Справа № 310/2832/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

21 жовтня 2015 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області

у складі: головуючого - судді Ліхтанської Н.П.

при секретарі: Олійник Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бердянську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ої особи: Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області про визнання поважними причини пропущення позовної давності, захисту порушеного права, визнання заповіту та заяви нотаріусу недійсним,

В С Т А Н О В И В :

Як видно з позовної заяви, чоловік позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 1997року почав хворіти церебросклірозом. Він не пам*ятав, в якому місті та якій квартирі живе, не міг сказати скільки йому років, не впізнавав знайомих, забував своє прізвище. І ось в такому стані, 22 жовтня 2002 року ним було складено заповіт, яким 1/2 частину спільної квартири АДРЕСА_1 він заповів сусідці ОСОБА_2, яка постійно проживала у м. Бердянську у квартирі АДРЕСА_2, відповідачу по справі. Цей заповіт було посвідчено Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22 жовтня 2002 року за реєстровим № 3-2681. Про що свідчить роз*яснення державного нотаріуса від 06.08.2014року, в якому крім вищевказаного записано, що також з заявою про прийняття спадщини за законом на грошові внески звернулася позивач, дружина померлого, що в цій заяві вона, начебто , зазначила, що зміст заповіту посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою 22 жовтня 2002 року за реєстровим номером №33-2681 на ім.*я ОСОБА_2 їй відомо. Зміст ст.. 1241 ЦК України, згідно якої позивач як пенсіонер має право на обов*язкову частку в спадщині, їй роз*яснено та одержувати свідоцтво про право на спадщину на обов*язкову частку у спадщині вона не бажає. Такої заяви у нотаріальну контору позивач ніколи не писала, не підписувала і відомо їй про неї стало тільки 06.08.2014року в час одержання роз*яснення нотаріуса, а тому вона цю заяву вважає недійсною. Позивач також вважає, що в момент укладення угоди/складання заповіту/ її чоловік ОСОБА_3 перебував у такому стані, коли не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння та ін..), хоч недієздатною особою ОСОБА_3 не визнавався. ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_3 помер. З заявою про прийняття спадщини за заповітом, посвідченим Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області 22 жовтня 2002 року за реєстровим № 3-2681 на квартиру АДРЕСА_1 звернулася відповідач ОСОБА_2 Про заповіт свого чоловіка та начебто її заяву до нотаріуса позивачу стало відомо тільки з роз'яснення Державного нотаріуса від 06.08.2014року, а тому вона вважає, що позовна давність пропущена нею з поважних причин. У зв»язку з цим позивач просить визнати поважними причини пропущення позовної давності та визнати недійсним заповіт на користь ОСОБА_2 , який 22 жовтня 2002 року було посвідчено Бердянською державною нотаріальною конторою Запорізької області, реєстровий № 3-681, а також визнати недійсною начебто її заяву від 29.04.2004року за №500, спадкова справа 362 за 2004 рік на адресу Бердянської державної нотаріальної контори.

В судове засідання позивач не з»явилася , причини неявки не повідомила, заяву про відкладення справи не надала, представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі і просить його задовольнити.

У судовому засіданні 27.08.2015р. позивач Водов»янова Є.П. підтримала позовні вимоги у повному обсязі і пояснила, що вона з 1958р. проживала з чоловіком ОСОБА_3, дітей у них немає, чоловік займався спортом, бігав кроси на 50м, одного разу після кросу йому стало зле, він упав, викликали «швидку» , у чоловіка був інсульт, про заповіт позивачу було відомо, оскільки вони з чоловіком домовилися обоє скласти заповіти на частки своєї квартири на ім.»я сусідки ОСОБА_6, щоб вона їм допомагала у квартирі і на дачі, і такі заповіти в один день були посвідчені нотаріусом за згодою чоловіка та позивача і на той час у них були нормальні відносини з відповідачем, вона надавала їм допомогу по квартирі, купували продукти за їхні гроші і до теперішнього часу опікується їхньою дачею, тому після смерті чоловіка позивач не заперечувала проти оформлення відповідачем на себе 1/2частини квартири, але на теперішній час позивач хоче всю квартиру оформити на себе, оскільки у неї є двоюрідний брат в м. Черкаси , який обіцяє її доглядати.

Представник відповідача ОСОБА_7 позов не визнала і зазначила, що відповідач та позивач з чоловіком проживали на одному поверсі і квартири були поряд, вони нормально спілкувалися і в 2002році позивач з чоловіком звернулися до відповідача з проханням про надання допомоги в квартирі та на дачі, відповідач погодилася і в 2002році і позивач, і її чоловік звернулися до нотконтори і склали заповіти на квартиру, з того часу відповідач надавала сім»ї позивача допомогу у квартирі та на дачі і було все нормально, коли помер чоловік позивача, відповідач звернулася до нотконтори з заявою про прийняття спадщини за заповітом, і оформила на себе половину квартири і позивач про це знала і не заперечувала. І тільки, коли приїхав двоюрідний брат позивача в 2014р. та пообіцяв забрати позивача до себе, позивач стала вимагати , щоб відповідач відмовилася від своєї половини квартири. Під час посвідчення заповітів нотаріус перевірила дієздатність і позивача, і її чоловіка, який все розумів на той час та висловив свою волю на розпорядження своїм майном. Крім того, строк позовної давності позивачем пропущений без поважний причин, оскільки вона знала про заповіт, та не оспорила його після смерті чоловіка і 10 років її все влаштовувало, тому є підстави застосувати строк позовної давності.

Третя особа - представник Бердянської міської державної нотаріальної контору, повідомлений належним чином, в судове засідання не з"явився, є заява в матеріалах справи про розгляд справи без представника нотконтори.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона позивача знає з 2011року, та іноді допомагає їй і супроводжує її в різні установи, в травні 2015року вони ходили до нотаріуса з позивачем, подробиці цього візиту позивача вона не знає.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що вона позивача та її чоловіка знає біля 20 років, знає , що останнім часом він хворів, ходив по місту, не пам»ятав своєї адреси. Також свідок знає відповідача і підтверджує, що вона як сусідка надавала допомогу позивачу і в квартирі і на дачі, а свідок разом з відповідачем робили ремонт в квартирі позивача, про заповіт свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_10 пояснив, що відповідача та її сім»ю знає давно, знає їхніх сусідів, і знає що відповідачі допомагали своїм сусідом, бо там був заповіт, про хворобу сусіда ОСОБА_3 свідку нічого не відомо.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що він добре знає і сім»ю позивача , і сім»ю відповідача, знає що чоловік позивача ОСОБА_3 викладав фізичну культуру, багато займався спортом, бігав кроси, брав участь у спортивних змаганнях, про його хворобу нічого не було відомо. Відповідач ОСОБА_2 допомагала своїм сусідам, позивачу та її чоловіку, ходила в магазин , поралася на їхній дачі, свідку було відомо про заповіт з боку позивача та її чоловіка на користь відповідача.

Свідок ОСОБА_12 пояснила, що давно знає позивача та відповідача, спілкувалася з відповідачем і знає, що у відповідача з позивачем та її чоловіком були добрі стосунки, відповідач допомагала їм і вони склали на її користь заповіт на свою квартиру. На здоров»я чоловік позивача ОСОБА_3 не скаржився , він займався спортом, бігав кроси, нічого дивовижного у його поведінці не було, ніхто його ніколи не шукав.

Свідок ОСОБА_13 пояснив, що відповідач доводиться йому матір»ю, сусідів- позивача та її чоловіка ОСОБА_3 він також добре знає, оскільки на прохання позивача він часто допомагав їм , ходив в магазин, а також по воду, його мати також допомагала сусіда і за домовленістю з нею вони склали заповіти на її користь, оскільки тривалий час стосунки між ними були нормальні. Чоловік позивача займався спортом, бігав, завжди був адекватним, на все реагував нормально і все розумів.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, суд вважає позов не обгрунтованим і не підлягаючим задоволенню з наступних підстав:

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 народження, з 06.02.1958року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією свідоцтва про одруження.

Згідно договору купівлі-продажу від 02.12.1992р. подружжя придбало квартиру АДРЕСА_1 , в якій і проживало постійно, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 02.12.1992р., копією паспорту позивача.

В матеріалах справи є копія довідки МСЕК від 28.12.1999р. згідно якої ОСОБА_3,1926р. народження, визнаний інвалідом другої групи за загальним захворювання, діагноз цереброскліроз, також в матеріалах справи є копія довідки МСЕК від 11.11.2003р. згідно якої ОСОБА_3,1926р. народження, визнаний інвалідом першої групи за загальним захворювання, діагноз цереброскліроз.

Чоловік позивача ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

22 жовтня 2002року чоловік позивача ОСОБА_3 склав заповіт, відповідно до якого заповідав належну йому квартиру АДРЕСА_1 ОСОБА_2, відповідачу по справі. Заповіт був посвідчений нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-2681, що підтверджується копією заповіту від 22.10.2002р.

22 жовтня 2002року позивач ОСОБА_1 склала заповіт, відповідно до якого заповідала належну їй квартиру АДРЕСА_1 та садовий будинок у Садовому товаристві «Медик» № 59 ОСОБА_2, відповідачу по справі. Заповіт був посвідчений нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори за реєстром № 3-2682, що підтверджується копією заповіту від 22.10.2002р.

Згідно інформації Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області № 1492-02-14 від 28.05.2015р. після померлого ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 до нотконтори звернулися : 29.04.2004р. ОСОБА_2 з заявою про прийняття спадщини за заповітом та 29.04.2004р. ОСОБА_1, дружина померлого, з заявою про прийняття спадщини за законом на грошові внески. В цій заяві, вона зазначила, „зміст заповіту посвідченого Бердянською державною нотаріальною конторою Запрізької області 22 жовтня 2002 року за реєстровим № 3-2681 на ім'я гр..ОСОБА_2, їй відомо. Зміст ст. 1241 ЦК України, згідно якої вона як пенсіонер має право на обов'язкову частку в спадщині їй роз'яснено та одержувати свідоцтво про право на спадщину на обов'язкову частку у спадщині вона не бажає." Заведена спадкова справа № 362/2004. Заяв від інших спадкоємців спадкова справа не містить.

06 липня 2004 року за реєстровим № 4-414. ОСОБА_1, було видане свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові внески.

16 липня 2014 року за реєстровим № 2-1010 ОСОБА_1, було видане свідоцтво про право власності на 1/2 (одну другу) частину квартири АДРЕСА_1 , як майно подружжя набуте за час шлюбу у спільній сумісній власності.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 16.07.2014р. позивач ОСОБА_1 є власником 1/2частини квартири АДРЕСА_1.

На теперішній час позивач звернулася до суду з позовною заявою про визнання поважними причини пропущення позовної давності, захисту порушеного права, визнання заповіту та заяви нотаріусу недійсним.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України - спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України-- право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту , визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 ЦК України.

Відповідно до ст. 544 ЦК України (1963 р.), ст. 1254 ЦК України (2004 p.) заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт, або скласти новий. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить.

Згідно ст.55 ЦК України (1963р.) угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина.

Відповідно до ст. 225 ЦК України (2004р.) правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Відповідно до п.16 Постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі статті 225, частини другої статті 1257 ЦК суд відповідно до статті 145 ЦПК за клопотанням хоча б однієї зі сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до вимог статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях ( частина 4 статті 60 ЦПК України ).

В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не надано суду належних і допустимих доказів того, що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у момент складання заповіту у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними , також позивачем не конкретизовано у позовній заяві якою хворобою і як давно хворів її чоловік, не заявлено клопотання про витребування медичних документів та призначення посмертної судово-психіатричної експертизи, також позивачем не надані докази поважності причин пропуску строку позовної давності, та підстави визнання заяви позивача у нотаріуса недійсною.

Враховуючи, що в судовому засіданні було доведене, що позивач про складання заповіту її чоловіком на користь відповідача знала, оскільки вони одночасно склали такі заповіти на користь відповідача за домовленістю між собою та відповідачем, і при оформленні спадщини за законом після смерті чоловіка позивач не наполягала на оформлені свідоцтва на спадщину на обов»язкову частку у спадщині та не оспорила цей заповіт і тривалий час була згодна з таким заповітом, оскільки відповідач надавала їй допомогу, також враховуючи, що позивач не довела , що спадкодавець ОСОБА_3 перебував у момент складання заповіту у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, крім того позивач не вказала і не довела причини пропуску строку позовної давності, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11,10,212-215 ЦПК України, ст.55,534, 544,545 ЦК України(1963р.), ст.225,1223,1254 ЦК України(2004р.), суд

В И Р І Ш И В:

В задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-ої особи: Бердянської міської Державної нотаріальної контори Запорізької області про визнання поважними причини пропущення позовної давності, захисту порушеного права, визнання заповіту та заяви нотаріусу недійсним - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами відсутніми у судовому засіданні з дня отримання копії рішення.

Суддя:Н. П. Ліхтанська