Провадження № 2/225/1604/2015
Справа № 225/4106/15-ц
Головуючий у справі: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 серпня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

головуючого судді Челюбєєва Є.В.,

при секретарі Бондарчук Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дзержинського міського суду Донецької області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_2 до товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_3 Московської» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, середній заробіток за час затримки розрахунку.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що він знаходився у трудових відносинах з шахтою «Новодзержинська», що в 2012 році була перейменована на ТОВ «ОП «шахта імені ОСОБА_3 Московської» з 26 січня 2012 року по 31 серпня 2014 року. Наказом по шахті № 852-к від 01.09.2014 року його було звільнено з підприємства, у звязку з скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, з виплатою разової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку. Працюючи у відповідача він належним чином виконував свої обовязки у відповідності з трудовим договором, але з травня 2014 року відповідачем було припинено виплату заробітної плати. Всього за період з травня 2014 року по серпень 2014 року відповідач не виплатив заробітну плату в сумі 18932,56грн. Відповідач порушив строки виплати заробітної плати, окрім того заробітна плата та розрахунок не проводиться протягом десяти місяців. У звязку з невиплатою заробітної лати та затримкою розрахунку при звільненні, вважає, що йому спричинено моральну шкоду. Порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втраті нормальних життєвих звязків, що потребує від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Розмір спричиненої моральної шкоди він оцінює в 10 000грн.

Позивач в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, наполягає на їх задоволенні.

Належно повідомлений представник відповідача в судове засідання не з'явився з невідомих причин, заяву про причини неявки або про розгляд справи у його відсутності суду не подавав, тому суд розглядав справу на підставі ст. 224 ЦПК України заочно.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Між сторонами по справі виникли правовідносини, які регулюються КзпП України.

Позивач ОСОБА_4 з 26 січня 2012 року по 31 серпня 2014 знаходився у трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_3 Московської». (а.с.9-11).

31.08.2014 року його було звільнено з займаної посади у звязку з скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КзпП України, з виплатою одноразової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку, відповідно до колективного договору на підставі наказу № 852-к від 01.09.2014 (а.с.10).

Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення провести з працівником розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Однак в порушення вказаних положень КЗпП України підприємство остаточний розрахунок з ОСОБА_2 належних до сплати сум не провело. Як вбачається з матеріалів справи станом на день розгляду справи заборгованість підприємства по заробітній платі за період з травня 2014 року по серпень 2014 року з урахуванням виплачених сум складає 10482 грн. 43 коп., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с. 12 - 15).

Відповідно до ч.1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно вимог ст. 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, чи внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, умов колективного або трудового договору (стаття 39) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Як встановлено судом, позивачу при звільненні була нарахована одноразова допомога в розмірі одного середньомісячного заробітку в сумі 7720 грн. 02 коп., однак на день розгляду справи в суді не виплачена. Тому дана сума також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім цього, згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Виходячи із змісту ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року Про практику застосування судами законодавства про оплату праці установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно до п. 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів у випадках стягнення на користь працівника середнього заробітку за час вимушеного прогулу в зв'язку з незаконним звільненням або переведенням, відстороненням від роботи - невиконанням рішення про поновлення на роботі, затримкою видачі трудової книжки або розрахунку він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи.

Дані положення кореспондуються з положення «Порядку обчислення середньої заробітної плати», затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, в п. 2, п. 4 якого зазначено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством на число календарних днів за цей період.

Таким чином суд приходить до висновку, що не проведення своєчасного розрахунку з позивачем є порушенням статей 47 та 116 Кодексу. У звязку з цим позивачу необхідно сплатити середній заробіток за весь час затримки розрахунку належних до сплати сум за період з 01.09.2014 року по 28.08.2015 року.

Так, позивач відпрацював повних два місяця перед звільненням в травні 2014 року та червні 2014 року. Йому було нараховано заробітну плату за травень 2014 року 7062,96 грн., за червень 2014 року 3308,59 грн. За цей період позивач ОСОБА_4 відпрацював 27 робочих днів. Таким чином середньоденна заробітна плата складає 7062,96грн. + 3308,59 грн. = 10371,55/27 = 384,13грн.

Враховуючи зазначене, положення Порядку про обчислення середньої заробітної плати, а також встановлені судом фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що з відповідача по справі на користь позивача необхідно стягнути розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 01.09.2014 року по 28.08.2015 року на загальну суму 96032 грн. 50 коп., виходячи із 250 робочих днів при середньоденному заробітку у розмірі 384 грн. 13 коп.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України суд прийняв до уваги доводи позивача про завдання йому моральної шкоди внаслідок порушення його законних прав. Суд врахував глибину та тривалість моральних страждань, втрату нормальних життєвих зв'язків, що вимагало від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Отже, з врахуванням ступеня та глибини моральних страждань позивача, керуючись принципом розумності та справедливості, суд знаходить можливим стягнути на користь позивача 500 грн. як відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За таких обставин, суд вважає позовні вимоги частково доведеними, тому підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 10, 60, 88, 212, 224 ЦПК України

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_3 Московської» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в сумі 10482 грн. (десять тисяч чотириста вісімдесят дві) 43 коп., одноразову допомогу у розмірі одного середньомісячного заробітку у сумі 7720 (сім тисяч сімсот двадцять) грн. 02коп., середній заробіток за весь час затримки розрахунку у розмірі 96032 (девяносто шість тисяч тридцять дві) грн. 50 коп., компенсацію в рахунок відшкодування моральної шкоди в сумі 500 (пятсот) гривень.

Стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_3 Московської» на користь держави судовий збір у сумі 1142 (одна тисяча сто сорок дві) грн. 35 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто Дзержинським міським судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після прийняття рішення судом апеляційної інстанції.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд на протязі десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя: