Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/5804/13-ц Головуючий у 1-й інст. Адамович О.Й. (Корольоський р/с м. Житомира)
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Зарицької Г.В., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ПАТ «ОТП Банк» звернувся до суду даним позовом.

Зазначав, що 05 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-J01/071/2008. Згідно умов договору останній отримав кредит у розмірі 56 100 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,99% річних + FIDR.

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № PML-J01/071/2008, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1.

Згідно рішення суду про поділ майна подружжя вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_1 Оскільки ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором не виконує, то Банк змушений звернутися до суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За наведених обставин, ПАТ «ОТП Банк» просив в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 за кредитним договором № ML-J01/071/2008 від 05.09.2008 року звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № PML-J01/071/2008 від 05.09.2008 року, а саме на квартиру АДРЕСА_2 та належить ОСОБА_1 на праві власності.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «ОТП Банк» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Зокрема зазначає, що висновок суду про відсутність у Банку права вимагати у боржника всієї сплати суму боргу є передчасним, оскільки згідно з п.6.2. Договору іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмету іпотеки всі фактичні вимоги негайно після несплати Боржником іпотекодержателю будь-якої суми, як встановлено в кредитному договорі. Так як, ОСОБА_3 порушив зобов'язання щодо сплати місячних платежів згідно з умовами кредитного договору, то Банк скористався своїм правом як іпотекодержателя.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Закону України „Про іпотеку" - іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом.

За змістом ст. 12 цього ж Закону - у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" - у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, 05 вересня 2008 року між Закритим акціонерним товариством «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОПТ Банк» (далі Банк) та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № ML-J01/071/2008. Згідно умов договору останній отримав кредит у розмірі 56 100 дол. США із встановленням плаваючої процентної ставки в розмірі 5,99% річних + FIDR. При цьому, ОСОБА_3 зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути позивачу суму отриманого кредиту, а також сплатити відповідну плату за користування кредитом (а.с. 9-20, т. 1).

У забезпечення належного виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № PML-J01/071/2008, згідно якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 (а.с. 23-28, т. 1).

Згідно рішення суду про поділ майна подружжя, вказана квартира перейшла у власність ОСОБА_1, яка відповідно до вимог ст.23 Закону України „Про іпотеку" набула статусу іпотекодавця (а.с. 29-37, том 1).

Позичальником були порушені умови кредитного договору, а саме не здійснюється погашення відповідних сум кредиту, не сплачуються відсотки, інші обов'язкові платежі за кредитним договором у визначений строк.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, станом на 17.05.2013 року у ОСОБА_3 виникла заборгованість за кредитним договором та становить 55 684,48 дол. США.

Відповідно до п.1.9.1. кредитного договору Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому або у визначеній Банком частині у випадку невиконання позичальником та/або поручителем, та/або майновим поручителем своїх боргових та/чи інших зобов'язань за цим договором чи іншими укладеними з Банком договорами та/або умов документів забезпечення. При цьому, зобов'язання позичальника щодо дострокового виконання боргових зобов'язань в цілому настає з дати відправлення Банком на адресу позичальника відповідної вимоги та повинно бути проведено позичальником протягом 30 календарних днів з дати одержання позичальником відповідної вимоги.

Тобто, виходячи зі змісту п. 1.9.1. кредитного договору, обов'язок повністю виконати боргові зобов'язання за договором настає у боржника з моменту відправлення банком на адресу позичальника відповідної вимоги.

Виходячи з п. 6.2. договору іпотеки, право на задоволення вимог за рахунок іпотеки виникає в іпотекодержателя за наявності «іпотечного випадку», яким, зокрема, є несплата боржником суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі.

Статтею 35 Закону України „Про іпотеку" визначено, що у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Проте, як встановлено судом першої інстанції та визнано сторонами по справі в ході апеляційного розгляду, Банк письмову вимогу боржнику ОСОБА_3 про усунення порушення, як - то передбачено ст.35 Закону України „Про іпотеку", пунктом 1.9.1 кредитного договору не надсилав.

Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, позовна вимога про звернення стягнення на предмет іпотеки Банком заявлена лише до ОСОБА_2 та ОСОБА_1, як іпотекодавців та на підставі ст.33 ЗУ „Про іпотеку". Позовних вимог до боржника ОСОБА_5 у даній справі не заявлено. Однак, з аналізу положень ст.ст.12, 33 ЗУ „Про іпотеку", позов про звернення стягнення на предмет іпотеки може бути заявлений лише до іпотекодавців на підставі ст.12 ЗУ „Про іпотеку". Заявляючи вимогу про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.33 ЗУ „Про іпотеку", Банк мав би пред'явити вимогу, крім іпотекодавців, ще й боржнику за кредитним договором, що зроблено не було.

Таким чином можливо зробити висновок, що не направлення письмової вимоги боржнику про виконання порушеного зобов'язання та не залучення останнього в якості відповідача до розгляду справи за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі ст.33 ЗУ „Про іпотеку", є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя на захист своїх таких прав, оскільки це позбавляє боржника заперечувати проти вимог іпотекодержателя, зокрема щодо розміру заборгованості по кредиту тощо, чи визнавати їх, що в свою чергу впливає на обсяг відповідальності іпотекодавця.

Відтак доводи, викладені позивачем в апеляційній скарзі про відсутність перешкод для реалізації свого права про звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з не надісланням письмової вимоги боржнику та наявність підстав для задоволення позову, не є обґрунтованими та до уваги колегією суддів не беруться.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують і є безпідставними.

З огляду на наведене, висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ґрунтується на матеріалах справи та нормах Закону, що регулюють спірні правовідносини.

Водночас, про відсутність у суду першої інстанції підстав для задоволення позову Банку фактично свідчить і ухвала касаційної інстанції від 15.07.2015 року у даній справі, якою встановлена невідповідність вимогам Закону лише рішення суду апеляційної інстанції (а.с.162, 202, 203 т.2).

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно, всебічно та об'єктивно з'ясував обставини справи, права і обов'язки сторін у даних правовідносинах, перевірив належним чином доводи сторін, з'ясував характер та суть заявлених позивачем вимог, норми права, якими вони регулюються, дав належну правову оцінку зібраним у справі доказам і обґрунтовано ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОТП Банк» відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 25 лютого 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді