Справа № 450/1840/15 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/7499/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Зверхановської Л.Д., Цяцяка Р.П.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

з участю: ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий Дім "Практікер Україна" про розірвання договору про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні "ОСОБА_4 - ОСОБА_4" укладеного в усній формі 08.02.2015 року, стягнення 1500.00 грн. завдатку, 1500.00 грн. у зв"язку із порушенням зобов"язання за договором та пені у розмірі 38737.44 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволенні позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржив представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що між сторонами 08.02.2015 року було укладено усний договір про виготовлення кухні, для належного виконання якого позивачем було сплачено 1500,00 грн. завдатку. Однак, відповідачем замовлення не було виконанно в обумовлені сторонами строки для виконання договору, у зв'язку з цим він направив поштою відповідачу скаргу з проханням виготовити та передати йому кухню, що відповідачем не було зроблено.. Після цього позивач скерував заяву відповідачу про повернення завдатку, однак у цьому йому також було відмовлено з посиланням на те, що заява оформлена не належним чином. Апелянт вважає, що суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позову, оскільки надані позивачем докази підтверджують факт укладення усного договору між ОСОБА_2 та відповідачем 08.02.2015 року, а саме, замовлення № 483, акт (розрахунок вартості кухні "ОСОБА_4 - ОСОБА_4" на суму 10 584,00 грн.) із додаванням рисунку кухні "ОСОБА_4 - ОСОБА_4" із визначенням індивідуальних розмірів та фіскальний чек. Підтвердженням складання документів 08.02.2015 року на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог є також покази свідка ОСОБА_5 Також апелянт зазначає, що враховуючи прострочення відповідачем виконання замовлення, з нього підлягає стягненню пеня за період з 01.03.2015 року по 01.07.2015 року у розмірі 38737,44 грн. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1, ч.4 ст. 10, ч.1 ст. 11, ч.1 ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи: роз»яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов»язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами факту укладення між ним та ТзОВ «Торговий дім «Практікер Україна» договору на виготовлення кухні та сплати позивачем 1500.00 грн. завдатку за цим договором.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст.865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Згідно ст.866 ЦК України договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов.

Обгрунтовуючи позовні вимог, позивач, як на доказ укладення договору на виготовлення кухні ОСОБА_4» та сплати ним завдатку, посилався на копію замовлення клієнта ТОВ «Практікер Україна» №483 від 08.02.2015 року, акт розрахунку вартості кухні та рисунки кухні.

Оцінивши надані позивачем докази на підтвердження укладення договору на виготовлення кухні та сплати завдатку у розмірі 1500.00 грн., з врахуванням вимог ст. 212 ЦПК України, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що надані позивачем докази не є належними в розумінні ст.58 ЦПК України, так як замовлення оформлене не фірмовому бланку підприємства, на наявних копіях відсутні необхідні реквізити для таких документів, зокрема, відтиск печатки підрядника, у замовленні не зазначено строків та порядку його виконання. Крім цього, позивач не надав суду їх оригінали для огляду.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що не є належним та достовірним доказом укладення договору на виготовлення кухні та сплати завдатку, долучена до матеріалів роздруківка електронної переписки позивача, оскільки для реєстрації електронної скриньки не потрібно жодних документів, які встановлюють особу, яка реєструється, або підтверджують належність такої скриньки певній юридичній особі, що унеможливлює ідентифікацію осіб з якими позивач вів переписку щодо спірного договору про виготовлення кухні, відношення зазначених осіб до ТОВ «Практікер Україна».

Вірним є висновок суду першої інстанції про те, що не є належним доказом сплати завдатку за договором про виготовлення кухні фіскальний чек на суму 1500.00 грн., оскільки таким підтверджується оплата доставки клієнтського замовлення, а не підтверджується внесення позивачем завдатку.

Суд першої інстанції, встановивши, що позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, які у розумінні ст. 866 ЦК України підтверджують укладення між ОСОБА_2 та ТзОВ «Торговий Дім «Практікер» договору про виготовлення на індивідуальне замовлення кухні «Колор-Мікс», прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 безпідставними, такими, що не спростовують правильних висновків суду, законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Зверхановська Л.Д.

ОСОБА_6