Справа № 2-932/12 Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/5417/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 26 08.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Украгазбанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2012 року ПАТ «Укргазбанк» звернулося до суду із вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 01 квітня 2008 року між ним та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 201-Ф/08, згідно із умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування ними, для придбання автомобіля марки ACURA 2008 року випуску.

З метою забезпечення виконання зобов'язань відповідача за цим договором, 01 квітня 2008 року між сторонами був укладений договір застави, предметом якого став вищевказаний автомобіль. Умовами зазначеного договору застави було також передбачено, що позичальник зобов'язується застрахувати цей автомобіль та надавати банку у встановлений договором строк докази сплати страхових платежів, а також вчиняти усі необхідні дії для дійсності договору страхування цього транспортного засобу.

Вказує, що відповідачем були порушені умови укладених між ними договорів, а тому просить стягнути з нього заборгованість за кредитним договором у розмірі 43 151, 35 дол. США і 40 700, 12 грн. та штраф за порушення умов договору застави у розмірі 19 190 грн.

Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2013 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 201-Ф/08 від 01 квітня 2008 року у розмірі 43 151, 35 дол. США і 40 700, 12 грн., штраф за невиконання умов договору застави у розмірі 19 190 грн. та судові витрати у розмірі 3 219 грн.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що укладений між сторонами кредитний договір є несправедливим та не відповідає вимогам Закону, через що, на його думку, такий договір підлягає визнанню недійсним.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідачем були порушені умови укладених між сторонами договорів, то у такому випадку вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 відповідних коштів є такими, що підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 01 квітня 2008 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 201-Ф/08, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 68 000 дол. США, зі сплатою відповідних процентів за користування ними, для придбання автомобіля марки ACURA, д.н.з. НОМЕР_1, 2008 року випуску (а. с. 10-14)

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за цим кредитним договором, 01 квітня 2008 року між сторонами був укладений договір застави, предметом якого став вищевказаний автомобіль (а. с. 17-21).

Відповідно до п. п. 3.3.12-3.3.14 п. 3 вищевказаного кредитного договору, позичальник зобов'язується одночасно з укладенням цього договору надати банку укладений договір страхування автомобіля, вказаного в п.1.3. цього договору, та надати банку докази сплати страхових платежів, що підтверджують дії договору страхування на строк не менший, ніж на півроку, а також, вчиняти всі необхідні дії для дійсності договору страхування цього автомобіля, зокрема вчасно сплачувати всі чергові страхові платежі, сплата яких забезпечувала б дію договору страхування на строк не менший ніж той, у межах якого позичальник виконає всі зобов'язання за кредитним договором, а будь-яка чергова сплата платежів продовжувала б дію договору страхування не менше, ніж на наступний рік. Крім того, не пізніше ніж за 3 календарних дні до граничного строку сплати чергових платежів, визначеного договором страхування, сплачувати такі чергові страхові платежі та не пізніше ніж за 1 календарний день до граничного строку сплати чергових страхових платежів, визначеного договором страхування, надавати банку докази таких виплат (а. с. 12).

Відповідно до п. 4.2. вищезазначеного договору застави, за невиконання чи неналежне виконання п.п.3.3.1.-3.3.8 цього договору, заставодавець сплачує на користь заставодержателя штраф у розмірі 5% від заставної вартості предмета застави згідно із п. 2.3. цього договору (а. с. 19).

З матеріалів справи також вбачається, що 31 березня 2008 року між ОСОБА_2 та ЗАТ «СК «УСК» було укладено договір добровільного страхування № 28-3001-030, та у п.3.8 цього договору період страхування визначений з 01 квітня 2008 року по 31 березня 2009 року (а. с. 22-23).

Проте, у подальшому, за ОСОБА_2 утворилася заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що підтверджується зокрема розрахунком заборгованості, наданого позивачем (а. с. 122-125), а також ним не було надано банку жодних доказів на підтвердження дійсності договору страхування вказаного автомобіля після 31 березня 2009 року.

Відповідно до ст. 526 ЦК зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1, ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, поміж іншого, заставою.

Відповідно до 1054 ЦК за кредитним договором банк, або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з урахуванням положень ст. ст. 526, 546, 1054 ЦК і ст.ст. 10, 60, 212-213 ЦПК, та вважає, що він ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Доводи апелянта про те, що укладений між сторонами кредитний договір є несправедливим та порушує вимоги Закону, зокрема положень ЗУ «Про захист прав споживачів», а тому підлягає визнанню недійсним, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки вказаний договір є чинним і відповідачем вимог про визнання його недійсним не заявлялося.

Інших вагомих та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які, відповідно до ст. 309 ЦПК України, могли б бути підставою для його скасування, через що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 08 січня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: