Провадження №2/761/43/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

02 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Куделя А.П.

за участю представника позивача: Огієнко А.А.,

представника служби у справах дітей ШРДА: Скопич Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

В провадженні суду перебувала вказана позовна заява.

Під час слухання справи було залучено як третю особу Службу у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації.

В позовних вимогах з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 27.04.2015 року позивач просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № КІVPGА0000100п від 18.05.2007 року в розмірі 3 023 784,58 доларів США звернути стягнення на квартиру загальною площею 65,60 кв.м., житловою площею 41,30 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки позивачем з укладенням від імені Відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів, які зареєстровані в квартирі зі зняттям з реєстраційного обліку в територіальному органі міграційної служби України до повноважень якого входять питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаної квартири.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 18.05.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 укладений Кредитний договір №КІVPGА0000100п. За даним договором ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 180 000,00 доларів США строком до 18.05.2017 року зі сплатою 11,04% річних. Але ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконувала та станом на 26.03.2013 року утворилась заборгованість в розмірі 3 023 784,58 доларів США з яких: 168 109,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 104 131,23 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 360,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 589 164,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 долар США - штраф (фіксована частина), 143 988,25 доларів США - штраф (процентна складова). В забезпечення виконання зобов'язань по кредитному договору, між Позивачем та ОСОБА_3 був укладений Договір іпотеки та передано в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. А тому, оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання належним чином не виконує, позивач звернувся до суду із зазначеним позовом.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги з врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримала та просила їх задовольнити. Крім того, представник позивача в судовому засіданні пояснила, що в даному випадку не можуть застосовуватись норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки даний Закон стосується стадії примусового виконання рішення суду та не є перешкодою для ухвалення рішення про звернення стягнення. Крім того, ОСОБА_3 перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_8, який має на праві власності іншу квартиру.

ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулось 27.01.2015 року заперечила проти позовних вимог на тій підставі, що не всі сплачені суми враховані в розрахунку заборгованості, в наступні судові засідання не з'являлась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомляла.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні, яке відбулось 19.08.2015 року заперечив проти заявлених вимог та просив відмовити в їх задоволенні. В наступні судові засідання не з'являвся, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомляв.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, про поважні причини неявки в судове засідання суд не повідомляла, заперечення чи пояснення на позовні вимоги суду не направила.

Представник служби у справах неповнолітніх в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши думку представника позивача, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_3 та представника третьої особи, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 18.05.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» (далі - Банк) (правонаступником якого є позивач) та ОСОБА_3 (далі - Позичальник) був укладений Кредитний договір № КІVPGА0000100п.

За даним Договором Банк надав Позичальнику кредитні кошти шляхом надання готівки через касу банку на строк до 18.05.2017 року у вигляді непоновлювальної кредитної лінії у розмірі 205 310,00 доларів США на наступні цілі: на споживчі цілі 180 000,00 доларів США, а також у розмірі 25 310,00 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування Кредитом відсотків у розмірі 0,92% в місяць на суму залишку заборгованості (п.1.1 Договору, розділ 7).

Договір підписаний ОСОБА_3, що свідчить про те, що вона погодилася з умовами, викладеними в договорі.

18.05.2007 року між ЗАТ «ПриватБанк» (правонаступником якого є позивач) (далі - Іпотекодержатель) та ОСОБА_3 (далі - Іпотекодавець) був підписаний Договір іпотеки. За даним Договором Іпотекодавець передав в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1. Зазначена квартира складається з двох жилих кімнат загальною площею 65,60 кв.м.

Як зазначено в Договорі іпотеки, зазначена квартира передається в іпотеку, як забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_3 за кредитним договором від 18.05.2007 року №КІVPGА0000100п, укладеним між Банком та Позичальником по поверненню кредиту, наданого у вигляді невідновлювальної кредитної лінії в сумі 205 310,00 доларів США на строк з 18.05.2007 року по 18.05.2017 року включно; сплаті відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92% на місяць; сплати підвищених відсотків в розмірі 2,16% на місяць; сплаті пені в розмірі 3% від суми непогашеної заборгованості, але не менше 0,75 гривні за кожен день прострочки та ін. платежів.

Як вбачається з копії Кредитного договору, ОСОБА_8 дав свою згоду на укладення кредитного та іпотечного договорів.

З довідки №94 від 13.02.2015 року, яка видана ЖЕК «Михайлівська» вбачається, що в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_3 з 20.08.2013 року, ОСОБА_4 (син) з 19.02.2013 року, ОСОБА_5 (донька) з 18.03.2010 року та ОСОБА_6 (онук) з 18.03.2010 року.

В той же час представником позивача суду була надана копія довідки про зареєстрованих в квартирі АДРЕСА_1 з якої вбачається, що на момент укладення договору іпотеки в квартирі була зареєстрована лише ОСОБА_3 з 2002 року.

Згідно п.18.11 Договору іпотеки визначено, що правовстановлюючі документи на предмет іпотеки мають знаходитись в Іпотекодержателя. Проте представник позивача в судовому засіданні не могла підтвердити що Банк має оригінали правовстановлюючих документів.

Пунктом 4.1 Кредитного договору передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.2.2.2, 2.2.3 даного Договору (відсотки, комісійну винагороду), Банк має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 3,00% від суми простроченого платежу, але не менше 75 гривень за кожен день прострочки.

Крім того, пункт 5.4 Кредитного договору передбачає, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених Кредитним договором більш ніж на 30 днів, у зв'язку з чим Банк вимушений буде звернутися до суду, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250,00 грн. + 5% від суми позову.

Як вбачається з розрахунку заборгованості за кредитним договором, станом на 26.04.2013 року вона складає 3 023 784,58 доларів США з яких: 168 109,64 доларів США - заборгованість за кредитом, 104 131,23 долари США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 360,00 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом, 2 589 164,17 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до Договору: 31,29 долар США - штраф (фіксована частина), 143 988,25 доларів США - штраф (процентна складова)

Як зазначає позивач, Позичальник належним чином не виконує зобов'язань за кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості.

Представник відповідача ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечували існування заборгованості за кредитом, проте зазначили що її розмір менший ніж зазначений позивачем. В той же час сторона відповідача суду не надала контррозрахунку заборгованості.

Пунктом 22 Договору іпотеки передбачено право Іпотекодержателя звернути стягнення на предмет іпотеки.

Договір іпотеки підписаний обома сторонами, що свідчить про те, що вони погодились з його умовами.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України). Як передбачено ст. 625 ч.1 ЦК, - боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 33, ст. 39 Закону України "Про іпотеку" у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основними зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки; передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду.

При цьому рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд може встановити спосіб реалізації предмета іпотеки: або шляхом проведення прилюдних торгів, або шляхом застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до процедури продажу, визначеної у ст. 38 зазначеного Закону, дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця.

Як роз'яснено у п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки має відповідати вимогам як статті 39 Закону України "Про іпотеку", так і положенням пункту 4 частини першої статті 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обов'язковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іпотекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

За таких обставин, в судовому засіданні встановлено, що позивач виконав свої обов'язки та надав ОСОБА_3 кредит, а остання взяті по кредитному договору зобов'язання не виконала.

Відповідач, як майновий поручитель зобов'язувалася перед Банком відповідати власним майном за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором, тому суд приходить до висновку про звернення стягнення на квартиру, яка належить відповідачу на праві власності та є предметом Договору іпотеки в рахунок заборгованості за кредитним договором.

З розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем нарахована пеня в розмірі 2 589 164,17 доларів США.

Відповідно до ст.551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Застосовуючи ст. 551 ЦК України та зменшуючи розмір пені суд виходить з того, що пеня значно перевищує суму основного боргу, більш ніж в дев'ять раз, відповідач частково виконує свої зобов'язання за кредитом, враховуючи, що відповідач є інвалідом, стан її здоров'я, а тому зменшує її розмір до суми 100 000,00 доларів США.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» в пункті 27 роз'яснює, що положення частини третьої статті 551 ЦК України про зменшення розміру неустойки може бути застосовано судом лише за заявою відповідача до відсотків, які нараховуються як неустойка, і не може бути застосовано до сум, які нараховуються згідно з частиною другою статті 625 ЦК, які мають іншу правову природу. При цьому проценти, які підлягають сплаті згідно з положеннями статей 1054, 1056-1 ЦК, у такому порядку не підлягають зменшенню через неспівмірність із розміром основного боргу, оскільки вони є платою за користування грошима і підлягають сплаті боржником за правилами основного грошового боргу.

Проте суд вважає, що застосування ст.551 ЦК України до правовідносин, які виникли між сторонами є правомірним, оскільки Закон - це нормативно-правовий акт, який приймається в особливому порядку органом законодавчої влади, регулює найбільш важливі суспільні відносини, виражає волю й інтереси більшості населення, має вищу юридичну силу щодо інших нормативно-правових актів, є загальнообов'язковим для всього населення і держави та охороняється державною владою.

Щодо вимог позивача про виселення відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають в указаній квартирі, зі зняттям їх з реєстраційного обліку, то суд дійшов висновку, що такі вимоги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 3 ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 40 Закону України "Про виконавче провадження" звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

У п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Як встановлено в судовому засіданні, 15.03.2013 року ОСОБА_3 було направлено вимогу в якій Банк просив сплатити заборгованість за кредитним договором та попередження, що у випадку невиконання вимоги Боржник та Іпотекодавець повинні звільнити квартиру на яку планується звернути стягнення.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, квартиру, яка є предметом іпотеки було придбано не за кредитні кошти. Позивачем не зазначено адресу житлового приміщення до якого мають бути виселені відповідачі.

За змістом статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-39 цс15, № 6-875 цс15, які є обов'язковими для застосування судом.

Отже, оскільки позивачем не визначено житлове приміщення до якого мають бути виселенні відповідачі, суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог в частині виселення.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.526,572,590,610,625 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», ст..ст.10,11,60,88,159,212,214,215 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 у власних інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, ОСОБА_5 у власних інтересах та інтересах неповнолітнього ОСОБА_6, третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором №КІVPGА0000100п від 18 травня 2007 року, що станом на 26.04.2013 року складає 534 620 (п'ятсот тридцять чотири тисячі шістсот двадцять) доларів США 41 цент з яких: 168 109 (сто шістдесят вісім тисяч сто дев'ять) доларів США 64 центи - заборгованість за кредитом, 104 131 (сто чотири тисячі сто тридцять один) долар США 23 центи - заборгованість по процентам за користування кредитом, 18 360 (вісімнадцять тисяч триста шістдесят) доларів США 00 центів - заборгованість по комісії за користування кредитом, 100 000 (сто тисяч) доларів США 00 центів - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 31 (тридцять один) долар США 29 центів - штраф (фіксована частина), 143 988 (сто сорок три тисячі дев'ятсот вісімдесят вісім) доларів США 25 центів - штраф (процентна складова) звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 65,60 кв.м., яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі Договору купівлі-продажу квартири, посвідченого Шостою Київською державною нотаріальною конторою 18.12.2001 року шляхом продажу з укладенням від імені ОСОБА_3 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки за початковою ціною, яка встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В іншій частині заявлені вимоги задоволенню не підлягають.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Сторона, яка не була присутня при проголошенні рішення може його оскаржити протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.Г.Притула