АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Київ

колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ

Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Болотова Є.В.,

суддів: Білич І.М., Поліщук Н.В.,

при секретарі Прохоровій В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті», третя особа: ОСОБА_2, про визнання недійсними кредитного договору та договору застави автомобіля,

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року,

встановила:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з названим позовом.

Позов обґрунтовував тим, що 19 червня 2012 року між ним та відповідачем укладено кредитний договір.

Цільове призначення кредиту: придбання автомобіля марки Фольксваген, модель Гольф Плюс.

Зазначав, що визначення гривневого кредиту в еквіваленті до іноземної валюти призводить до дисбалансу майнових інтересів сторін договору, оскільки фактично валютні ризики повністю покладаються на нього (позичальника).

Вказуючи, що у зв'язку із зміною курсу долара США, збільшився і розмір його зобов'язань за кредитним договором, просив визнати недійсним пункт 1.3.1 загальних умов кредитування, що є додатком до кредитного договору; визнати недійсним графік погашення кредиту за кредитним договором № 50004870 від 19 червня 2012 року, кредитний договір № 50004870 від 19 червня 2012 року, та договір застави транспортного засобу № 50004870 від 21 червня 2012 року.

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та його представник вимоги апеляційної скарги підтримали.

Представник ТОВ «Порше Мобіліті» проти апеляційної скарги заперечив.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для визнання недійсними оспорюваних правочинів.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що 19 червня 2012 року між сторонами укладено кредитний договір.

Цільове призначення кредиту: придбання автомобіля марки Фольксваген, модель Гольф Плюс.

Сума кредиту: 170 413 грн. 49 коп.

Еквівалент суми кредиту становить 21 096 доларів США.

Строк кредиту складає 60 місяців.

Процентна ставка: 9,9 %.

Перший внесок позивачем зроблено в розмірі 7 032 долара США.

В договорі сторони погодили, що усі платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п. 1.3 Загальних умов кредитування.

Також сторонами без будь-яких застережень підписаний графік погашення кредиту.

Обгрунтовуючи позов, позивач просив визнати укладені договори недійсними, оскільки визначення гривневого кредиту в еквіваленті до іноземної валюти призводить до дисбалансу майнових інтересів сторін договору.

Так, відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно частини 1 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 524 ЦК України визначено, що зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до частини 2 статті 533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частинами 1, 2, 5 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно частини 6 статті 19 Закону правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Колегія суддів вважає обґрунтованими та правильними висновки суду першої інстанції про те, що оспорювані договори відповідають вимогам закону, а підстави для визнання їх недійсними відсутні.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливої вартості кредиту у зв'язку із умовами договору, які передбачають зміну ціни послуг у залежності від коливань курсу валют, колегія суддів оцінює критично, оскільки при укладанні оспорюваного кредитного договору позичальник погодився з тим, що платежі за кредитним договором повинні бути сплачені в гривнях і підлягають розрахунку за відповідним обмінним курсом, що застосовуватиметься до еквіваленту суми кредиту в доларах США, визначеному відповідно до п.1.3 Загальних умов кредитування.

Відхиляючи даний довід, колегія суддів виходить також з того, що позитивне або від'ємне значення різниці, яка виникла внаслідок зміни обмінного курсу іноземної валюти на момент виставлення рахунку та обмінного курсу, який діяв на день укладення кредитного договору, по відношенню до основної суми боргу та суми процентів, вказаних у графіку погашення кредиту, враховується як коригування суми процентів, що підлягає сплаті відповідно до умов цього кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги щодо несправедливих умов кредитного договору у зв'язку із валютними ризиками, покладеними на позивача, колегія суддів не приймає, оскільки підписавши Загальні умови кредитування позичальник підтвердив, що компанія належним чином ознайомила його із інформацією, передбаченою ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи апеляційної скарги щодо незаконності використання еквіваленту зобов'язання в іноземній валюті, колегія суддів відхиляє, позаяк укладеним між сторонами кредитним договором визначено грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті, що не протирічить чинному законодавству України.

Доводи апеляційної скарги про помилковість посилання в рішенні суду на роз'яснення п.16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30.03.2012р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» не дає підстав для висновку про порушення судом норм матеріального права, оскільки безпосередньо норми матеріального права судом застосовані вірно.

Інші доводи також не дають підстав для висновку про те, що судом при вирішенні спору порушені норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 26 серпня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Є.В. Болотов

Судді: І.М. Білич

Н.В. Поліщук