Справа № 511/685/15-ц
Номер провадження: 2/511/362/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Ільяшук А. В.,

секретаря Войнікової Л.Ф.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Роздільна Одеської області об'єднану цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, ОСОБА_2, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання договору дарування дійсним, визнання права власності на житловий будинок та господарчі споруди по праву спадкування за законом та позовною заявою ОСОБА_2, до ОСОБА_1, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, про визнання права власності на частку нерухомого майна, як на спадщину за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

17.03.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області про встановлення факту, що має юридичне значення, та визнання права власності на житловий будинок та господарчі споруди по праву спадкування за законом, де просила встановити факт, що має юридичне значення, а саме: що Договір дарування житлового будинку, зареєстрований 31.01.1994 року у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області за 1994 рік під порядковим номером 22 відповідно до якого ОСОБА_6, який помер 07.06.2014 року отримав у дар житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по вулиці Кірова, 169, с.Виноградар, Роздільнянського району, Одеської області був складений 31.01.2014 року, а не 31.01.1993 року як то зазначено у Договорі дарування; визнати за позивачем право власності по праву спадкування за законом на житловий будинок та господарчі споруди, розташовані по вулиці Кірова,169 с.Виноградар Роздільнянського району, Одеської області, що складається з: «А» - житлового будинку, «а» - веранда та «аІ» - веранда, загальною площею 80,40 м2, в тому числі житловою 47,2 м2, «Б» - гараж, «В» - сарай, «Г» - сарай, «Д» - погріб, «Ж» - баня, «З» - літня кухня, «з» - веранда літньої кухні, «К» уборна, «ІІ» - цистерна, «І» - колодязь, «1-2» - огорожа, який належав ОСОБА_6, померлому 07.06.2014 року (т.2,а.с.4-6)

20.03.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1, Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області, третіх осіб на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору дарування житлового будинку, про визнання права власності на 2/3 частки нерухомого майна, як на спадщину за заповітом, де просила суд визнати недійсним з моменту укладення, договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: с.Виноградар, вул.Кірова.169, Роздільнянського району, Одеської області, який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6, та посвідчений 31 січня 1994 року за реєстровим №22, секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_8; визнати за позивачем право власності в порядку спадкування за заповітом на 2/3 ідеальних частки житлового будинку загальною площею 80,40 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за вказаною адресою, як на спадщину за заповітом, яка відкрилась на її імя після смерті матері ОСОБА_9 (т.1, а.с.4-10).

21 квітня 2015 року обидві позовні заяви обєднані у одне провадження, згідно ч.1 ст.126 ЦПК України (т.1, а.с.117-118).

20.05.2015 року ОСОБА_1 подала заяву в порядку ст.31 ЦПК України про уточнення позовних вимог, де залучила ОСОБА_2 у якості співвідповідача по своєму первісному позову, а також третіх осіб: ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, а також збільшила розмір позовних вимог та, крім вимог, заявлених раніше, просила суд визнати дійсним Договір дарування житлового будинку та господарчих будівель від 31.01.1994 року, відповідно до якого ОСОБА_6, який помер 07.06.2014 року отримав у дар житловий будинок та господарчі споруди, що розташовані по вул.Кірова,169, с.Виноградар, Роздільнянського району Одеської області (.2,а.с.62-64).

28.07.2015 року ОСОБА_2 подала заяву в порядку ст.31 ЦПК України про зменшення позовних вимог, та крім вимог заявлених у первісному позові. просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на 6/10 (3/5) ідеальних часток житлового будинку вказаного вище, як на спадщину за заповітом яка відкрилась на її імя після смерті матері ОСОБА_9 (т.2,а.с.124-130).

Свої позовні вимоги ОСОБА_1 мотивує тим, що її чоловік ОСОБА_6, який помер 07.06.2014 року, за життя, а саме: 31 січня 1994 року, отримав у дар від його батька ОСОБА_7 житловий будинок з господарчими спорудами за адресою, вказаною вище. Після смерті чоловіка відкрилася спадщина на вказане нерухоме майно, але вона не може оформити свої спадкові права, оскільки у Договорі дарування допущена помилка у написанні дати складання договору 31 січня 1993 року, хоч ця дата відповідає даті його реєстрації 31 січня 1994 року, як зазначено у книзі реєстрації нотаріальних дій сільської ради за вказаний рік. Тому вона вимушена звернутися за захистом своїх прав до суду.

Свої позовні вимоги ОСОБА_2 мотивує тим, що вона є спадкоємицею по заповіту до майна померлої матері ОСОБА_9, яка все своє майно заповіла трьом із пяти дітей, як то вказано у її заповіті. Її брат ОСОБА_3 відмовився від спадщини на її користь, а сестра ОСОБА_4 спадщину не прийняла. Позивач успадкувала 7/8 частин спадкового майна, що залишилося після смерті матері, а саме: земельної ділянки та грошових вкладів, а успадкувати житловий будинок, вказаний вище, в якому мати проживала та ним володіла, позивач не може, оскільки виявилося, що цей будинок її батько ОСОБА_7, нібито подарував її брату ОСОБА_6. Вона вважає, що цей договір дарування - недійсний з моменту його укладення, оскільки мати своєї згоди на цей дар не надавала, житловий будинок, вказаний у самому договорі на день укладення договору не існував, оскільки у 1976 році на його місці батьки збудували новий будинок. Мати і четверо інших дітей, в тому числі і позивач, про цей дар нічого не знали, оскільки після смерті батька спадщина не відкривалась, а мати продовжувала проживати в своєму будинку до дня її смерті. Тому вона звернулася з вказаним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. Позовні вимоги змінювала з урахуванням права її брата ОСОБА_6 на обовязку частку у спадщині.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник адвокат ОСОБА_10 позов ОСОБА_1 з уточненими вимогами підтримали та просили його задовольнити. Позов ОСОБА_2 не визнали повністю та просили відмовити у його задоволенні, підтримали свої письмові заперечення, долучені до справи (т.т.2,а.с.59-61).

ОСОБА_2 та її представник адвоката ОСОБА_11 позов ОСОБА_2 з уточненими вимогами підтримали та просили його задовольнити. Позов ОСОБА_1 визнали частково, з урахуванням її права на обовязкову частку свого чоловіка ОСОБА_6, яку той успадкував після смерті матері ОСОБА_9. Заперечення ОСОБА_1 не визнали повністю.

Представник Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області заперечень на позови не надала, вважає, що оспорюваний Договір дарування був посвідчений секретарем виконкому сільради 31.01.1994 року відповідно до закону та була допущена помилка у році його складання, а саме: замість 1994 року зазначено 1993 рік, в іншій частині Договір відповідає дійсності. Згоди дружини дарувальника - ОСОБА_9 на укладення вказаного договору у матеріалах сільради не має. Сама ОСОБА_9 проживала у вказаному будинку до дня її смерті. ОСОБА_6 батьки у 1992 році відступили 0,20 га своєї земельної ділянки, де він збудував свій житловий будинок, яким розпорядився за життя. Щодо розгляду вказаних позовів, просила суд ухвалити рішення відповідно до закону.

Треті особи ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи у їх відсутності, підтримали позов ОСОБА_2, проти позову ОСОБА_1 заперечували.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали спадкової справи №12/2010 до майна померлої 01 серпня 2010 року ОСОБА_9, спадкової справи №538/2014 до майна померлого 07 червня 2014 року ОСОБА_6, дослідивши всі докази по справі у їх сукупності. суд прийшов до наступного.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Керуючись ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено наступне. ОСОБА_9 та ОСОБА_7 перебували у шлюбі та мали пятеро дітей: ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_12, ОСОБА_4 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_13, ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище ОСОБА_6) ОСОБА_14. ОСОБА_9 та ОСОБА_7, перебуваючи у шлюбі, за власні кошти та використовуючи власну працю у 1976 році побудували житловий будинок, по вулиці Кірова,169 в селі Виноградар, Роздільнянського району Одеської області, загальною площею 80,40 м2, в тому числі житловою площею 47,2 м2, в якому постійно проживали та володіли ним спільно.

За життя, а саме: 31 січня 1994 року, ОСОБА_7, без згоди своєї дружини ОСОБА_9, подарував житловий будинок в селі Виноградар (без найменування вулиці) Роздільнянського району, що розташований на земельній ділянці, що належить виконкому Виноградарської сільської ради сину ОСОБА_6, що мешкав у місті Одесі по вулиці Тираспольське шосе 21. На вказаній земельній ділянці, як вказано у Договорі, розташований один житловий будинок критий шифером, площею 28 м2 та наступні господарські будівлі літня кухня, сарай, погріб. (т.1, а.с.29-30). Вказаний житловий будинок належить дарувальнику на підставі по господарської книги Виноградарської сільської ради.

Судом достовірно встановлено, підтверджено письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_15, ОСОБА_16, що зазначене нерухоме майно належало ОСОБА_7 та ОСОБА_9 на праві спільної сумісної власності згідно ст.22 КЗпШС Української РСР. Згідно технічного паспорту, замовленому позивачем ОСОБА_2 (т.1, а.с.31-35), домоволодіння по вулиці Кірова,169, в с.Виноградар. Роздільнянського району, Одеської області складається з житлового будинку літ «А», гаражу літ «Б», сараїв літ «В,Г», погребу літ «Д», бані літ «Ж»,літньої кухні літ. «З», вбиральні літ «К», колодязя І, цистерни ІІ, №1-2 огорожі, воріт. Загальна площа житлового будинку 80,40 м2, в тому числі житлова 47.20 м2, рік побудови 1976 рік. З чого вбачається, що в договорі дарування від 31.01.1994 року мав бути зазначений саме цей будинок, який і існував на момент укладення Договору. Однак у Договорі зазначено нерухоме майно, яке ідентифікувати та визначити неможливо. Крім того, оглянувши оригінали Реєстру нотаріальних дій Виноградарської сільської ради за 1990-1994 роки, 1995-1998 роки та Справу №66 з оригіналами нотаріально посвідчених договорів за вказаний період, суд встановив, що згода ОСОБА_9 на дарування нерухомого майна, вказаного у Договорі, відсутня, а у самому договорі зроблена помилка у написанні року його укладення, замість 1994 вказано 1993 рік. Оспорюваний Договір не відповідає вимогам законодавства, що діяло на час виникнення спірних правовідносин, а саме: ст.22, ст.23 КпШС України, ст.244, ст.227 ЦК УРСР (ред..1963 року), Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських ОСОБА_10 депутатів трудящих, затвердженої наказом міністра юстиції УРСР 19.01.1976 року №15. Частиною 1 ст.48 ЦК України (ред..1963 р.) встановлено, що недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, а ст.59 ЦК передбачає, що угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. Тобто Договір дарування від 31.01.1994 (31.01.1993) року суд визнає недійсним з моменту його укладення. Суд критично оцінює посилання позивача ОСОБА_1 на те, що її чоловік проживав з батьками та сплачував за них кошти за електроенергію та земельний податок, оскільки це не підтверджується доказами, дослідженими судом.

ОСОБА_6 належав житловий будинок у селі Виноградар по вулиці Нова, б/н, що розташовувався на земельній ділянці площею 0,25 га, яким він розпорядився за життя у червні 2012 року (т.2, а.с.207-210). Встановлено, що 0,20 га землі йому відступили батьки у 1992 році, а 0,05 га виділила сільрада для будівництва та обслуговування вказаного житлового будинку.

ОСОБА_7 помер 15 листопада 1995 року. Після його смерті ніхто зі спадкоємців не звертався із заявами про прийняття спадщини до майна померлого та спадкова справа не заводилась (т.2, а.с.85-86). ОСОБА_9 прийняла спадщину, на яку вона мала право, як дружина померлого, шляхом фактичного вступу у володіння спадковим майном, згідно ст.549 ЦК України. Вона проживала у ІНФОРМАЦІЯ_1 до своєї смерті, тобто до 01.08.2010 року. За життя вона заповіла все своє майно трьом дітям: ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 Як вбачається з матеріалів спадкової справи №12/2010 до майна померлої ОСОБА_9 спадщину прийняла ОСОБА_2 та отримала свідоцтва про право на спадщину на 7/8 частин земельної ділянки та 7/8 частин вкладів в «Ощадбанку». Згідно закону спадкоємець, який прийняв частину спадщини вважається таким, що прийняв всю спадщину. Частка ОСОБА_2 у спірному будинку також складає 7/8 часток. ОСОБА_1 має право, як дружина померлого ОСОБА_6, на його обовязкову частку у майні його матері, а саме на 1/8 частку майна ОСОБА_9, тобто 1/8 частку земельної ділянки, вкладів та спірного житлового будинку.

Позов ОСОБА_2 оснований на законі та підлягає задоволенню частково. Позов ОСОБА_1 не підтверджений доказами, дослідженими судом, але за згодою ОСОБА_2 суд визнає за ОСОБА_1 право власності на 1/8 частину спірного житлового будинку.

Судові витрати суд розподіляє на підставі ст.88 ЦПК України, пропорційно задоволених позовних вимог.

На підставі статей 4,41,48, 59,227,244,549 ЦК УРСР, статей 328,392, 1216, 1217, 1223, 1261, 1268, 1270, 1296 ЦК України, статей 22, 23 Кодексу законів про шлюб та сім'ю УРСР, пунктів 35,36,50 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій, та керуючись ст.ст 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 217,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Визнати недійсним, з моменту укладення, договір дарування житлового будинку, що розташований за адресою: с.Виноградар, вул. Кірова, 169, Роздільнянського району Одеської області, який укладений 31 січня 1993 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 та посвідчений 31 січня 1994 року, за реєстровим номером 22, секретарем виконавчого комітету Виноградарської сільської ради Роздільнянського району Одеської області ОСОБА_8.

Визнати за ОСОБА_2 право власності у порядку спадкування за заповітом на 7/8 ідеальних часток житлового будинку, загальною площею 80,40 м2, в тому числі житловою площею 47,20 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою вул.Кірова ,169 в селі Виноградар, Роздільнянського району, Одеської області, як на спадщину за заповітом, яка відкрилась на її ім'я після смерті матері ОСОБА_9, яка померла 01 серпня 2010 року.

В іншій частині позову ОСОБА_2 - відмовити.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності у порядку спадкування за законом на 1/8 ідеальну частку житлового будинку, загальною площею 80,40 м2, в тому числі житловою площею 47,20 м2, з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою вул.Кірова ,169 в селі Виноградар, Роздільнянського району, Одеської області, як на спадщину за законом, яка відкрилась на її ім'я після смерті чоловіка ОСОБА_6, який успадкував цю частку як обов'язкову частку за законом після смерті матері ОСОБА_9, яка померла 01 серпня 2010 року.

В іншій частині позову ОСОБА_1 - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати пропорційно задоволених позовних вимог, а саме:2727 гривень судового збору та 5000 гривень - витрат на правову допомогу.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку шляхом подачі апеляційної скарги через суд першої інстанції в апеляційний суд Одеської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а у випадку відсутності особи в судовому засіданні при оголошенні рішення протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. В. Ільяшук