Справа№591/2927/15-ц
Провадження №2/592/2208/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року м.Суми

Ковпаківський районний суд міста Суми у складі:

головуючого судді Косолап М.М.,

за участю секретаря Коноплянченко А.С.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Суми цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних збитків,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою та свої позовні вимоги мотивує такими обставинами. Він є власником автомобіля PEGEOT 308 1.6, 2012 року випуску, державний номер НОМЕР_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії CAO 386435. 22.10.2013 року близько 11 год. 30 хв. ОСОБА_3, керуючи автомобілем NISSAN L60 д.н. 31822ХА в м. Суми по вул. Іллінська в районі вул. Пролетарська, при перестроюванні праворуч, порушивши п. 10.1 Правил дорожнього руху України, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2, під керуванням позивача, внаслідок чого належний йому автомобіль отримав механічні пошкодження. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.11.2013 року за вказаним фактом дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП та на нього накладено штраф на користь держави у розмірі 340 грн. З метою отримання страхового відшкодування, у січні 2014 року він звернувся до відповідача ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» із відповідною заявою та подавши необхідні документи. За результатами звернення відповідач надав відповідь № 244-ц від 04.02.2015 року зі змісту якої вбачається, що відповідач прийняв рішення про виплату страхового відшкодування та висловив наміри перерахування суми страхового відшкодування найближчим часом на реквізити, вказані у заяві на виплату страхового відшкодування. Однак сума страхового відшкодування залишається несплаченою позивачу, що свідчить про порушення відповідачем взятих на себе зобов'язань. Просить стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна ахова компанія» на його користь страхове відшкодування у розмірі 12632 грн., за період з 07.04.2014 року по 14.04.2015 року пеню у розмірі 3723 грн. 84 коп., три відсотки річних у розмірі 387 грн. 27 коп. та інфляційні збитки у розмірі 5785 грн. 85 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не зявився. В наданій суду письмовій заяві від 06.10.2015 р. просив розглядати справу за його відсутності на підставі доказів, наявних в матеріалах справи. Позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» в судове засідання не зявився, в клопотанні від 07.10.2015 р. просив справу розглядати без його участі, в своїх письмових заперечення проти позову № 587-ю від 13.08.2015 р. зазначив про часткове визнання позовних вимог ОСОБА_1 Щодо розміру страхового відшкодування. Рахунок на оплату № 1025 від 22 жовтня 2013 року на суму 12 632,00 грн. наданий позивачем не є оціненою шкодою та не може бути підставою для розрахунку розміру страхового відшкодування. ОСОБА_4 «УТСК» на виконання вимог Закону, замовило у субєкта оціночної діяльності проведення автотоварознавчого дослідження, за результатами якого було отримано Звіт № М7/08.10.13 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу. Відповідно до якого, вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу «Peugeot 308», реєстраційний номер НОМЕР_3 внаслідок пошкоджень складає 6124, 39 грн. Крім того, відповідно до статті 12 Закону «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. За викладених обставин, враховуючи статтю 12 Закону, ОСОБА_4 «УТСК» було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування у розмірі 5 124,39 грн. (6 124,39 грн. (вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу) - 1 000,00 грн. (франшиза) = 5 124,39 грн.). Щодо стягнення пені. Просить суд застосувати позовну давність до вимог позивача про стягнення пені та відмовити йому в задоволені цих вимог. Щодо стягнення 3% річних та інфляційних витрат. Зазначив, що дія частини 2 статті 625 ЦК України не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час, дату та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, заяв та клопотань не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов обґрунтований і підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22.10.2013 р. близько 11 год. 30 хв., ОСОБА_3, керуючи автомобілем NISSAN L60 д.н. 31822ХА в м. Суми по вул. Іллінська в районі вул. Пролетарська, при перестроюванні праворуч, допустив зіткнення з автомобілем НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_1, автомобілі отримали механічні пошкодження. Постановою Ковпаківського районного суду м. Суми від 27.11.2013 року ОСОБА_3 був визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст.124 КУпАП та на нього було накладено адміністративне стягнення у виді штрафу 340 грн. (а.с. 7, 8, 68, 69).

Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САО 386435 ОСОБА_1 є власником автомобіля НОМЕР_5 (а.с. 11).

Відповідно до договору (поліс) № АС/4439668 ОСЦПВ від 18.09.2013 р., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 акціонерним товариством «Українська транспортна страхова компанія», останнє застрахувало цивільно-правову відповідальність власника наземного транспортного засобу на строк з 19.09.2013 року до 18.09.2014 року з розміром франшизи 1000 грн. на автомобіль NISSAN L60 д.н. 31822ХА (а. с. 70, 71).

13.12.2013 р. ОСОБА_1 звернувся з заявою до ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» про виплату страхового відшкодування (а.с. 140).

Позивачем отримано відповідь відповідача № 244-ц від 04.02.2015 року про перерахування найближчим часом суми страхового відшкодування (а.с. 9).

Страховиком ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» складено та затверджено страховий акт № 1691-13, розмір страхового відшкодування визначено на підставі розрахунку страхового відшкодування по пошкодженому ТЗ від 24.02.2014 року у розмірі 5124,39 грн. (розмір матеріального збитку 6124,39 грн. розмір франшизи 1000 грн. = 5124,39 грн.) (а.с. 156-158).

Відповідно до звіту № М7/08.10.13 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу КТЗ PEUGEOT 308 д.н. НОМЕР_1, підготовленого субєктом оціночної діяльності ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна», вартість відновлюваного ремонту КТЗ з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу визначена у сумі 6124 грн. 39 коп. (а.с. 141-146).

Станом на момент розгляду справи страхове відшкодування, як і будь-які інші виплати ОСОБА_4 «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 не здійснювались.

Спірні правовідносини урегульовані як нормами ЦК України, так і положеннями Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р., у редакції яка діяла на час ДТП (далі - Закон №1961-ІV).

Відповідно до положень ст. ст. 22, 28, 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну третьої особи, зокрема пов'язану з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством).

Статтями 12, 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу, а страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, встановленої договором страхування.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, заподіяна неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За загальним правилом та з огляду на положення статті 1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Згідно ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Згідно зі ст. 979 ЦК України та ст. 16 Закону України «Про страхування», який в силу ст. 2 Закону №1961-ІV поширюється на сферу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, у разі настання страхового випадку страховик зобов'язаний виплатити страхове відшкодування, а інші обставини є підставою для відмови у виплаті лише в тому разі, якщо таке порушення положень договору страхувальником перешкодило страховику переконатись, що ця подія є страховим випадком.

Питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від її згоди на таке відшкодування, а у випадку відсутності такої згоди до субсидіарної відповідальності залучається страховик.

Пункт 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України визначає, що страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відповідно до ст. 992 ЦК України у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом.

Пунктом 22.1 ст. 22 Закону №1961-ІV встановлено, що при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Пункт 36.2 ст. 36 вказаного Закону передбачає, що страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Пункт 36. 5 ст. 36 Закону передбачає, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Аналогічні положення щодо зобов'язання страховика сплатити неустойку в розмірі, установленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, містяться в ст. 992 ЦК України.

Таким чином, пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконано.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Таким чином, грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

Отже, грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Крім того, слід зазначити, що ст. 625 ЦК України розміщена в розд. І «Загальні положення про зобов'язання» книги 5 ЦК України, а тому поширює свою дію на всі зобов'язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов'язань.

З огляду на викладене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами є грошовим зобов'язанням, а тому на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню в повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Разом з тим, згідно із ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. На відміну від процентів, які є платою за користування чужими грошима, неустойка є засобом забезпечення виконання зобов'язання.

Аналіз правових норм, зокрема, ст.ст. 536, ст. 549, ч. 2 ст. 625 ЦК України дає підстави для висновку про те, що проценти та неустойка є різними правовими інститутами, обмеження можливості одночасного застосування яких законом не встановлена.

Представником відповідача подана заява про застосування позовної давності до вимог позивача про стягнення пені та відмовлення в задоволені цих вимог.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Пунктом 1 частини 2 статті 258 ЦК України встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Позивач у позові здійснює нарахування пені за період з 07.04.2014 року по 14 квітня 2015 року, звернувся до суду за захистом своїх порушених прав 27.04.2015 р., тобто із пропущенням строку позовної давності передбаченого статтею 258 ЦПК України в період з 07.04.2014 року по 26.04.2014 року включно.

Згідно частини 3 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Позивачем в обґрунтування позовних вимог щодо стягнення на його користь страхового відшкодування в розмірі 12632 грн. надано рахунок на оплату № 1025 від 22.10.2013 року ТОВ «Автомобільна компанія «Автолюкс» (а.с. 10). Суд не бере до уваги даний доказ, оскільки відсутнє підтвердження іншими доказами сплати ОСОБА_1 12632 грн. на виконання ремонтних робіт, в рахунку не зазначено, який автомобіль потребує ремонту за переліком 15 найменувань на зазначену суму та спростовується звітом № М7/08.10.13 про визначення вартості відновлювального ремонту з урахуванням зносу у розмірі 6124 грн. 39 коп., підготовленого субєктом оціночної діяльності ТОВ «Юніверсал Асістанс-Україна».

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на встановлені факти, надані сторонами та досліджені докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія»: страхового відшкодування у розмірі 5124 грн. 39 коп. (матеріальний збиток 6124,39 грн. 1000 грн. розмір франшизи = 5124,39 грн.) ; за період з 27.04.2014 року по 14.04.2015 року: пені у розмірі 1464 грн. 03 коп. (за періодами: 27.04.2014 року по 16.07.2014 року 216,07 грн.; 17.07.2014 року по 12.11.2014 року 417,67 грн.; 13.11.2014 року по 05.02.2015 року 334,14 грн.; 06.02.2015 року по 03.03.2015 року 142,36 грн.; 04.03.2015 року по 14.04.2015 року 353,79 грн.); 3% річних у розмірі 148 грн. 68 коп.; інфляційні збитки у розмірі 2108 грн. 45 коп. інфляційних збитків є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» необхідно стягнути на користь держави судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. (враховуючи дату подачі позовної заяви 27.04.2015 року), за умови звільнення позивача від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія», третя особа: ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування, пені, 3% річних та інфляційних збитків задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування 5124 (пять тисяч сто двадцять чотири) грн. 39 коп.; 1464 (одна тисяча чотириста шістдесят чотири) грн. 03 коп. пені; 3% річних - 148 (сто сорок вісім) грн. 68 коп.; інфляційні збитки 2108 (дві тисячі сто вісім) грн. 45 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (01033, м. Київ, вул. Саксаганського, 77, ) на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Сумської області через Ковпаківський районний суд м. Суми шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги подано не було.

Суддя М.М. Косолап