АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1582/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Плахотнюк К.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Прохоровій В.С.

за участю: позивача ОСОБА_3

представника позивача ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи Пухта А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_7 та представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (далі ПАТ «УкрСиббанк»», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі ПАТ «Дельта Банк») про визнання недійсними договорів споживчого кредиту, поруки та застави,

позовом ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про відшкодування моральної шкоди.

в с т а н о в и л а :

У лютому 2012 року ОСОБА_3 та ОСОБА_7 звернулися до суду із позовом до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа ПАТ «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів споживчого кредиту, поруки та застави. Вказуючи при цьому на те, що зазначених вище договорів вони з банком не укладали, та не підписували.

ОСОБА_7 ставила питання про відшкодування моральної шкоди, виходячи з тривалих протиправних дій відповідача щодо повернення боргу, затягування судового розгляду справи, які призводять до необхідності несення додаткових витрат для відновлення порушених прав.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про визнання недійсними договорів споживчого кредиту, поруки та застави, було задоволено частково.

Визнано недійсним договір поруки №157588 від 13 листопада 2007 року між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_7.

Позовні вимоги в частині визнання недійсними договорів споживчого кредиту № 0 та застави транспортного засобу № 99043 від 13 листопада 2007 року, укладені між Публічним акціонерним товариством «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 залишено без задоволення.

Позовні вимоги ОСОБА_7 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» про відшкодування моральної шкоди, задоволено частково. Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_7 компенсацію моральної шкоди в розмірі 7 000 гривень.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду ОСОБА_3, ОСОБА_3 звернулися до суду з апеляційною скаргою де ставили питання щодо скасування рішення суду в частині відмови у задоволенні заявлених вимог та постановлення в цій частині нового рішення за яким: визнати недійсними договори споживчого кредиту та застави транспортного засобу що були укладені між ОСОБА_3 та ПАТ «УкСиббанк», вказуючи при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права

Також до суду з апеляційною скаргою звернувся представник ПАТ «УкрСиббанк», який ставив питання про скасування рішення суду та постановлення нового про повну відмову у задоволенні заявлених вимог. Вказуючи при цьому на неповне з'ясування обставин справи, а також те, що висновки суду не відповідають матеріалам справи.

Апелянти та їх представники у судовому засіданні підтримали подані ними апеляційні скарги, просили суд їх задовольнити.

Представник третьої особи ПАТ «Дельта Банк» заперечував проти апеляційної скарги позивачів та визнавав скаргу відповідача.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Судом при розгляді справи було встановлено, що 13.11.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір споживчого кредиту. За умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику однією сумою, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати і повернути банку кредит (грошові кошти) в іноземній валюті в сумі 29 723 доларів США. Строк кредитування з 13.11.2007 року по 13.11.2014 року.

13.11.2007 року було також укладено договір застави транспортного засобу. За умовами якого заставодавець ( ОСОБА_3.) передав у заставу рухоме майно - транспортний засіб марки Skoda, модель Octavia Tour, рік випуску 2007, державний номер НОМЕР_1 у рахунок забезпечення грошових зобов'язань за кредитним договором.

13.11.2007 року між ОСОБА_7 та АКІБ «УкрСиббанк» було укладеного договір поруки.

Звертаючись до суду позовом, позивачі ставили питання про визнання недійсними договорів споживчого кредиту №1 НОМЕР_2 від 13.11.2007 року; застави транспортного засобу №99043 від 13.11.2007 року; поруки №157588 від 13.11.2007 року з тих підстав, що вони не підписували їх, кредитні кошти не отримували, транспортний засіб не придбавали, ОСОБА_3 не поручалася за виконання ОСОБА_3 зобов'язань за кредитним договором.

Суд першої інстанції відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_3 про визнання недійсним договорів споживчого кредиту та застави виходив з дослідницької частини висновку експерта № 22 від 13.03.2014 року, за яким при оцінці результатів порівняльного дослідження було встановлено, що не збіжні, не розбіжні ознаки не утворюють сукупності, достатньої для формулювання будь - якого висновку ( позитивного або негативного) щодо підпису договорів. Виявлені збіжні ознаки малоінформативні, їх ідентифікаційна значимість низька, що пояснюється простою будовою літер та штрихів, що утворюють підпис. Чи є вони варіантами ознак підпису ОСОБА_3, які не проявилися в представлених на дослідження зразках, чи вони є ознаками підпису іншої особи експерт не виявилось можливим.

За правилами ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент в чинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами 1 - 3, 5, 6 ст. 203 ЦПК України. Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, загальними вимогами додержання яких є необхідним для чинності правочину є волевиявлення учасника проточину, яке має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Враховуючи те, що у відповідності до висновку експерта № 22 від 13.03.2014 року підпис у договорі поруки від 13.11.2007 року виконаний не ОСОБА_7, а іншою особою, суд вважав вимоги позивача доведеними та такими що підлягають задоволенню.

Зазначаючи, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивача в частині відшкодування на її користь завданої моральної шкоди, зважаючи на визнання недійсним договору поруки з зазначених вище підстав.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних відносин і закон, який їх регулює.

При зверненні до суду із скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_3 крім іншого вказували на те, що суд першої інстанції, не навів в рішенні мотивів, з яких було відмовлено в задоволенні позовних вимог. Не вказав факти або докази, які б спростовували їх вимоги. На думку апелянтів, доказом відсутності волевиявлення позивачів на підписання договорів та безпосередньо отримання кредиту є той факт, що експертизою було чітко встановлено, що позивач ОСОБА_7 не підписувала договір поруки, який був підписаний в той же день що і договір споживчого кредиту.

Проте такі доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на нормах чинного законодавства та спростовуються матеріалами постановленого судового рішення.

Не заслуговують на увагу також доводи представника ПАТ «УкрСиббанк» в частині того, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами ст. 212 ЦПК України. Так як банком у ході розгляду справи не було надано доказів, які б спростували посилання позивача на відсутність її підпису у договорі поруки. Крім того, слід відзначити, що як судом першої так і апеляційної інстанції приймалися заходи щодо витребування матеріалів кредитної справи у відповідача. Однак, відповідач матеріали до суду не надав, як і доказів того, що дані матеріали були передані третій особі, тобто вибули із його відення.

Представниками третьої особи до суду надавалися лише оригінали оспорюваних договорів, з посиланням на те, що будь-які інші документи ( із яких формується кредитна справа) їм позивачем передані не були.

Правомірним є на думку суду також висновки в частині стягнення спричиненої шкоди з мотивів про які вказувала позивач при подачі позову та підстав з яким судом було прийнято рішення щодо часткового задоволення цих вимог з урахуванням положень ст. 1167 ЦК України та Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди».

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційних скаргах нема.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_3, ОСОБА_7 та представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Кочіна Геннадія Івановича відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 5 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: