Справа № 750/9179/14 Провадження № 22-ц/795/490/2015 Категорія цивільнаГоловуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Євстафіїв О. К.
У Х В А Л А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЄвстафіїва О.К.,
суддів:Литвиненко І.В., Шарапової О.Л.,
при секретарі:Нечасному О.Л.,
за участю:представників: позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2 (в режимі відеоконференції), відповідачів ОСОБА_3 й ОСОБА_4 адвоката Полубня С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про захист честі, гідності, ділової репутації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в:
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати дане рішення і постановити рішення про задоволення його позову.

У вересні 2014 р. останній пред`явив позов до ОСОБА_3 й ОСОБА_4 , у якому просив:

- визнати недостовірними відомості, поширені про нього відповідачами - про те, що він з метою помсти ввечері 03.09.2013 р. при свідках здійснив хуліганський вчинок, зламавши новий паркан біля будинку ОСОБА_4 у с. Пилипча Ріпкинського району та що він 05.09.2013 р. у цьому ж селі розібрав близько 25 м паркану навколо дачного господарства,

- зобов`язати ОСОБА_3 протягом 7 днів з дня набрання рішенням по справі законної сили подати до Деснянського районного суду м. Києва, служби у справах дітей Деснянської районної державної адміністрації у м. Києві, неповнолітньому синові ОСОБА_5 та голові Адміністрації Державної спеціальної служби транспортну Міністерства інфраструктури України генералу Малькову М.І. спростування інформації про вчинення ОСОБА_1 03.09.2013 р. при свідках хуліганського вчинку,

- зобов`язати ОСОБА_4 протягом 7 днів з дня набрання рішенням по справі законної сили подати до Ріпкинського районного відділу УМВС України в Чернігівській області та неповнолітньому синові ОСОБА_5 спростування інформації про те, що ОСОБА_1 05.09.2013 р. розібрав близько 25 м паркану навколо дачного господарства у с. Пилипча Ріпкинського району,

- стягти з кожного відповідача на його ОСОБА_1 користь по 25000 грн. 00 коп. на відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються наступним. ОСОБА_1 стало відомо про те, що ОСОБА_4 06.09.2013 р. подала до Ріпкинського райвідділу УМВС України в Чернігівській області заяву про те, що він 05.09.2013 р. у с. Пилипча Ріпкинського району розібрав близько 25 м паркану навколо дачного господарства, та що ОСОБА_3 у заяві від 16.09.2013 р. стверджує, що він з метою помсти ввечері 03.09.2013 р. при свідках здійснив хуліганський вчинок, зламавши новий паркан біля будинку ОСОБА_4 у вищеназваному селі. Цю інформацію ОСОБА_3 неодноразово оприлюднювала в суді, у кабінеті голови Адміністрації Державної спеціальної служби транспортну Міністерства інфраструктури України, у службі у справах дітей та повідомляла їхньому неповнолітньому синові ОСОБА_6 тощо. У зв`язку з поширенням відповідачами названої інформації позивач мусив давати пояснення слідчому, виправдовуватися перед сином та колишнім керівництвом. Крім того, ОСОБА_1 вимушений був звертатися за правовою допомогою до фахівців та до правоохоронних органів; внаслідок надмірного хвилювання він лікувався та вживав додаткові заходи для відновлення стану свого здоров`я.

У січні 2015 р. представник позивача подав до суду заяву, у якій просив не давати оцінку та не виносити рішення по вимогах про зобов`язання відповідачів спростувати інформацію, доведену до відома командира військової частини НОМЕР_1 , служби у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації у м. Києві та неповнолітнього ОСОБА_5 .

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позову відмовлено.

Доводи апеляційної скарги зводяться до такого:

- висновок суду про недоведеність позовних вимог суперечить ч. 1 ст. 60 ЦПК України і ч.ч. 3, 4 ст. 277 ЦК України,

- у запереченнях ОСОБА_3 проти перегляду заочного рішення по справі про розірвання шлюбу між нею й ОСОБА_1 з метою відхилення судом вимог останнього ОСОБА_3 зазначила неправдиву інформацію, а саме те, що ОСОБА_1 з метою помсти ввечері 03.09.2013 р. при свідках здійснив хуліганський вчинок, зламавши новий паркан біля будинку її матері - ОСОБА_4 у с. Пилипча Ріпкинського району. Ця інформація не мала ніякого відношення до обставин, що мають значення для вирішення справи про розірвання шлюбу між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 .

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, а представник ОСОБА_3 й ОСОБА_4 просив її відхилити за безпідставністю.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд вважає, що вона підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Постановляючи рішення, суд І інстанції виходив з того, що звертаючись до Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області та до суду з згаданими вище заявами, відповідачі мали на меті не поширити недостовірну інформацію про позивача, а реалізацію належного їм права на звернення до компетентних органів за захистом прав, які вони вважають порушеними неправомірними діями ОСОБА_1 та такими, що підлягають захисту, і що останнім протилежного не доведено. Також місцевий суд зазначив, що з заяви ОСОБА_3 неможливо достовірно встановити, що її отримано Деснянським районним судом м. Києва. Ці висновки суду є вірними.

Так, по справі встановлено наступне.

06.09.2013 р. ОСОБА_4 подала до Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області заяву, у якій просила провести перевірку за фактом пошкодження паркану на її дачній ділянці, що розташована по АДРЕСА_1 . У цій заяві також зазначено, що ОСОБА_4 попереджено про кримінальну відповідальність за неправдиві свідчення (її копія на а.с. 79). Також 06.09.2013 р. дільничний інспектор цього ж відділу відібрав у ОСОБА_4 пояснення, у якому вона вказала, що у цей день їй зателефонувала ОСОБА_7 і повідомила, що 05.09.2013 р. її ОСОБА_4 зять ОСОБА_1 без її дозволу, на ґрунті розлучення з її донькою відповідачем по цій справі ОСОБА_3 , розібрав близько 25 м дерев`яного паркану біля належного їй будинку АДРЕСА_1 . У поясненні ОСОБА_4 також просила провести перевірку та вжити до ОСОБА_1 відповідних заходів. З матеріалів справи Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області № 1564 (по ЖЄО № 2108) за 2013 р. за цією заявою вбачається, що для перевірки викладеного у заяві ОСОБА_4 було опитано лише останню і ОСОБА_1 у телефонному режимі, який викладене у заяві й повідомленні ОСОБА_4 заперечив і повідомив, що вона дає неправдиві свідчення. Тож у висновку Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області за заявою ОСОБА_4 міститься лише опис пояснень останньої й позивача з висновком про припинення перевірки заяви. Висновку про те, що викладене у цій заяві не відповідає дійсності, Ріпкинським РВ УМВС України в Чернігівській області не зроблено. Наведене підтверджується копією матеріалів згаданої справи (а.с. 76-82).

У заяві до Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2013 р. (її копія на а.с. 50-51) ОСОБА_3 висловлює заперечення проти перегляду заочного рішення по справі про розірвання шлюбу з ОСОБА_1 . У цій заяві ОСОБА_3 зазначає, що вона просить розірвати шлюб з ОСОБА_1 з мотивів неадекватної поведінки останнього. Серед іншого вона зазначає, що ОСОБА_1 , не бажаючи мирного розлучення, став діяти протизаконними й хуліганськими методами. Зокрема, 03.09.2013 р. він з метою помсти зламав новий паркан біля заміського будинку її матері ОСОБА_4 у с. Пилипча Ріпкинського району, та що з цього приводу подано заяву до Ріпкинського райвідділу міліції.

Копією рішення Деснянського районного суду м. Києва від 21.10.2013 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу підтверджується, що шлюб між сторонами розірвано після наданого їм строку на примирення, який не дав позитивних результатів. (а.с. 52-53).

З встановленого апеляційний суд робить наступні висновки.

Виходячи з загальноприйнятих у суспільстві уявлень про норми й правила поведінки, оспорювана позивачем інформація за своїм змістом є негативною. Проте:

- з заяви ОСОБА_4 до Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області від 06.09.2013 р. вбачається, що метою її звернення до цього відділу є не приниження честі, гідності й ділової репутації ОСОБА_1 , а захист своїх прав, які вона вважає порушеними ОСОБА_1 ,

- змістом заяви ОСОБА_3 до Деснянського районного суду м. Києва від 16.09.2013 р. підтверджується, що метою подання її до суду є вирішення на користь ОСОБА_3 справи за її позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, а не приниження честі, гідності й ділової репутації останнього. Крім того, ОСОБА_1 в апеляційній скарзі сам прямо й конкретно зазначає, що метою подання ОСОБА_3 цієї заяви до суду є відхилення судом його заяви про перегляд заочного рішення (а.с. 154).

Пленум Верховного Суду України у своїй постанові від 27.02.2009 р. № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» орієнтує суди нижчих ланок на таке:

- у випадку, коли особа звертається до органів державної влади, до компетенції яких входить розгляд і вирішення такого звернення, але в ході його перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина сама по собі не може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі й ділової репутації фізичної особи, оскільки у такому випадку має місце реалізація особою права, передбаченого ст. 40 Конституції України, а не поширення недостовірної інформації (п. 16),

- інформація, зазначена у процесуальних документах, може бути підставою для захисту гідності та честі фізичної особи, а також її ділової репутації, за винятком випадків, коли ця інформація була визначена підставою пред`явленого позову і стосувалася його предмета, була доказом у справі (п. 17). Зі змісту роз`яснень, викладених у цих пунктах, випливає, що для задоволення позову, предметом якого є негативна інформація, яка міститься у зверненні до компетентного органу влади чи у поданому до суду процесуальному документі, позивач має довести, що фактичною метою звернення відповідача до компетентного органу чи подання ним до суду процесуального документа з негативною інформацією про позивача є приниження гідності, честі й ділової репутації останнього, а не реалізація відповідачем належних йому згідно з чинним законодавством прав і свобод.

По справі не встановлено, що фактичною метою звернення ОСОБА_4 до Ріпкинського РВ УМВС України в Чернігівській області з заявою від 06.09.2013 р., а ОСОБА_3 - до Деснянського районного суду м. Києва з заявою від 16.09.2013 р. є приниження честі, гідності й ділової репутації ОСОБА_1 , а не реалізація належних їм згідно з чинним законодавством прав і свобод. Тож висновок суду І інстанції про відмову у задоволенні позову є вірним.

Посилання апелянта на те, що висновок місцевого суду про недоведеність позовних вимог суперечить ч. 1 ст. 60 ЦПК України, є помилковим воно не суперечить змістові роз`яснень, викладених у п. 17 згаданої вище постанови Пленуму Верховного Суду України.

Твердження ОСОБА_1 про те, що оспорювана ним інформація, яку ОСОБА_3 наведено у запереченнях проти перегляду заочного рішення по справі про розірвання шлюбу між ними, не мала ніякого відношення до обставин, що мають значення для вирішення цієї справи, є юридично неспроможним в силу ст. 112 СК України і роз`яснень, викладених у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Висновок місцевого суду про те, що з заяви ОСОБА_3 неможливо достовірно встановити, що її отримано Деснянським районним судом м. Києва, на правильність вирішення справи не вплинув.

Тож оскаржуване рішення є законним і підстав для його скасування не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313 315 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Деснянського районного суду міста Чернігова від 22 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але вона може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: