Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №338/868/15-ц

03 грудня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про встановлення факту прийняття спадщини та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом , -

встановив:

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідачів у якому поставили питання про встановлення факту прийняття ними ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_6, який помер 29.01.1993 року. Одночасно просять визнати частково недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 17.01.1997 року, яке видане Богородчанською районною державною нотаріальною конторою за реєстровим №Д-9 на імя ОСОБА_7.

Заявлені вимоги представник позивачів ОСОБА_8 в судовому засіданні мотивувала тим, що позивачі являються дітьми ОСОБА_6, який помер 29.01.1993 року. Після його смерті відкрилась спадщина і до спадкового майна належав житловий будинок в с.Манява по вул. Січових Стрільців. Усі вони є спадкоємцями першої черги за законом. Крім них, спадкоємцем були також їх рідний брат ОСОБА_7 а також доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_10. На час відкриття спадщини її фактично прийняли усі діти спадкодавця, оскільки вступили в управління та володіння спадковим майном, що полялагло у тому, що усі за спільною згодою користувались ним та розпоряджались. Зокрема ОСОБА_2 на території батьківського двору побудував гараж, яким постійно користується, а ОСОБА_3 була зареєстрованою на момент смерті батька у його будинку. ОСОБА_1 періодично приїжджав у батьківський будинок і проживав там протягом відпустки.

ОСОБА_9 померла 19.09.2002 року, а ОСОБА_10 померла 04.09.2013 року.

06.12.2014 року помер їх брат ОСОБА_7 і лише після його смерті позивачі дізнались, що 30.12.1996 року за його заявою була заведена спадкова справа після смерті батька та 17.01.1997 року йому було видано свідоцтво про право на спадщину. В даний час з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 звернувся його син ОСОБА_5.

Вважає, що свідоцтво про право на спадщину, яке оформив на своє імя ОСОБА_7 є частково недійсним, оскільки порушує права на спадщину позивачів.

Дійсно ОСОБА_6В, протягом останніх кількох років у звязку з сімейними обставинами повернувся проживати до с.Манява і, за відсутності іншого житла, зі згоди позивачів, проживав у батьківському будинку. Однак згоди на одноосібне оформлення спадкових прав йому позивачі не давали. Тому позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 в судовому засіданні просили заявлені позовні вимоги задовольнити.

ОСОБА_2 подав суду заяву у якій від заявлених позовних вимог відмовився.

Відповідач ОСОБА_4 та його представники заявлений позов не визнали. В судовому засіданні пояснили, що після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина до якої входив житловий будинок по вул. Січових Стрільців в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. ОСОБА_3 дійсно на момент смерті батька була зареєстрованою, але не проживала у батьківському будинку, а жила неподалік у господарстві свого чоловіка. Після смерті батька через деякий час в 1996 році ОСОБА_4 внаслідок певних сімейних обставин повернувся в с.Манява і став проживати у батьківському будинку. Тоді ж звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини. Про такий намір ОСОБА_4 знали позивачі, зокрема і ОСОБА_3 і ОСОБА_2, які проживали по сусідству, а також ОСОБА_1, який проживав в м.Козятин, звідки виїхав ОСОБА_4 Оскільки ОСОБА_3 була зареєстрованою у будинку на час смерті спадкодавця, то нотаріус зажадала письмової заяви про її відмову від прийняття спадщини. Вона таку заяву написала та засвідчила у виконкомі Кантелинської сільської ради Іллінецького району Вінницької області де в той час перебувала на сезонних роботах. Будинок, який був обєктом спадкування, знаходився у вкрай занедбаному стані. Після оформлення спадкових прав ОСОБА_4 провів повний капітальний його ремонт, зокрема встановив нові вікна та двері, поштукатурив заново з середини та зовні, провів воду, каналізацію, облаштував ванну та санвузол, кухню, побудував гараж, тощо. Позивачі достеменно знали про те, що ОСОБА_4 прийняв спадщину і оформив право власності на домоволодіння, а також приватизував земельну ділянку під будинком. Підтвердженням цьому є те, що позивач ОСОБА_2 був безпосереднім межівником і погоджував документи на приватизацію земельної ділянки, а ОСОБА_3 виступала свідком у судовому спорі ОСОБА_4 з межівником і сусідом Мельником. Тому заявлені вимоги позивачів вважають безпідставними і просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що 29.01.1993 року в с.Манява помер ОСОБА_6.

До спадкового майна відповідно до записів у по господарській книзі виконкому Манявської сільської ради за №481 входив житловий будинок в с.Манява житловою площею 32 кв. м. (а.с.175)

За інформацією, викладеною у довідці сільської ради, від імені ОСОБА_6 18.06.1990 року в сільській раді посвідчувався заповіт №16 на користь ОСОБА_3.

Згідно ст. 553 ЦК Української РСР, яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин (далі ЦК), спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодних дій, які свідчать про прийняття спадщини.

ОСОБА_3 спадщину за заповітом не прийняла, про що заявою від 12.08.1996 року повідомила нотаріуса. Тому виникли підстави для спадкування за законом.

Відповідно до ст. 529 ЦК спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках могли бути діти спадкодавця, дружина і батьки померлого.

Дружина ОСОБА_6 ОСОБА_11 померла 11.05.1990 року. Таким чином коло спадкоємців першої черги за законом створювали його діти: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_7 та ОСОБА_1.

Спадкоємців, які би мали право на обовязкову частку у спадщині відповідно до ст. 535 ЦК не було.

Для придбання спадщини відповідно до ст. 548 ЦК необхідно було, щоб спадкоємець її прийняв. Згідно ст. 549 ЦК такими, що прийняли спадщину визнавались спадкоємці, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, а також ті, які подали державні нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про її прийняття.

Жодних належних доказів на підтвердження того факту, що позивачі прийняли спадщину суду не подано. Натомість ОСОБА_7 30.12.1996 року подав до Богородчанської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у якій виявив намір оформити свої спадкові права, клопотав про видачу йому свідоцтва про право на спадщину, а саме на житловий будинок та господарські споруди в с.Манява, які в були зареєстровані у погосподарській книзі за №481. У поданій заяв вказав, що прийняв спадщину у спосіб фактичного вступу в управління та володіння майном і змінив у будинку замки.

17.01.1997 року ОСОБА_4 державним нотаріусом ОСОБА_12 видано свідоцтво про право на спадщину на житловий деревяний будинок житловою площею 32 кв.м. і сарай.

З того часу ОСОБА_4 відкрито і безперешкодно володів, користувався та розпоряджався згаданим майном, про що беззаперечно було відомо позивачам.

Наведені обставини в судовому засіданні підтвердили свідки.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що через деякий час після смерті батька ОСОБА_4 розшукав ОСОБА_3, яка була разом з нею на сезонних роботах в одному із колгоспів Іллінецього району Вінницької області і просив її згоди на те, щоб оселитись у батьківському будинку.

ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що жила у незареєстрованих шлюбних стосунках з ОСОБА_15, який у 1996 році повернувся у с.Маянва і оселився у батьківському будинку. З того часу він фактично перебудував його заново. Усі родичі ОСОБА_4 брати та сестри знали про те, що він оформив спадкові права, оскільки постійно зустрічались на свята разом і обговорювали в тому числі і ці питання. ОСОБА_3 особисто ходила свідчити в його користь до суду під час вирішення земельного спору з сусідом Мельником, а тому достеменно знала про те, що документи на будинок та землю були оформлені на брата.

Свідок ОСОБА_16 в судовому засіданні підтвердила, що ОСОБА_4 з 1996 року проживав у с.Манява і відновив повністю батьківський будинок, який був у жахливому стані. Брати та сестри знали про те, що ОСОБА_7 оформив на себе спадщину і жодних претензій з цього приводу на родинних святах, де вона часто була присутня, не висловлювали.

Подібні за своєю суттю свідчення дали також ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того факту, який просять встановити позивачі, а саме факту прийняття ними спадщини за законом після смерті їх батька ОСОБА_6, який помер 29.01.1993 року. На думку суду дії позивачів після смерті батька свідчили про відсутність намірів оформляти спадкові права. ОСОБА_3 свою позицію засвідчила поданою до нотаріуса заявою, а інші позивачі поведінкою, яка свідчила про це. Зокрема вони спілкувались з братом ОСОБА_4, знали про те, що він прийняв спадщину, знали про обставини його побуту, про повну реконструкцію батьківського будинку, здійснену ОСОБА_4, про те, що він приватизував земельну ділянку під домоволодінням. Намір заявити про свої спадкові права виявили лише після його смерті.

Виходячи з наведеного, суд вважає безпідставними вимоги про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, від 17.01.1997 року, що було видане на імя ОСОБА_7 Богородчанською державною нотаріальною конторою за реєстровим №Д-9.

На підставі наведеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, Манявської сільської ради Богородчанського району Івано-Франківської області про встановлення факту прийняття ними спадщини після смерті їх батька ОСОБА_6 та визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, що видана на імя ОСОБА_7 -відмовити.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті відповідно до ухвали суду від 09.07.2015 року.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.