Справа № 305/2472/14-ц
Провадження по справі 2/305/106/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 року Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючого - судді Ємчук В.Е.

у частю секретаря - Орос С.Ю.

позивачки ОСОБА_1

представника позивачки ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі гідності та ділової репутації,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності та ділової репутації.

Позов мотивує тим, що 29 липня 2014 року, сільський голова с.Богдан, ОСОБА_3, опублікував на веб-сайті www.zakarpattya.net.ua, статтю "Богдан, школа і "каптьорка", а 30 липня 2014 року, на веб-сайті www.rinews.com.ua, статтю "Державний контроль - запорука якості освіти", оприлюднивши які, ОСОБА_3 звернувся до редакції районної народної газети "Зоря Рахівщини" із замовленням на друк оголошення про публікації, з метою залучення до ознайомлення із зазначеними статтями широкого кола читачів. Оголошення було надруковано в №60-61 газети "Зоря Рахівщини" від 09 серпня 2014 року. Обидві зазначені статті мають тотожний зміст, на думку позивачки, є недостовірними та такими, в яких автор умисно, з метою помсти колективу, який він очолював нетрималий час, з серпня 2005 року по травень 2006 року, однак через свої моральні та ділові якості не здобув поваги та авторитету в колективі, відкрито зводить наклеп, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивачки, як педагога. У публікаціях ОСОБА_3 зазначає, що за результатами ЗНО по Закарпатській області за 2013 рік школа посіла 257 місце, серед 303 шкіл області. Низький рейтинг школи ОСОБА_3 обгрунтовує тим, що педагогічний колектив не приділяє належної уваги організації навчального процесу, а натомість, надмірно захопився розв"язанням іншої проблеми - усуненням від посади директора Богданської ОСОБА_5 ступенів ОСОБА_6. Позивачка зазначає, що дійсно, в школі склалася атмосфера нетерпимості, причиною якої являється зневажливе ставлення ОСОБА_6 як до педагогів школи, так і до технічних працівників. Позивачка є членом профспілки школи, яка налічує 90 осіб. Профспілка дійсно вживає заходів для усунення ОСОБА_6 від посади директора школи, яка за своїми моральними та діловими якостями не спроможна очолювати колектив, який виконує надзвичайно важливе завдання - навчання та виховання дітей і молоді. Однак, заходи, яких колектив вживає для усунення ОСОБА_6 від посади директора школи, на думку позивачки, є законними, зводяться до звернень до управління освіти, РДА, вищих інстанцій. Все це здійснюється поза навчальними та виховними процесами без негативного впливу на них. ОСОБА_1 являється педагогом з 37 річним стажем, виховала велику кількість учнів, є членом педагогічного колективу та членом профспілки. Цей згуртований колектив та її особисто автор принизливо та зневажливо називає "сходняком", "каптьоркою", "деструктивною, терористичною та антипедагогічною по своїй поведінці групою вчителів", "ситуативним вискочкою", "популістом", "демагогом", "заколотником" та "лицеміром", а також порівнює з відомим терористом ОСОБА_7 на прізвисько "Стрелок", звинувачує у вживанні алкоголю під час навчального процесу, зазначає, що під час перебування на посаді директора школи, педагогічний колектив кожної перерви вживав алкогольні напої та схиляв ОСОБА_3 до вживання алкоголю, а приміщення, в якому відбуваються засідання профспілки, називає "баром". Позивачка вважає ці терміни наклепом та неправдою, які принижують людську гідність колективу та її особисто, як педагога та члена профспілкової організації, оскільки ОСОБА_3 спрямовує образливі епітети виключно проти членів профспілки. Крім образи честі та гідності, дії ОСОБА_3 підривають її ділову репутацію. Зі слів автора випливає, що вона являється одним з винуватців дезорганізації навчального процесу і, відповідно, зниженню рівня знань та рейтингу школи. Все це негативно впливає на імідж позивачки, як педагога, підриває довіру учнів до неї, що перешкоджає нормальному перебігу навчально-виховного процесу. Бажаючи досягнути більш ефективного результату в дискредитації позивачки та педагогічного колективу школи, ОСОБА_3 розмістив у газеті "Зоря Рахівщини" оголошення про публікацію статей в Інтернет мережі, прагнучи залучити до ознайомлення зі статтями широкого кола читатів. Так як серед читачів є особи, які не являються учнями та працівниками школи, які обізнані з суспільними та робочими процесами, що відбуваються в школі, у них може скластися враження про те, що колектив школи займається виключно чварами, не виконуючи покладені на нього обов"язки. У зв"язку із наведеним просить зобов"язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, а саме визнати відомості, що були опубліковані у зазначених вище статтях, такими, що не відповідають дійсності, ганьблять її честь, гідність та ділову репутацію. Зобов"язати ОСОБА_3 опублікувати офіційне вибачення перед позивачкою на веб-сайтах www.zakarpattya.net.ua www.rinews.com.ua, з оголошенням публікації вибачення в газеті "Зоря Рахівщини", а також стягнути з відповідача в користь позивачки 5000 гривень моральної шкоди та 243,60 грн. судових витрат.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали з мотивів, викладених у позовній заяві, та наполягали на задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали, вважають, що відповідачем не було поширено будь-якої офіційної інформації щодо позивачки, а у опублікованих статтях лише викладено його особисті оціночні судження, критику та оцінку дій вчителів, тому позов ОСОБА_1 вважають безпідставним та просять відмовити у його задоволенні.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14 показали суду, що у них у педколективі склалися ненормальні стосунки із-за директора школи - ОСОБА_6, яку підтримує сільський голова ОСОБА_3, який публікує різні статті, що ганьблять честь і гідність вчителів, обзиває їх різними образливими словами, зневажаючи їх як вчителів.

Заслухавши учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного висновку.

Конституція України закріплює інститут прав та свобод людини і громадянина, якому належить центральне місце. В Основному Законі майже третину норм становлять права, свободи та обов?язки людини і громадянина. Саме з цим пов?язано передбачення особистих немайнових відносин й у сфері цивільно-правового регулювання.

Цивільним кодексом України передбачено закріплення особистих немайнових прав фізичних осіб, визначено їх сутність, предмет, зміст, гарантії та засоби захисту.

Відповідно до ст. 34 Конституції України, кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Одночасно, основний Закон України проголошує, що саме праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь або ділову репутацію.

З положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" поняття "честь" означає особливе моральне ставлення людини до себе, що виявляється в усвідомленні свого соціального статусу, роду діяльності й моральних заслуг, і відповідне ставлення до неї суспільства, яке рахується з її діловою репутацією. "Гідність" означає особливе моральне ставлення людини до себе.

Право на захист гідності, честі та ділової репутації здійснюється відповідно до вимог глави 3 та статей 275-280 ЦК. Слід зазначити, що основним способом захисту при цьому законодавець визначає судовий.

Також у постанові Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", роз'яснено порядок застосування судами норм чинного законодавства щодо правового захисту честі, гідності та ділової репутації. Зокрема, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншисм особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчиненя будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

З позовної заяви та показів особисто ОСОБА_1 даних нею в судовому засіданні, встановлено, що 29.07.2014 року сільський голова с. Богдан - ОСОБА_3 опублікував статтю "Богдан, школа каптьорка", а 30.07.2014 року статтю "Державний контроль - запорука якості освіти" на веб-сайтах.

Оприлюднивши дані статті в Інтернет мережі, ОСОБА_3 звернувся до редакції районної газети "Зоря Рахівщини" з замовленням про друк публікації, оголошення було надруковано в № 60-61 газети "Зоря Рахівщини" від 09.08.2014 року.

В публікаціях ОСОБА_3 зазначив - низький рейтинг школи, яка за 2013 рік посіла 257 місце серед 303 шкіл області і пов'язує це з тим, що педагогічний колектив не приділяє належної уваги навчальному процесу, захопившись усуненням від посади директора школи ОСОБА_6

Являючись педагогом з 37 річним стажем роботи, вважає що ОСОБА_3 у своїх публікаціях образив колекти,в в якому вона працює, а також її особисто, назвавши колектив педагогів "сходняком", "каптьоркою", "деструктивною, терористичною та антипедагогічною по своїй поведінці групою вчителів", "ситуативним вискочкою", "популістом", "демагогом", "заколотником", "лицеміром", порівнявши із відомим терористом ОСОБА_7 на прізвисько "Стрелок", звинувативши у алкоголізмі під час навчального процесу.

Всі ці терміни вважає образливими для колективу та її особисто, які принижують її і підриваючи ділову репутацію.

Заявлені у позові вимоги підтримує.

Як встановлено судом, жодних документальних доказів того, що ОСОБА_1 є вчителем Богданської ЗОШ не надала суду, тому такі докази судом не досліджувалися.

Натомість з досліджених судом письмових джерел розміщених на вебсайтах у статтях "Державний контроль - запорука якості освіти", "Богдан, школа і каптьорка", досліджених судом не містять офіційної образи позивачки, а є особистими припущеннями ОСОБА_3 і на думку суду не містять елементи образи та не містять недостовірну інформацію, яку нібито він поширив не як сільський голова, а як фізична особа, тому саме він і повинен виступати відповідачем у справі.

Суд приходить до висновку, що зміст поширеної інформації ОСОБА_3 дає підстави зробити висновок, що ним поширено інформацію, яка за своїм змістом є висловленням власних суджень і не можуть бути відображенням фактів, які начебто мали місце у житті ОСОБА_1 Ст. 297 ЦК України, передбачено право фізичної особи звернутися до суду з позовом про захист честі та гідності. Способи захисту гідності, честі та ділової репутації передбачені ст.ст. 16, 277 ЦК України, але такого способу як зобов'язання принести вибачення, вказаними нормами не передбачено.

Поряд з цим, у п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику" у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", та главою 3 ЦК України не передбачено такий спосіб судового захисту як зобов'язання відповідача в тій чи іншій формі вибачитися.

Думку щодо неможливості застосувати такий спосіб захисту честі та гідності, як зобов'язання принести вибачення, висловив і Європейський суд у справах людини в рішенні від 05.05.2011 року по справі за позовом редакції газети "Праве дело" (рос.) та Штекель проти України.

Отже така міра як вибачення, не передбачена національним законодавством, а зобов'язання вибачитися може суперечити конституційній гарантії свободи вираження. Тому суд вважає, що принесення вибачень як спосіб захисту не є такою, що грунтується на законі.

Позивачкою заявлено вимогу про відшкодуквання моральної шкоди, тому вирішуючи дане питання, суд виходить з наступного.

П.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", передбачено, що моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Пунктом 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України " Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" № 4 від 31 березня 1995 року визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з"ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Виходячи з наведеного суд констатує той факт, що ОСОБА_1 не довела того, що вона внаслідок дій ОСОБА_3 понесла моральну шкоду, тому у задоволенні вимог про стягнення моральної шкоди слід відмовити, факти дискридетації її та педагогічного колективу який не є стороною провадження не знайшов своє підтвердження в суді. Яких небудь негативних для позивачки наслідків не настало.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що містяться у п.15 та п. 19 його постанови № 1 від 27 лютого 2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Згідно з частиною другою статті 47-1 Закону України "Про інформацію" оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема, гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Таким чином, дослідивши надані суду докази, суд приходить до висновку, що у справі ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі і гідності та ділової репутації слід відмовити за недоведеністю.

Керуючись: ст.ст. 3,5,6,10,11,58,60,88,131,212-215, 223 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності і ділової репутації відмовити за недоведеністю.

Судові витрати слід віднессти за позивачем.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Ємчук В.Е.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Ємчук В.Е.