Справа №473/5458/14-ц 19.02.2015 19.02.2015 19.02.2015
Провадження № 22ц/784/536/15 Суддя першої інстанції Вуїв О.В.
Категорія 34 Доповідач апеляційного суду Мурлигіна О.Я.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

19 лютого 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Леванчука О.М., Царюк Л.І.,

при секретарі судового засідання Романенко Ю.О.,

за участю:

позивачки ОСОБА_2,

представника позивачки ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4,

представника відповідача ОСОБА_5,

третіх осіб ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення

Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди.

В наступному , позивачка пред'явила вимоги до ОСОБА_4, а судом первісні відповідачі замінені на вказану особу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 зазначала, що проживає в АДРЕСА_1. Мешканці села на сходці прийняли рішення про випас худоби по черзі, на пасовищі в межах території Новогригорівської сільської ради.

28 листопада 2013 року громадську худобу, в тому числі її корову за чергою повинен був випасати ОСОБА_4 Він передоручив випасати худобу ОСОБА_6 та його дружині ОСОБА_7 Увечері її корова з череди не повернулася. Внаслідок пошуків, наступного дня залишки корови були знайдені неподалік с. Ракове.

Посилаючись на те, що внаслідок неналежного виконання обов'язків по випасу корів відповідач завдав їй майнової і моральної шкоди, позивачка просила стягнути з відповідача 5552 грн. вартості корови як матеріальних збитків та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року позов задоволено частково. З відповідача на користь позивача стягнуто 5552 грн. матеріальних збитків, 500 грн. на правову допомогу та 243 грн. 60 коп. судових витрат. В задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення та ухвалити нове, про відмову у задоволенні позову в повному обсязі. На думку апелянта, висновки суду про його відповідальність за зникнення корови безпідставні, оскільки відповідальність повинні нести особи, яки випасали корів. Зміна графіку чергування не є передорученням, та підставою покладення відповідальності на нього.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, просить залишити рішення суду без змін.

З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як виходить з матеріалів справи, позивачці на праві власності належала корова червоної степової породи.

Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що між сторонами існував договір про надання безоплатних послуг. За договором відповідач повинен був, за встановленою мешканцями с. Ракове чергою, 28 листопада 2013 року випасати корів та нести відповідальність за їх збереження. Відповідач своїх обов'язків по збереженню корови належним чином не виконав, внаслідок чого корова 28 листопада 2013 року не повернулася з випасу, який за дорученням відповідача здійснювали ОСОБА_6 та ОСОБА_7 У зв'язку з чим, вартість корови повинен відшкодувати ОСОБА_4

Суд також вважав, що передоручення відповідачем своїх обов'язків по випасу корів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не має правового значення, оскільки за договором про надання послуг, відповідальність за неналежне виконання зобов'язань повинен нести він.

Проте, з висновками суду погодитися не можна.

Так, з доказів у справі, в тому числі пояснень сторін та третіх осіб вбачається, що між мешканцями с. Ракове, які мають у власності велику рогату худобу, існувала усна угода про випас корів загальним стадом власниками відповідно до черги. Разом з тим, між вказаними особами склалася практика, за якою вони мінялися чергою по випасу з іншими учасниками угоди та мешканцями села.

Худоба здавалася черговому пастуху на випас та приймалася від нього власниками в обумовленому місці. Обов'язки по зберіганню худоби, покладалися на особу, яка безпосередньо в певний день випасала худобу, про що не заперечують сторони у справі.

Як виходить з пояснень відповідача, 28 листопада 2013 року черга пасти корів була покладена на ОСОБА_4 Однак він своєю чергою в цей день помінявся з мешканцями села та власниками худоби - ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Позивачка знала, що в цей день корів випасають вказані особи. Так, з пояснень ОСОБА_2 в апеляційному суді виходить, що її чоловік передав двох корів для випасу - ОСОБА_6 і ОСОБА_7. Останні пригнали стадо з випасу без її однієї корови.

Претензії щодо зберігання корови ОСОБА_2 адресувала саме вказаним особам. До них же первісно вона звернулася до суду з вимогами про відшкодування шкоди. Як виходить з доказів у справі, про знайдені рештки корови позивачку також повідомила ОСОБА_7

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.

Згідно зі ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту чи інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено законом або договором.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Оскільки випас корів 28 листопада 2013 року здійснювався не відповідачем, з чим погодилася позивачка, передавши худобу на випас іншій особі, на нього не може бути покладено обов'язку за збереження корів під час випасу.

Відповідальність за збитки, завдані неналежним виконанням зобов'язань може бути покладена лише на винну в їх невиконанні особу (особи).

На ці обставини суд уваги не звернув, та дійшов помилкового висновку про завдання майнової шкоди позивачці винними діями ОСОБА_4 У зв'язку з чим, суд безпідставно задовольнив позовні вимоги, пред'явлені до відповідача.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду у відповідності до п.п.3,4 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню в повному обсязі, з ухваленням нового рішення, про його відмову. Скасовуючи рішення в повному обсязі, колегія суддів бере до уваги підстави відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 січня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: