Справа № 635/4499/15-ц
Провадження № 2/635/2194/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року

Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого судді - Токарєвої Н.М.,

при секретарі - Браварець К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання, факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання, факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому з урахуванням уточнень просив: встановити факт проживання ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, з 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_7; встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1 зі ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1, з 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок літ «А-1», загальною площею 58,5 кв.м., в тому числі житловою площею 45,2 кв.м., веранду літ «а», площею 7,6 кв.м., ґанок літ «а1» та надвірні будівлі: льох літ «Б», сарай літ «В», вбиральню літ «Г», огорожу № 1, 2 колонку № 3, ворота № 4 по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3.

Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого 12 квітня 1961 року, Васищевським РАГС Харківського району Харківської області 12 квітня 1961 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які перебували у фактичному шлюбі з 1921 року. Згідно посвідки про народження НОМЕР_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька, ОСОБА_3. Інших дітей у них не було. На підставі рішення виконкому Васищівської селищної ради № 194 від 23.05.1961 року ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку площею 1200 кв.м. для будівництва індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_1. Під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 побудували будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, який є спільним майном подружжя на підставі договору на право побудування житлового будинку, посвідченого Шостою державною нотаріальною конторою м. Харкова 22 червня 1961 року р. № 2921 та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1973 року р. кн. № 9 р. № 933. Право власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, було зареєстровано в цілому за ОСОБА_5, а саме: в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року НОМЕР_4 та в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року р/№1422. За даними домової книги для прописки громадян, що проживають у АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та її донька, ОСОБА_3, були постійно прописані за даною адресою з 17 грудня 1973 року. ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5, виданого 01 липня 1993 року, ОСОБА_5 померла. Під час життя, а саме: 30 липня 1984 року ОСОБА_5 склала заповіт на ОСОБА_3. На час відкриття спадщини після смерті своєї матері ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому вважається такою, що спадщину після смерті матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, прийняла. Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серія НОМЕР_6, Київським відділом РАГС м. Харкова 20 березня 1984 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 165. У 1991 році позивач зійшовся зі ОСОБА_3 і почав проживати разом з нею та її матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. З 1991 року ні позивач, ні ОСОБА_3 не перебували у ніякому зареєстрованому шлюбі з іншими особами. З того часу вони проживали однією сім'єю, були як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом харчувалися, здійснювали оплату комунальних послуг, облаштовували житловий будинок з надвірними будівлями, ремонтували їх і мали спільний бюджет, але свій сімейний союз у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не зареєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 померла. Після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина - житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в сел. Васищеве АДРЕСА_1. Враховуючи відсутність у ОСОБА_3 спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, позивач вважає, що відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки не менше п'яти років, а саме: з 1991 року до часу відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_7) проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Васищівської селищної ради. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3. Після смерті ОСОБА_3 і на даний час позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1, сплачує комунальні платежі.

Вищевикладені обставини спонукали останнього звернутися до суду за захистом своїх цивільних прав.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву, згідно якої просить справу розглядати за його відсутністю, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позицію ОСОБА_1

Представник відповідача Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області в судове засідання не з'явився, але Васищівський селищний голова надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати за відсутністю представника селищної ради та проти позовних вимог позивача Васищівська селищна рада Харківського району Харківської області не заперечує.

Суд розглянувши дану цивільну справу в межах заявлених вимог, вислухавши думку представника позивача, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи і докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов обґрунтований і підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.

Згідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про одруження НОМЕР_2, виданого 12 квітня 1961 року, Васищевським РАГС Харківського району Харківської області 12 квітня 1961 року зареєстровано шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, які перебували у фактичному шлюбі з 1921 року, про що в книзі записів громадянського стану про одруження зроблено відповідний запис за № 15.

Згідно посвідки про народження НОМЕР_3 у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_6 народилася донька, ОСОБА_3, про що в книзі записів громадянського стану про народження за 1939 рік 23 липня зроблено відповідний запис № 383. Інших дітей у подружжя не було.

На підставі рішення виконкому Васищівської селищної ради № 194 від 23.05.1961 р. ОСОБА_4 було відведено земельну ділянку площею 1200 кв.м. для будівництва індивідуального домоволодіння по АДРЕСА_1.

Під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_5 побудували будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, який є спільним майном подружжя на підставі договору на право побудування житлового будинку, посвідченого 6-ю нотконторою м. Харкова 22 червня 1961 року р. № 2921 та зареєстрованого Харківським міжміським бюро технічної інвентаризації 28 лютого 1973 року р.кн. № 9 р. № 933.

Згідно з актом про закінчення будівництва та введення в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 02 лютого 1973 року, затвердженого виконкомом Васищевської селищної Ради депутатів трудящих, приймальна комісія прийняла, надане до здачі домоволодіння ОСОБА_4, що розташоване по АДРЕСА_1, зокрема, житловий будинок корисною площею 58,5 кв.м. з відповідною частиною надвірних будівель.

ІНФОРМАЦІЯ_9 ОСОБА_4 помер, єдиним спадкоємцем якого була ОСОБА_5.

05 червня 1973 року ОСОБА_5 у Другій Харківського району державній нотаріальній конторі отримала Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя за реєстром № 1424, відповідно до якого їй належить у спільному майні подружжя частка в розмірі половини будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Дане свідоцтво 01 серпня 1973 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 933.

Також, 05 червня 1973 року ОСОБА_5 у Другій Харківського району державній нотаріальній конторі отримала Свідоцтво про право на спадщину по закону за реєстром № 1422, відповідно до якого вона отримала у спадщину після смерті свого чоловіка, ОСОБА_4 половину будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1. Дане свідоцтво 01 серпня 1973 року було зареєстровано у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації та записано в реєстрову книгу № 9 за реєстровим № 933.

Таким чином, право власності на житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1, було зареєстровано в цілому за ОСОБА_5, а саме: в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право власності, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року НОМЕР_4 та в 1/2 частині на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою Харківського району державною нотаріальною конторою 05 червня 1973 року Р/№1422.

Вказаний факт також підтверджено листом Комунального підприємства «Харківське бюро технічної інвентаризації» вих. № 12 від 07.02.2013 р.

Відповідно до Технічного паспорту на житловий будинок за адресою АДРЕСА_1, складеного 28.02.1996 р. (інвентарний номер 373, реєстровий номер 9-933) на земельній ділянці розташований житловий будинок літ «А-1», площею по внутрішньому обміру 66,1 кв.м, загальною площею 58,5 кв.м., в тому числі житловою площею 45,2 кв.м., з верандою літ «а», ґанком літ «а», та надвірні будівлі: льох літ «Б», сарай літ «В», вбиральня літ «Г», огорожа № 1, 2 колонка № 3, ворота № 4.

За даними домової книги для реєстрації громадян, що проживають у АДРЕСА_1, ОСОБА_5 та її донька, ОСОБА_3, були постійно зареєстровані за даною адресою з 17 грудня 1973 року.

ІНФОРМАЦІЯ_8 відповідно до свідоцтва про смерть НОМЕР_5, виданого 01 липня 1993 року, ОСОБА_5 померла, про що в книзі реєстрації актів про смерть 01 липня 1993 року зроблено запис № 44.

Враховуючи, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_8, тобто в період дії Цивільного кодексу України 1963 року, необхідно керуватися нормами ЦК України в редакції 1963 року, так як відповідно до п. 4 Перехідних положень ЦК України в редакції 2003 року, Цивільний кодекс України 2003 року застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відносно цивільних правовідносин, які виникли до вступу в силу Цивільного кодексу України в редакції 2003 року, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, які виникли та продовжують існувати після вступу його в силу.

Згідно зі ст. 525 ЦК України (в редакції 1963 року) внаслідок смерті особи відкривається спадщина, тобто ІНФОРМАЦІЯ_8 відкрилася спадщина після смерті ОСОБА_5

Відповідно до ст. 524 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом бо за законом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ч. 534 ЦК України кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Під час життя, 30 липня 1984 року ОСОБА_5 склала заповіт, в якому вказано, що вона, ОСОБА_5, що проживає в АДРЕСА_1, на випадок її смерті, все її майно, де б таке не знаходилось та з чого б воно не складалося, вона заповідає ОСОБА_3. Вказаний заповіт посвідчений 30 липня 1984 року секретарем виконавчого комітету Васищівської Ради народних депутатів трудящих.

Згідно з вимогами ст. 548 ЦК України для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 549 ЦК України спадкоємець, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він на протязі шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав в нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про відкриття спадщини.

Таким чином, ОСОБА_3 проживала та була зареєстрована з 17 грудня 1973 року по ІНФОРМАЦІЯ_8 (по день смерті) в спірному житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується записами в будинковій книзі. Тобто, на час відкриття спадщини після смерті своєї матері, ОСОБА_5, ОСОБА_3 протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, тому вважається такою, що спадщину після смерті матері, ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_8, прийняла, оскільки виконала вимоги ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року).

Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст. 3 Сімейного кодексу України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до Свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_6, виданого Київським відділом РАГС м. Харкова 20 березня 1984 року було розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_6, про що в Книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 165.

У 1991 році позивач зійшовся зі ОСОБА_3 і почав проживати разом з нею та її матір'ю за адресою: АДРЕСА_1. З того часу вони проживали однією сім'єю, були як чоловік та дружина, вели спільне господарство, разом харчувалися, здійснювали оплату комунальних послуг, облаштовували житловий будинок з надвірними будівлями, ремонтували їх і мали спільний бюджет, але свій сімейний союз у державному органі реєстрації актів цивільного стану вони не зареєстрували. За період спільного проживання без шлюбу ні позивач, ні ОСОБА_3 з будь-якими іншими особами у шлюбних відносинах не перебували. Крім того, факт їхнього проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу підтверджується тим, що все їх оточення вважало чоловіком та дружиною. Данні обставини у судовому засіданні підтвердили свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9

Таким чином, існуючі між позивачем та ОСОБА_3 під час їх спільного проживання відносини, а також, взаємні права та обов'язки, зокрема щодо спільного побуту, свідчать про те, що вони фактично проживали однією сім'єю, як чоловік та жінка без шлюбу з 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_7.

ІНФОРМАЦІЯ_7 ОСОБА_3 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть Серія НОМЕР_7, виданим 02 серпня 2012 року.

Відповідно до довідки про смерть № 44 від 02 серпня 2012 року виконавчого комітету Васищівської селищної ради, поховання на власні кошти здійснив ОСОБА_1.

Встановлення судом факту проживання ОСОБА_1 з ОСОБА_3 однією сім'єю як чоловік та жінка без шлюбу принаймні з 1991 року по 01 січня 2004 року, коли діяв попередній ЦК України (1963 рік), могло мати місце на підставі п. 5 ст. 273 ЦПК України (1964 р.) тільки тоді, коли фактичні шлюбні відносини виникли до 08 липня 1944 року і тривали до смерті одного з подружжя, внаслідок чого шлюб не міг бути зареєстрований в органах РАГСу. В інших випадках заяви про встановлення факту перебування у фактичних шлюбних відносинах судовому розгляду не підлягали ( п.11 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31 березня 1995 року зі змінами та доповненнями).

У зв'язку зі зміною сімейного та цивільного законодавства і введення у дію з 01 січня 2004 року нових Сімейного та Цивільного кодексів України було встановлено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства (ст. 3 СК України). Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 в частині встановлення факту проживання однією сім'єю слід задовольнити, оскільки факт проживання позивача ОСОБА_1 однією сім'єю з ОСОБА_3 може бути встановлений у судовому порядку тільки з 01 січня 2004 року до ІНФОРМАЦІЯ_7 включно.

Факт проживання позивача з померлою ОСОБА_3 однією сім'єю, як чоловіка та жінки без шлюбу має юридичне значення та пов'язаний з наступним вирішенням спору про спадщину.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_3 залишилася спадщина - житловий будинок з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1.

Згідно відомостям Другої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за № 1088/01-16 від 19.08.2015р. після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, яка мешкала за адресою: АДРЕСА_1, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в шестимісячний строк звернувся ОСОБА_1. Його заява зареєстрована в книзі обліку та реєстрації спадкових справ 03.12.2012р. за № 1133, та на її підставі заведено спадкову справу № 455/2012. Інших заяв про прийняття або відмову від спадщини в шестимісячний строк не зареєстровано. Відповідно до даних інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), сформованої при відкритті спадкової справи після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7, № 32613682 від 03.12.2012р. інформація про посвідчені заповіти від імені ОСОБА_3 відсутня.

Враховуючи відсутність у ОСОБА_3 спадкоємців за заповітом, а також відсутність спадкоємців за законом першої, другої, третьої черг, позивач відповідно до ст. 1264 ЦК України, має право на спадкування за законом у четверту чергу, оскільки не менше п'яти років, а саме: з 1991 року до часу відкриття спадщини (ІНФОРМАЦІЯ_7) проживав з ОСОБА_3 однією сім'єю, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Васищівської селищної ради № 145 від 06 травня 2015 року.

03 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до Другої харківської районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 Йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3.

Після смерті ОСОБА_3 і на даний час позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 сплачує комунальні платежі, про що свідчать квитанції про сплату за електроенергію від 09.12.2014 р., від 21.01.2015 р., від 17.03.2015 р., від 23.04.2015 р.

З огляду наведеного, суд вважає за можливе встановити той факт, що ОСОБА_1 проживав разом з ОСОБА_3 до відкриття спадщини, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_7 спільно в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_1, та визнати за позивачем право власності на житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, оскільки ним були доведені всі обставини на які він посилався в своїй позовній заяві.

Судові витрати суд залишає за рахунок позивача, у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 1216, 1222,1261, 1264, 1268 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області про встановлення факту проживання, факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Встановити факт проживання ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_1 з 1991 року по ІНФОРМАЦІЯ_7.

Встановити факт проживання однією сім'єю без шлюбу ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, зі ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, за адресою: АДРЕСА_1 з 01 січня 2004 року по ІНФОРМАЦІЯ_7.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, ідентифікаційний номер: НОМЕР_1, зареєстроване місце проживання якого: АДРЕСА_2, право власності на житловий будинок літ «А-1» загальною площею 58,5 кв.м., в тому числі житловою площею 45,2 кв.м., веранду літ «а» площею 7,6 кв.м., ґанок літ «а1» та надвірні будівлі: льох літ «Б», сарай літ «В», вбиральню літ «Г», огорожу № 1, 2 колонку № 3, ворота № 4 по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, померлої ІНФОРМАЦІЯ_7.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Харківської області через Харківський районний суд Харківської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва