АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_______________________________________________________________
Справа №642/2223/15-ц. Головуючий 1 інст.: - Пашнєв В.Г.
Провадження №22-ц/790/6882/15. Суддя-доповідач: - Кокоша В.В. Категорія: договірні.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

7 жовтня 2015 року. Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - судді: - Кокоші В.В.,

суддів: - Бобровського В.В., Пономаренко Ю.А.,

при секретарі: - Лашаковій Д.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6, 3-особа: приватний нотаріус Харківського МНО Вахрушева Ольга Олександрівна - про звернення стягнення не предмет іпотеки,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_7 звернувся в суд із вказаним позовом, який уточнив у травні 2015 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що 25 квітня 2014 року він та ОСОБА_6 уклали договір позики, згідно з яким він передав у власність ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 228 400 грн., які відповідач зобов'язався повернути йому не пізніше 25 квітня 2020 року.

За умовами вказаного договору ОСОБА_6 зобов'язувався повертати йому позику щомісячно по 2200 грн. у період з 25 травня 2014 року по 25 березня 2020 року, а залишок позики у розмірі 72200 грн. повернути не пізніше 25 квітня 2020 року

Відповідно до п. 2 договору позики позичальник має право дострокового виконання своїх зобов'язань та в більших частках. Позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми позики - при простроченні позичальником будь-якого з поточних повернень більш ніж на п'ять днів.

Згідно п. 5 договору позики за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3% за кожний день прострочення починаючи з п'ятого дня.

На забезпечення виконання зобов'язань за договором позики він та ОСОБА_6 25 квітня 2014 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Вахрушевою О.О. за реєстровим №757, згідно з яким ОСОБА_6 передав йому в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, яка належить йому на праві власності.

ОСОБА_6 своїх зобов'язань за договором позики не виконував, а тому 20 серпня 2014 року він направив відповідачу письмову вимогу про дострокове повернення протягом 30 днів від дня отримання вимоги всієї суми позики у розмірі 228 400 грн., сплати пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 30 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 568 716 грн., а всього 797 116 грн., однак останній позику йому не повернув та штрафні санкції йому не сплатив.

Станом на 23 березня 2015 року заборгованість за договором позики становить 1 474 180 грн., з яких: сума позики - 228 400 грн., сума пені - 1 245780 грн.

Посилаючись на вказані обставини та ст. ст. 33, 38, 39 Закону України «Про іпотеку», ОСОБА_7 просив суд в рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25 квітня 2014 року, укладеним між ним та ОСОБА_6 у розмірі 1 474 180 грн., з яких 228 400 грн. - сума позики, 1 245780 грн. - сума пені, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6

Надати йому право продати від свого імені будь-якій особі покупцеві в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» квартиру АДРЕСА_1, яка є предметом договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 25 квітня 2014 року за реєстровим №757.

Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації 140 000 грн. грн.

Стягнути з ОСОБА_6 на його користь судовий збір у розмірі 3654 грн.

Відповідач ОСОБА_6 позов не визнав, посилаючись на його безпідставність.

3-особа: приватний нотаріус Харківського МНО Вахрушева О.О., в судове засідання не з'явилася.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2015 року позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 25 квітня 2014 року, укладеним між ОСОБА_7 та ОСОБА_6 у розмірі 1 474 180 грн., з яких 228 400 грн. - сума позики, а 1 245 780 грн. - сума пені, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно НОМЕР_1, яка належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6

Надано іпотекодержателю ОСОБА_7 право продати від свого імені будь-якій особі покупцеві у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» квартиру АДРЕСА_1, реєстраційний номер об'єкта нерухомого майна у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно НОМЕР_1, яка є предметом договору іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Вахрушевою О.О. 25 квітня 2014 року за реєстровим №757.

Встановлено початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації - 140 000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_7 судовий збір у розмірі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідач не виконав своїх зобов'язань за договором позики, а тому відповідно до ст. ст. 33, 35, 38, 39 Закону України «Про іпотеку» позивач вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки та його продажу за початковою ціною 140 000 грн.

Проте, погодитися повністю з таким висновком суду не можна, оскільки він дійшов його з порушенням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно ч. 1 ст. 1049, ч. 2 ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1052 ЦК України у разі невиконання позичальником обов'язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов'язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 25 квітня 2014 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 уклали договір позики, відповідно до якого ОСОБА_7 передав у власність ОСОБА_6 грошові кошти в сумі 228 400 грн., які відповідач зобов'язався повернути позивачу не пізніше 25 квітня 2020 року.

Згідно п. 1 договору позики ОСОБА_6 зобов'язувався повертати ОСОБА_7 позику щомісячно по 2 200 грн. у період з 25 травня 2014 року по 25 березня 2020 року, а залишок позики у розмірі 72 200 грн. повернути не пізніше 25 квітня 2020 року

Пунктами 2, 5 договору позики сторони передбачили, що позичальник має право дострокового виконання своїх зобов'язань та в більших частках. Позикодавець має право дострокового витребування всієї неповернутої суми позики - при простроченні позичальником будь-якого з поточних повернень більш ніж на п'ять днів. За прострочення виконання своїх зобов'язань позичальник повинен сплатити на користь позикодавця штраф (пеню) в розмірі 3% за кожний день прострочення починаючи з п'ятого дня (а. с .4-5).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором ОСОБА_7 та ОСОБА_6 25 квітня 2014 року уклали договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського МНО Вахрушевою О.О. за реєстровим №757, відповідно до якого ОСОБА_6 передав в іпотеку ОСОБА_7 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Згідно п. 3 іпотечного договору сторони домовилися, що вартість предмета іпотеки складає 140 000 грн.

Підпунктом «б» п. 13 договору іпотеки сторони передбачили, що у випадку невиконання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя про усунення порушення зобов'язання за цим договором або договором позики у встановлений іпотекодержателем строк, таку вимогу іпотекодержатель може задовольнити за рахунок предмету іпотеки, що є предметом цього договору. Цим застереженням сторони домовились визначити можливі способи звернення стягнення на предмет іпотеки: - продажу предмету іпотеки будь-якій особі та будь-яким способом, на підставі договору купівлі-продажу у порядку ст. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого іпотекодавець шляхом підписання цього договору надає іпотекодержателю право укладати такий договір за ціною, яка встановлена за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем на момент укладання договору, або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, та на умовах, визначених на власний розсуд іпотекодержателя і здійснити всі необхідні дії (а. с. 6-7).

ОСОБА_6 не виконував умови договору позики у зв'язку з чим 20 серпня 2014 року ОСОБА_7 направив позичальнику письмову вимогу про дострокове повернення всієї суми позики у розмірі 228 400 грн., сплати пені за прострочення виконання зобов'язань за період з 30 травня 2014 року по 20 серпня 2014 року у розмірі 568 716 грн., а всього 797 116 грн.

Вказана вимога отримана ОСОБА_6 26 серпня 2014 року, однак протягом 30 днів від дня отримання вимоги останній позику ОСОБА_7 не повернув, штрафні санкції не сплатив (а. с.8).

Станом на 23 березня 2015 року заборгованість ОСОБА_6 перед ОСОБА_7 за договором позики становить 1 474 180 грн., з яких: сума позики - 228 400 грн., сума пені - 1 245780 грн. (пеня з 30 травня 2014 року по 25 вересня 2014 року - 7854 грн. (2200 грн. х 3%х 119 днів); пеня з 30 червня 2014 року по 25 вересня 2015 року - 5808 грн. (2200 грн. х 3% х 88 днів); пеня з 30 липня 2014 року по 25 вересня 2014 року - 3828 грн. (2200 грн. х 3%х 58 днів); пеня з 30 серпня 2014 року по 25 вересня 2014 року - 1782 грн. ( 2200 грн. х 3% х27 днів); пеня з 26 вересня 2014 року по 23 березня 2015 року - 1 226 508 грн. ( 228400 х 3% х 179 днів); (Загальна сума пені 7854 грн. + 5808 грн. + 3828 грн. +1782 грн. + 1 226508 грн. = 1 245780 грн.)

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_6 не виконав свої зобов'язання за договором позики від 25 квітня 2014 року та його заборгованість перед ОСОБА_7 за вказаним договором становить 1 474 180 грн., з яких сума позики 228 400 грн., сума пені 1 245 780 грн., суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про наявність правових підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки та правомірно звернув стягнення на предмет іпотеки, а саме: - квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності іпотекодавцю ОСОБА_6

Рішення суду в цій частині ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

В той же час, колегія судів не може погодитися з рішенням суду в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 140 000 грн.

Відповідно до ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми ст. 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне змінити рішення суду в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 140 000 грн. та встановити початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення продажу предмета іпотеки.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що під час укладання договору позики він був навмисно введений в оману ОСОБА_7, не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів.

На теперішній час договір позики, укладений між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 25 квітня 2014 року, є чинним та не визнаний судом недійсним. Позичальник ОСОБА_6 з позовом в суд до позикодавця ОСОБА_7 про визнання договору позики недійсним з підстав, передбачених ст. 230 ЦК України не звертався та рішення суду з цього приводу не ухвалювалося.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів і доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що до 26 серпня 2014 року він виконував свої зобов'язання за договором позики та повертав ОСОБА_7 позику у строки та розмірах визначених договором, а після вказаної дати перестав виконувати свої зобов'язання, оскільки відповідач відмовився видавати йому розписки на підтвердження сплати ним щомісячних платежів.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що з 25 травня 2014 року по 26 серпня 2014 року ОСОБА_6 повертав ОСОБА_7 позику у розмірі 2 200 грн. щомісячно.

Не надані такі докази ОСОБА_6, і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

Не можуть бути прийняті до уваги колегії суддів доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про те, що 9 вересня 2014 року позивач не з'явився до офісу агенції нерухомості «Альтекс» з метою отримання від нього повного розрахунку у сумі 228 400 грн. за договором позики, що свідчить про невиконання ОСОБА_7 своїх обов'язків щодо прийняття основного зобов'язання від позичальника.

Неявка ОСОБА_7 до офісу агенції нерухомості «Альтекс» 9 вересня 2014 року, сама по собі не свідчить про відмову позивача отримати від позичальника всю суму неповернутої позики, оскільки ОСОБА_6 мав можливість виконати свої боргові зобов'язання шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей у депозит нотаріуса або шляхом переказу грошових коштів на адресу ОСОБА_7

Інші доводи апеляційної скарги ОСОБА_6, не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 серпня 2015 року в частині встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації у розмірі 140 000 грн. - змінити.

Встановити початкову ціну продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності /незалежним експертом/ на стадії оцінки майна під час проведення продажу предмета іпотеки.

В іншій частині рішення суду - залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н им законної сили.

Головуючий:

Судді: