РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.02.2015 року, Автозаводський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі:

головуючого - судді - Нестеренка С.Г.

при секретарі - Бельченко Н.Л.

з участю позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, представника третьої особи - Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції - Роткевич І.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом насильства, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року до суду звернувся ОСОБА_1 з вказаним позовом до ОСОБА_3, у якому позивач просив визнати недійсним правочин - договір позики у вигляді розписки від 28 грудня 2011 року, як вчинений під впливом психічного тиску з посиланням на ст.ст. 203, 231, 235 ЦК України.

Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду у розмірі 36000 грн. та моральної шкоди на суму 14000 грн., а також судові витрати.

Вказував, що 28 грудня 2011 року написав розписку про одержання коштів від ОСОБА_3, яких не брав, під тиском відповідача, котрий вирішив повернути вкладені ним грошові кошти в розмірі 10000 дол. США, переданих керуючій ділінговим центром «Tele Trаde» у м. Кременчуці ОСОБА_6 у жовтні 2011 року.

Вважав, що також постраждав від дій цього центру та ОСОБА_6, як трейдер, враховуючи, що кошти від ОСОБА_3 особисто не отримував.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали, просили задовольнити, посилаючись на обставини і підстави, викладені в позовній заяві. Не заперечували наявність судового рішення по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики.

Відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 з позовом не погодилися, вважаючи його безпідставним.

Представник третьої особи - Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції - Роткевич І.Ю. щодо суті позову не визначилася. Пояснила, що у відділі є відкрите виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 боргу на користь ОСОБА_3

Суд вислухавши пояснення сторін, представників сторін та третьої особи, свідчення свідків, вивчивши матеріали справи, встановив наступне.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 19 грудня 2012 року по справі за № 1601/12535/2012 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за розпискою стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість в сумі 143 208 (сто сорок три тисячі двісті вісім) гривень за договором позики від 28 грудня 2011 року та судові витрати.

Вказане судове рішення набрало законної сили 14 травня 2013 року після відмови згідно ухвали суду від 25 березня 2013 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення.

Із заочного рішення суду від 19 грудня 2012 року постає, що 28 грудня 2011 року ОСОБА_3 уклав із ОСОБА_1 договір позики, згідно з яким ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 84240 (вісімдесят чотири тисячі двісті сорок) гривень еквівалентних по курсу 8,1 - 10 тис. дол. США з умовою їх повного повернення до 28 лютого 2012 року.

Суд прийшов до висновку, що договір було укладено у письмовій формі у вигляді розписки, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України.

Згадані обставини відповідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України повторному дослідженню та встановленню не підлягають.

За заявою ОСОБА_3 27 травня 2013 року було видано виконавчий лист за № 2-3307/12 на виконання рішення суду від 19 грудня 2012 року.

Постановою державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції Роткевич І.Ю. від 14 червня 2013 року на підставі вказаного виконавчого листа було відкрито виконавче провадження ВП № 38486746.

Згадане виконавче провадження станом на день розгляду справи не є закінченим, у ході виконавчого провадження описано та арештовано майно ОСОБА_1, вирішуються питання про звернення стягнення на майно, належного позивачеві.

Позивач ОСОБА_1 після відкриття виконавчого провадження, починаючи з 22 березня 2014 року по 01 листопада 2014 року сплатив відповідачеві ОСОБА_3 у погашення боргу за договором позики кошти на загальну суму 20 тис. грн., що сторони не заперечували у судовому засіданні та підтверджується розпискою ОСОБА_3 (а.с. 24 зворотна сторона).

Відповідно ст. 203 ЦК зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно ст. 231 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 не надали суду належні і допустимі, безспірні і достовірні докази на підтвердження факту укладення 28 грудня 2011 року договору позики шляхом надання ОСОБА_1 ОСОБА_3 письмової розписки під психологічним та/або фізичним тиском, недійсності цього правочину, як вчиненого під впливом насильства, а також на підтвердження заподіяння внаслідок дій відповідача при укладенні договору позики матеріальної та/або моральної шкоди.

Доводи позивача та його представника про вчинення правочину - написання розписки під впливом насильства суд оцінює критично і вважає їх безпідставними.

Так, позивач після укладення договору позики 28 грудня 2011 року не звертався з відповідними заявами до правоохоронних органів щодо застосування стосовно нього зі сторони ОСОБА_3 та/або інших осіб будь-яких дій фізичного та/або психічного тиску.

Не підтверджуються також доводи позивача та його представника щодо того, що розпискою від 28 грудня 2011 року було зафіксовано факт внесення коштів ОСОБА_3 на рахунки системи «FOREX» через ділінговий центр «Tele Trаde». Зокрема, такі посилання позивача наведені вперше у даній позовній заяві по даній цивільній справі.

У заяві про перегляд заочного рішення від 19 грудня 2012 року, яку було подано позивачем ОСОБА_1, не наводилися в обґрунтування необхідності перегляду заочного рішення та недійсності правочину, розписки, обставини, на які посилається позивач у цій позовній заяві.

До того ж, суд враховує, що позивач ОСОБА_1 фактично погодився із заочним рішенням суду та не оскаржував його у апеляційному і касаційному порядку з посиланням на недійсність правочину, неотримання коштів.

Крім того, суд вважає, що позивач, сплативши відповідачеві кошти у розмірі 20 тис. грн., фактично та юридично визнав факт дійсності договору позики та наявності боргу за цим договором.

Згідно висновків ст. о/у СКР Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області Лазоренка С.М. від 12 грудня 2014 року за результатами розгляду заяв позивача ОСОБА_1 по факту невиконання договору зі сторони ділінгового центру «Tele Trаde» та по факту невиконання договору про надання юридичної допомоги позивачеві зі сторони ОСОБА_8 (ЖЄО № 17455, № 17456) постає, що розгляд цих матеріалів є закінченим, оскільки у ході проведення перевірки ознак кримінального правопорушення не було виявлено та роз'яснено, що вказані спори вирішуються у порядку цивільного судочинства.

Свідки ОСОБА_9, ОСОБА_10 та ОСОБА_11 пояснили у судовому засіданні, що про обставини роботи позивача у ділінговому центрі, написання розписки знають зі слів позивача ОСОБА_1, очевидцями подій вони не були.

Суд вважає, що позивач, при поданні даного позову до суду, намагається уникнути цивільно-правової відповідальності за порушення умов виконання договору позики, у тому числі щодо реалізації описаного та арештованого майна у ході здійснення виконавчого провадження.

На підставі встановлених обставин, аналізуючи зібрані та надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що договір позики не був вчинений позивачем внаслідок застосування до нього фізичного чи психічного тиску з боку відповідача ОСОБА_3, а звідси цей договір не є недійсним.

Відповідно ст.ст. 22, 1166 та ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування відповідно матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Як постає з розписки наданої позивачем відповідачу сторони за договором позики не домовилися та не уклали відповідного зобов'язання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди по результатам укладеного договору позики, його невиконання та/або недійсності.

Відповідач не заподіяв позивачеві матеріальну та/або моральну шкоду при укладенні договору позики, в результаті його виконання чи невиконання.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим, безпідставним, має штучний характер, оскільки заявлений з метою уникнення цивільно-правової відповідальності за невиконання зобов'язання, та таким, що не підлягає задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 13, 14, 16, 22, 23, 202, 203, 215, 231, 235, 1046-1052, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст. 11, 14, 57-59, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, 223 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні позову до ОСОБА_3 про визнання недійсним правочину, який вчинено під впливом насильства, стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного Суду Полтавської області через Автозаводський районний суд м. Кременчука упродовж десяти днів з дня проголошення або з дня одержання копії рішення у випадку, коли особа, яка брала участь у справі, була відсутня у судовому засіданні.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків подання апеляційної скарги або розгляду справи Апеляційним судом, якщо рішення не скасовано.

Повне рішення виготовлено 04 березня 2015 року.

Суддя