АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа 753/952/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Сухомлінов С.М.
Апеляційне провадження № 22-ц/796/ 7295/2015 Доповідач - Музичко С.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня2015 року колегія суддів cудової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі головуючого судді Музичко С.Г.

суддів Саліхова В.В., Прокопчук Н.О.,

при секретарі Гладченко Ю.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» Куковенко Катерини Іванівни на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів,

встановила:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року позов ОСОБА_3 до ПАТ «Дельта Банк» про стягнення грошових коштів, задоволено. Стягнуто з ПАТ «Дельта Банк» на користь ОСОБА_3 796,98 доларів США, cтягнуто з ПАТ «Дельта Банк» 243,60 судового збору.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник відповідача КуковенкоК.І. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне з'ясування обставин, зокрема, суд не взяв до уваги доводи АТ «Дельта Банк» про введення тимчасової адміністрації. Просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити.

В судовому засіданні представник ПАТ «Дельта Банк» ПавленкоО.В. підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній доводів.

Відповідач в судове засідання не з`явився про час та місце розгляду повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є обґрунтованими та правомірними.

Предметом позову у даній справі є відповідальність банку за порушення грошових зобов'язань за договором банківського вкладу.

За змістом ст.ст. 524, 533 ЦК України грошовим є зобов'язання, що виражається в грошовій одиниці України або грошовому еквіваленті в іноземній валюті.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна його умов не допускається.

Згідно з ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умова договору банківського вкладу на вимогу про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.

26.11.2014p. між сторонами був укладений договір № 1964 банківського вкладу «Лояльний оn-Ііnе» у доларах США, за умовами якого позивач вніс кошти в розмірі 510,13 дол. США на вкладний рахунок НОМЕР_1 з нарахуванням 9,5 % річних, з датою повернення депозиту - 26. 12.2014 року.

Згідно п.1.10 договору, вклад виплачується вкладнику по закінченню строку залучення вкладу за цим Договором, зазначеного в п.l.3. цього Договору та з врахуванням п.l.11. цього договору, шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2, відкритий на ім'я вкладника в установі банку.

Пунктом 1.9 договору визначено, що нараховані проценти за Вкладом виплачуються Вкладнику одночасно з поверненням суми Вкладу по закінченню строку залучення Вкладу шляхом зарахування на поточний рахунок, операції за якими можуть здійснюватись з використанням електронних платіжних засобів НОМЕР_2 відкритий на ім'я вкладника в банку.

Як вбачається з копій квитанцій долучених до матеріалів справи, позивачем було внесено на депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 500 доларів США (а.с.6).

Позивач 01.12.2014 року направила відповідачу заяву про розірвання договору банківського вкладу і повернення коштів відповідно (а.с.7).

З матеріалів справи вбачається, що на момент розгляду справи судом першої інстанції сума заборгованості банку перед позивачем становила 513 ,81 дол. США., доказів, які б свідчили про виконання відповідачем взятих на себе зобов'язань за договором щодо повернення грошових коштів суду надано не було.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що банк не виконав свої зобов'язання за укладеним з позивачем договором, а тому вважає, що суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого висновку про задоволення позову.

У судовому засіданні представником відповідача було надано копію витягу з списків вкладників про отримання 12.06.2015 року позивачем коштів в межах гарантованої суми в розмірі 13 927,01 грн., тобто після ухваленого судом рішення. (а.с.81)

Посилання апелянта на те, що в банку діє тимчасова адміністрація, а тому відповідно до п.5 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку не здійснюється колегія суддів відхиляє, оскільки як вбачається з матеріалів справи тимчасову адміністрацію у ПАТ «Дельта Банк»» запроваджено 03.03.2015 року, тобто після звернення позивача із заявою про видачу коштів та до закінчення строку дії договору, 26.12.2014 року.

Колегія суддів вважає, що при ухваленні рішення відповідно до ст.212 ЦПК України суд першої інстанції оцінив докази з урахуванням вимог ст.ст. 58, 59 ЦПК України та на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин ухвалив рішення заявленим позовним вимогам.

Відповідно до пп.1 п.6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Строк дії договорубанківського вкладу (депозиту) № 1964 сплинув 26.12.2014 року, а тимчасова адміністрація відповідача введена 03.03.2015 року.

Проценти % та пеня за прострочення виконання зобов'язання з повернення вкладу цілком правомірно були нараховані включно до 02.03.2015 року.

26.12.2014 року відповідач перерахував вклад на поточний рахунок позивача, проте не надав реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Таким чином, зобов'язання з повернення вкладу не було виконано і відповідач продовжував утримувати, користуватися та розпоряджатися вкладом позивача

Відповідно до змісту статей 526 та 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд.

Згідно п.2 ст.625 ЦКУ боржник, який прострочив виконання грошового обов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням істановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від іростроченої суми, якщо інший розмір % не встановлений договором або законом.

В Постанові ВСУ у справі № 6-39цс13 зазначено, що відповідно до частини п'ятої ст. 1061 ЦКУ проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Отже, оскільки зобов'язання з повернення вкладу не було виконано, суд правомірно стягнув з відповідача 9,5 % річних за прострочений строк до дня фактичного повернення коштів (10.04.2015-винесення рішення суду) та 3 % річних від простроченої суми.

Відповідно до частини другої пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 12.04.1996 року «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів», оскільки Закон не визначає певних меж своєї дії, судам слід мати на увазі, що до відносин, які ним регулюються, належать, зокрема, ті, що виникають із договорів про надання фінансово-кредитних послуг для задоволення власних побутових потреб громадян (у тому числі про надання кредитів, відкриття й ведення рахунків, проведення розрахункових операцій, приймання і зберігання цінних паперів, надання консультаційних послуг).

Рішення суду є законним та обґрунтованим, відповідає вимогам матеріального права, внаслідок чого підстав для його скасування з мотивів викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.

Керуючись ст. ст.303, 304, 307, 308, 314,315, ЦПК України, суддя, -

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги представника Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» КуковенкоКатерини Іванівни відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 10 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді