АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8683/15 Справа № 173/2354/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Трофимова Н. А. Доповідач - Болтунова Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Болтунової Л.М.

суддів - Козлова С.П., Петренко І.О.

при секретарі - Безрукавому Є.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Приватного підприємства «СТД-Агро» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року у справі за позовом Приватного підприємства «СТД Агро» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Фарт», треті особи: Реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Управління Держземагентства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області, про визнання недійсним договору оренди землі, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року у задоволенні позову Приватного підприємства «СТД Агро» до ОСОБА_2, ТОВ «Агро-Фарт», треті особи: Реєстраційна служба Верхньодніпровського районного управління юстиції Дніпропетровської області, Управління Держземагентства у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області про визнання недійсним договору оренди землі відмовлено в повному обсязі. (а.с.98)

В апеляційній скарзі ПП «СТД Агро» просить дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення, задовольнивши їх позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість заочного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності та необґрунтованості.

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_3, на підставі Державного акту на право власності на землю НОМЕР_1, був власником земельної ділянки, площею 5,8973 га, яка розташована на території Новомиколаївської селищної ради, Верхньодніпровського району, Дніпропетровської області.

15 жовтня 2009 року між ОСОБА_3 та Приватним підприємством «СТД Агро» був укладений договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 15 квітня 2010 року у книзі записів державної реєстрації договорів оренди землі у відділі Держкомзему у Верхньодніпровському районі Дніпропетровської області за №00736. Даний договір оренди укладений строком на 10 років з моменту його реєстрації.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 05 жовтня 2012 року, ОСОБА_2 отримала в спадщину після померлого чоловіка вказану земельну ділянку. Право власності відповідача 1 на земельну ділянку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 30 вересня 2013 року, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №10213901 (а. с. 67-68).

18 жовтня 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Фарт» був укладений договір оренди спірної земельної ділянки, який зареєстровано 13листопада 2013 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. (а.с. 57-63).

Звертаючись до суду з позовом ПП «СТД-Агро» просило визнати цей договір недійсним, на підставі положень ст.ст.229, 230 ЦК України.

Частиною першою ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, частиною першою ст. 203 ЦК України.

Відповідно до ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

За вимогами ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину.

Виходячи з вказаних норм Закону, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що позивачем по даній справі, має бути особа, яка була стороною у договорі, і яка помилялась щодо обставин правочину, або діяла під впливом омани та безпосередньо на цю сторону правочину покладений обов'язок доведення наявності своєї помилки щодо обставин правочину (ст. 229 ЦК України), або наявність умислу в діях другої сторони правочину, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману (ст. 230 ЦК України). ПП «СТД-Агро» не є стороною у вищезазначеному договорі.

ОСОБА_2 та ТОВ «Агро-Фарт», які є сторонами за договором оренди земельної ділянки від 18 жовтня 2013 року, в судовому засіданні заперечували факт помилки або оману щодо обставин правочину.

Крім того, ПП «СТД-Агро», зазначивши в позові підстави для визнання договору оренди земельної ділянки за ст. ст. 229, 230 ЦК України недійсним, не прийняло до уваги, що ці підстави, виходячи із кваліфікуючих ознак таких правочинів, виключають одна одну.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на матеріалах справи, встановлених конкретних обставинах справи, фактично зводяться до одностороннього тлумачення регулюючого спірні правовідносини законодавства лише на свою користь та до переоцінки тих доказів, яким суд дав належну оцінку у їх сукупності, а отже не підлягають задоволенню.

Враховуючи наведене колегія суддів вважає, що оскаржуване судове рішення постановлено з додержанням вимог процесуального та матеріального права і підстав для його скасування немає, у зв*язку з чим апеляційна скарга не задовольняється.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Приватного підприємства «СТД-Агро» відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: