Номер провадження: 22-ц/785/8298/15
Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.10.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна та стягнення компенсації,

встановила:

01 липня 2014 року до суду звернулась ОСОБА_4 до ОСОБА_3 та просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та визнати право власності за ОСОБА_4 на автомобіль Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1; визнати за ОСОБА_3 право власності на автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2, посилаючись на те, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_3 вони придбали два автомобілі - Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та автомобіль КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2, які зареєстровані на ім'я відповідача.

Посилаючись на те, що майно придбане під час шлюбу, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, позивачка звернулась до відповідача з пропозицією про поділ майна мирним шляхом, але останній ніяких дій для врегулювання цього питання не приймав. Відповідач користувався та продовжує користуватися автомобілем КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2 у своїх інтересах та цілях. Крім того, враховуючи те, що вартість вказаних автомобілів майже рівна, позивач вважала доцільним просити суд здійснити розподіл спільного майна, придбаного під час перебування у шлюбі з відповідачем.

У ході судового розгляду справи, позивачка уточнила свої позовні вимоги та просила здійснити поділ спільного сумісного майна подружжя та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 грошову компенсацію в розмірі 65 000,00 (шістдесят п'ять тисяч) грн., що складає 1/2 частини вартості автомобілю Фольцваген Пасат, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 та грошову компенсацію в розмірі 70 000,00 (сімдесят тисяч) грн., що складає 1/2 частини вартості автомобілю КІА Соренто, 2009 року випуску, державний номер НОМЕР_2, всього 135 000,00 (сто тридцять п'ять тисяч) грн.

Відповідач ОСОБА_3 позов не визнав, посилаючись на те, що дійсно, під час знаходження у шлюбі вони придбали та зареєстрували на його ім'я два легкові автомобілі. Кошти на придбання цих автомобілів частково виділялись із сімейного бюджету та більша їх частина була отримана в борг за розписками від його імені, заборгованість за цими розписками на цей час остаточно не погашена.

У травні 2014 року стосунки у сім'ї погіршились і сторони вирішили для уникнення суперечок продати автомобілі та порівну розділити кошти, виручені від такого продажу. ОСОБА_5 запропонував сторонам продати йому автомобілі за загальною вартістю 270 тис. грн. В усній розмові позивач погодилась продати автомобілі за вказану суму.

28.05.2014р. автомобілі були продані, в той же день були передані кошти в сумі 270 тис. грн., які вони з позивачем поділили порівну в присутності ОСОБА_5 Пізніше, зі своєї частки коштів, відповідач частково погасив заборгованість за розпискою, при цьому, позивачка відмовилась надати будь-які кошти для погашення заборгованості. Зазначає, що кошти у борг брались виключно в інтересах сім'ї, з метою придбання автомобілів, які фактично й були придбані. Будь-яких доказів витрат коштів від продажу автомобілів на особисті потреби відповідачем позивачем не надано.

06 лютого 2015 року від ОСОБА_4 надійшла заява про вжиття заходів забезпечення позову, в якій вона просила накласти арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3, мотивуючи свої вимоги тим, що після уточнення нею позовних вимог про стягнення компенсації із відповідача у неї є підстави вважати, що відповідач здійснить відчуження майна, та в разі задоволення її вимог, буде неможливо виконати рішення суду.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року заява ОСОБА_4 про забезпечення позову була задоволена у повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить ухвалу суду скасувати, та постановити нову про відмову у задоволенні заяви, посилаючись на те, що судом були неправильно встановлені фактичні обставини справи та порушені норми процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови в задоволенні апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи, позовні вимоги в їх останній редакції, були заявлені на суму 135 000 грн. (а.с.49-51).

З цих підстав, суд правомірно і у відповідності до вимог, передбачених діючим цивільно-процесуальним законодавством, застосував заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_3

При цьому, враховуючи, що матеріали справи не містять буд-яких інших даних про наявність у ОСОБА_3 грошових коштів у зазначеному розмірі, або іншого майна, вартістю 130 000 грн., суд дійшов правильного і обґрунтованого висновку про те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Обгрунтовуючи свою апеляційну скаргу, апелент ОСОБА_3 посилався на те, що заходи забезпечення позову є неспівмірними із заявленими позовними вимогами, оскільки вимоги заявлені на 135 000 грн., а вартість квартири станом на 13.08.2015 року складає 293 390 грн. (а.с. 183).

З цих підстав колегія суддів зазначає, що дійсно у відповідності до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Однак, як свідчать матеріали справи, частка зазначеної квартири, яка б складала вартість 135 000 грн., не виділена, квартира являє собою єдине ціле, а тому суд позбавлений можливості здійснити арешт квартири на її неіснуючу частку.

Крім викладеного колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що згідно ч. 2 ст. 154 ЦПК України у разі забезпечення позову про стягнення грошових коштів відповідач може з дозволу суду замість допущеного виду забезпечення внести на депозитний рахунок суду суму, зазначену в позовній заяві.

Однак відповідач ОСОБА_3 не скористався вищевказаним правом.

Більш того, як вбачається з матеріалів справи, оскаржуваним судовим рішенням вже стягнуто з відповідача ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 135 000 грн., а тому після набрання рішенням суду законної сили та його виконання у встановленому законом порядку, застосовані заходи забезпечення позову можуть бути скасовані.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, доводи апеляційної скарги її не спростовують, ухвалу постановлено у відповідності до вимог процесуального права, у зв'язку з чим апеляційну скаргу слід відхилити, оскаржувану ухвалу суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2015 року про забезпечення позову залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко