що автомобіль вартістю 114 870 грн. реально буде їй коштувати більше майже в чотири рази - 350 000 грн. за п'ять років користування кредитом, такої угоди вона б ніколи не підписала. Представники ТОВ «Порше мобіліті» переконували її, що використання долару США в договорі є формальністю, а всі посилання на курс стосуються курсу, зазначеному в самому договорі - 8,1460 грн. за дол. США, який змінюватися не буде.

Таким чином, графік погашення кредиту, в якому не зазначено порядок погашення кредиту в тій грошовій формі, в якій кошти були отримані, є недійсним.

В оспорюваному кредитному договорі в порушення Закону України «Про захист прав споживачів» кредитор для отримання додаткового прибутку використовує валюту в доларах США для розрахунку заборгованості по кредиту, отримує більший дохід від збільшення курсу долару США.

Той факт, що заборона на видачу валютних кредитів була зазначена в Законі України «Про захист прав споживачів» додатково свідчить про те, що використання іноземної валюти в споживчих кредитах є несправедливим по відношенню до споживача. Законодавець вказаною нормою прямо зазначає, що на споживача, як на більш слабкого суб'єкта відносин не можна покладати валютні ризики, в якій би формі вони не існували. Використання кредитором еквівалентів валюти в кредитному договору, що дає йому право змінювати суму кредиту в залежності від курсу валют, повністю нівелює принципи та цілі заборони валютного споживчого кредитування в Україні.

Крім того, оскільки у спірному договорі плата за обслуговування кредиту та за його дострокове погашення визначена за формулою зі змінними величинами, то такі умови суперечать положенням ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Фактично, використовуючи для розрахунку заборгованості по споживчому кредиту, графік погашення кредиту в доларах США та формулу, зазначену в п. 1.3.1 кредитного договору, кредитор ставить позивача, як споживача, в дискримінаційні умови, оскільки крім доходу у вигляді відсотків, кредитор отримує доход у вигляді додаткових платежів в залежності від коригування курсу долара США.

Таким чином, умови кредитного договору щодо права кредитора розраховувати платежі по кредиту з врахуванням курсу долара США, є дискримінаційними та несправедливими до позивача, як до споживача, оскільки кредитор отримує дохід не лише від процентів по кредиту, але й від валютних коливань, хоча надав кредитні кошти в національній валюті.

Відповідно до положень ст.ст. 638, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України "Про закису прав споживачів" графік погашення кредиту обов'язково укладається при укладені споживачем кредитного договору, а тому наявність графіку погашення кредиту за договором є істотною умовою цього договору.

В разі визнання графіку погашення кредиту недійсним та пункту 1.3.1 кредитного договору, як істотної умови кредитного договору, весь договір слід визнати недійсним.

Позичальник, підписуючи умови договору довірився поясненням представників відповідача про те, що курс долару США зафіксовано на момент підписання договору, а тому щомісячні платежі змінюватися не будуть. В той же момент, при виконанні кредитного договору кредитор користується п. 1.3.1 договору, який передбачає незаконне збільшення щомісячних платежів по кредиту. Крім того, що вказаний пункт договору є незаконним, він є таким, що вводить споживача в оману щодо реальної ціни кредитного договору, та свідчить по використання ТОВ «Порше мобіліті» нечесної підприємницької практики як на момент укладення договору, так і на стадії його виконання.

Визнання недійсним кредитного договору, укладеного між ТОВ «Порше мобіліті» та позивачем є підставою для визнання недійсним договору застави від 29.04.2013р. як акцесорного (похідного) зобов'язання.

Оскільки при укладенні договору застави, у відповідності до ст. 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» приватним нотаріусом було накладено обтяження на автомобіль, який належить позивачу на праві власності, остання, як власник майна, право користування якого порушується, має право заявити вимоги про вилучення запису про обтяження рухомого майна.

Згідно п. 5.1 Глави 15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення про припинення (розірвання, визнання недійсним) договору застави (іпотеки), а також за рішенням суду.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила суд:

- визнати недійсним кредитний договір № 50008751 від 26.04.2013р., укладений між нею та ТОВ «Порше Мобіліті»;

- визнати недійсним договір застави № 50008751 від 29.04.2013р., укладений між нею та ТОВ «Порше Мобіліті», посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В. за 1131;

- зобов'язати приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Саламатову М.В. вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження реєстраційний номер 13683379, контрольна сума: 35ДЕАВ5ЕА5, обтяжувач: ТОВ «Порше мобіліті», боржник: ОСОБА_3, об'єкт обтяження: автомобіль легковий, VW Polo Sedan 1.6 J benzin, колір - білий, 2013 р.в., тип палива - Бензин, об'єм двигуна - 1598 сст. Номер об'єкта: НОМЕР_1, номер державної реєстрації: НОМЕР_2, підстава обтяження Договір застави, 1131, 29.04.2013, Саламатова М.В., ПН Запорізького МНО.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За положеннями ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.04.2013р. між ТОВ "Порше Мобіліті" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 50008751, відповідно до умов якого позивач отримала кредит в сумі 114 870,82 грн., що еквівалентно 14 101,50 доларів США, строком на 60 місяців зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 9,9 % (змінна ставка відповідно до ст. 2.3 Загальних умов кредитування) на придбання автомобіля марки VW Polo Sedan, кузов № НОМЕР_1, об'єм двигуна 1598 куб.см., 2013 року випуску (а.с. 6).

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені кредитним договором, та надав ОСОБА_3 кредит в розмірі 114 870,82 грн., що в еквіваленті складає 14 101,50 доларів США, що визнається позивачем.

Між ОСОБА_3 та ТОВ "Порше Мобіліті" 29.04.2013р. укладено договір застави транспортного засобу № 50008751, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Саламатовою М.В., та зареєстрований в реєстрі за № 1131 (а.с. 12-15)

Згідно п.п. 1.1, 1.3 договору застави, заставодавець ОСОБА_3 з метою забезпечення виконання кредитного договору № 50008751 від 26.04.2013p., укладеного між ТОВ "Порше Мобіліті" та нею, передає в заставу автомобіль з наступними характеристиками: марка VОLKSWAGEN, модель POLO, 2013 року випуску, об'єм двигуна: 1598 куб.см., шасі (кузов, рама) НОМЕР_1, реєстраційний номер НОМЕР_2, колір білий.

Предмет застави є власністю заставодавця на підставі контракту № 378226 купівлі-продажу автомобіля у кредит від 27.04.2013р., укладеного заставодавцем з ТОВ «Автомобільний Дім Соллі Плюс», та на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_3, виданого Запорізьким ВРЕР № 1 УДАІ ГУМВС України в Запорізькій області 27.04.2013р.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

З матеріалів справи вбачається, що судом правильно застосовано наступні норми матеріального права.

Згідно ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов'язків є, зокрема, договори та інші правочини.

За приписами статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положення чинного законодавства хоч і визначають національну валюту України як єдиний законний платіжний засіб на території України, однак не містять заборони на вираження у договорі грошових зобов'язань в іноземній валюті, визначення грошового еквівалента зобов'язання в іноземній валюті, а також на здійснення перерахунку грошового зобов'язання у випадку зміни курсу національної валюти України по відношенню до іноземної валюти.

Так, згідно ч.ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Ця норма кореспондується із приписами статті 524 ЦК України, згідно з якою зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, положення чинного законодавства хоч і передбачають обов'язковість застосування валюти України при здійсненні розрахунків, але не містять заборони визначення грошового еквіваленту зобов'язань в іноземній валюті. Відтак, коригування платежів, в основі якого лежить зміна курсової різниці (зміна курсу гривні стосовно долара), прямо не заборонена та не суперечить чинному законодавству України.

Поряд з цим, слід зазначити, що статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору та загальними умовами кредитування передбачено, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовується до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до статті 1.3 Загальних умов кредитування.

Зазначені умови кредитного договору та загальні умови кредитування підписані позичальником без зауважень (а.с. 6-10).

Графіком погашення кредиту передбачені не платежі у гривні, а еквівалент у доларах США, який при сплаті відповідного щомісячного платежу відповідатиме певній сумі у гривні. Даний спосіб розрахунку щомісячного платежу у графіку погашення кредиту відповідає положенням п. 1.3.1. Загальних умов кредитування, які є невід'ємною частиною договору (а.с. 10зв.-11).

Статтею 204 ЦК України встановлена презумпція правомірності правочину, відповідно до якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України. За частиною 3 даної статті правочин, недійсність якого прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, що передбачені законом.

Таким чином, для визнання оспорюваного договору недійсним позивач має довести за допомогою належних засобів доказування, що договір суперечить вимогам чинного законодавства щодо його форми, змісту, правоздатності і волевиявленню сторін, на момент укладення договору свідомо існує об'єктивна неможливість настання правового результату, а також, що внаслідок його укладення порушені права позивача.

Втім, як встановлено судом першої інстанції, позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не довів за допомогою належних засобів доказування наявності правових підстав, з якими закон пов'язує недійсність договору.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 1055 ЦК України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

За положеннями статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: особу та місцезнаходження кредитодавця; кредитні умови, зокрема: мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; форми його забезпечення; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; тип відсоткової ставки; суму, на яку кредит може бути виданий; орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; можливість дострокового повернення кредиту та його умови та ін. Договір про надання споживчого кредиту укладається у письмовій формі, один з оригіналів якого передається споживачеві. Обов'язок доведення того, що один з оригіналів договору був переданий споживачеві, покладається на кредитодавця.

Стаття 18 Закону України "Про захист прав споживачів" передбачає визнання недійсними умов договорів що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті Закону продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У частині третій названої статті наведений перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; встановлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладанням договору.

Рішення суду відповідає обставинам справи та вказаним нормам матеріального права.

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилання в рішенні суду на принцип свободи договору не знайшов свого підтвердження. Зокрема, не знайшли підтвердження доводи щодо ризику придбавання не потрібних споживачу кредитних послуг, як слабшої сторони договору, та обмеження принципу свободи цивільного договору у сфері споживчого кредитування.

З матеріалів справи вбачається, що укладений сторонами кредитний договір відповідає вищенаведеним ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів». Придбавання споживачем не потрібних кредитних послуг місця не має та на такі обставини не посилається позивач.

Виходячи із тексту рішення суду не мають свого підтвердження доводи, що суд керувався нині не діючою редакцією Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки наведені норми Закону у рішенні суду відповідають належній редакції вказаного Закону.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливої вартості кредиту у зв'язку з умовами договору, які передбачають зміну ціни послуг у залежності від коливань курсу валют, спростовані під час апеляційного розгляду справи.

При укладанні оспореного кредитного договору позичальник погодився з тим, що платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування.

Згідно п. 1.1. Загальних умов кредитування компанія зобов'язалася надати позичальнику кредит у сумі, визначеній у кредитному договорі, в українських гривнях. В кредитному договорі сторони встановили еквівалент суми кредиту в іноземній валюті, що прийнятний для сторін.

За п. 1.3. Загальних умов кредитування сторони погодили, що кошти у повернення кредиту та додаткового кредиту позичальником відображають справедливу вартість кредиту та додаткового кредиту на момент його видачі та забезпечують отримання компанією очікуваної станом на дату сплати таких коштів суми на основі діючого обмінного курсу валюти, як це погоджено сторонами у кредитному договорі. Розмір платежів, що підлягають сплаті позичальником у повернення кредиту та додаткового кредиту, визначено в еквіваленті іноземної валюти на день укладення кредитного договору у графіку погашення кредиту, який є невід'ємною частиною кредитного договору. В подальшому позичальник сплачує платежі у повернення кредиту та додаткового кредиту відповідно до виставлених компанією рахунків у гривні; при цьому розмір платежів розраховується шляхом застосування до еквівалентів платежів у іноземній валюті, вказаних у графіку погашення кредиту,чинного на момент виставлення рахунка обмінного курсу банку, зазначеного у кредитному договорі.

Позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору (п. 1.3.1. Загальних умов).

Доводи апеляційної скарги щодо безпідставності посилання в рішенні суду на роз'яснення п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», що саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі ст. 652 ЦК України, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також отримання кредиту в національній валюті, мають своє підтвердження. Проте, посилання суду на вказане роз'яснення не дає підстав для висновку щодо незаконності висновку рішення суду по суті справи, а тому не може тягнути його скасування, оскільки безпосередньо норми матеріального права застосовані вірно.

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності використання еквівалентів зобов'язання в іноземній валюті не спростовують висновків рішення суду, виходячи з наступного.

Як зазначалося вище, відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене в грошовій одиниці України - гривні, проте в договорі сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Згідно ст. 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

За оспорюваним кредитним договором визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, а тому ТОВ «Порше Мобіліті» сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за курсом відповідної валюти на день платежу, оскільки саме такий порядок її визначення встановлений законом.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливих умов кредитного договору у зв'язку із валютними ризиками, покладеними на позивача, щодо заборони фінансовим установам в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів за кредитним договором не мають свого підтвердження.

З матеріалів справи вбачається, що підписавши Загальні умови кредитування позичальник підтвердила, що компанія належним чином ознайомила її із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" від 12.05.1991 року № 1023-XII, а також що вона ознайомлена з правилами надання фінансових послуг (кредитів), затверджених компанією, умовами надання послуги фінансового кредиту із зазначенням вартості цієї послуги для позичальника (п.п. 9.5, 9.6 Загальних умов кредитування).

При цьому умовами кредитного договору не передбачено можливість ТОВ «Порше Мобіліті» в односторонньому порядку збільшувати розмір процентної ставки або інших платежів за кредитним договором.

Доводи апеляційної скарги щодо невідповідності кредитного договору вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», а саме, щодо неналежної форми договору, підтвердження не мають і спростовуються безпосередньо кредитним договором, який за формою відповідає вказаному Закону (ч. 4 ст. 11).

Наступні доводи апеляційної скарги щодо несправедливості кредитного договору у зв'язку з коливанням курсу долара США є аналогічними до вище проаналізованих та такими, що не знайшли свого підтвердження.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду також не спростовують, оскільки є повторенням обставин, якими ОСОБА_3 обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки.

Решта доказів та обставин, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Також, доводів в частині рішення суду про відмову в задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору застави та зобов'язання приватного нотаріуса вилучити з Державного реєстру обтяжень рухомого майна реєстраційний запис про обтяження апеляційна скарга не містить.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 12 червня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: