Справа № 507/1277/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"13" жовтня 2015 р. Любашівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді - Споришевої Н.І.

при секретарі - Войковській І.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Любашівка позовну заяву ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 та Реєстраційної служби Любашівського РУЮ про звільнення майна з під арешту та припинення обтяження нерухомого та рухомого майна,

встановив:

09.09.2015 року позивач звернувся до суду з наведеною позовною заявою.

В своєму позові позивач вказав, що 2 червня 2015 року державний виконавець виніс постанову про арешт його майна, як боржника та про оголошення заборони на його відчудження .

29.07. 2015 року він повністю погасив заборгованість по аліментах на утримання дітей і просить зняти арешт з його майна та скасувати заборону на його відчудження.

Відповідач та треті особи на стороні відповідача, проти задоволення позовних вимог позивача не заперечували, надали заяви, в яких просили суд справу розглянути за їх відсутності.

Позивач на задоволенні уточнених позовних вимог наполягав, підтримав їх у повному обсязі, просив суд розглянути справу у його відсутність.

Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

В ході розгляду справи судом були дослідженні наступні докази: копія постанови про арешт майна, копія розрахунку заборгованості від 29.07.2015 року та витяг про реєстрацію в обтяження (а.с. 7-8), із яких видно, що позивач дійсно не має заборгованості по аліментах і тому підстави для накладення арешту на його майно вісутні.

Вивчивши матеріали справи та надані документи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки його доводи знайшли своє належне підтвердження в судовому засіданні.

Оскільки щодо позовних вимог, обставин справи сторони не заперечують, визнають їх, суд вважає, що факти, які обґрунтовують заявлені вимоги і мають значення для справи встановлені, у звязку із чим немає необхідності у підтвердженні їх доказами засобом дослідження показань свідків.

Згідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону.

Відповідно до ст.41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась17.07.1997р. відповідно до ЗУ "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції"закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти,користуватись і розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд вчиняти будь-які угоди щодо свого майна, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 321 ЦК передбачено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна на законних підставах може вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 386 ЦК України, передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

У відповідності до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Крім того, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 169, 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу державної виконавчої служби Любашівського районного управління юстиції в Одеській області, третьої особи на стороні відповідача ОСОБА_2 та Реєстраційної служби Любашівського РУЮ про звільнення майна з під арешту та припинення обтяження нерухомого та рухомого майна, задовольнити повністю.

Зняти арешт з майна ОСОБА_1 та припинити обтяження у виді заборони на відчудження майна, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження від 02.06. 2015 державним виконавцем ВДВС Любашівського Рую Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення в апеляційний суд Одеської області через Любашівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Споришева Н.І.