Справа №591/9104/14-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Міліціанов Р. В.
Номер провадження 22-ц/788/402/15 Суддя-доповідач - Попруга С. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Попруги С. В.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Рибалки В. Г.

з участю секретаря судового засідання - Пархоменко А.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року

у цивільній справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів

та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3

про визнання частково недійсним договору про надання юридичних послуг, -

в с т а н о в и л а:

01 грудня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом обґрунтовуючи його тим, що 29 березня 2013 року між ним та ОСОБА_4 був укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до п. 1.1 якого позивач зобов'язувався надати відповідачу юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у суді при вирішенні спорів пов'язаних з поділом спільного майна подружжя.

Пунктом 2.2 вказаного договору, передбачено, що ціна по даному договору встановлюється за домовленістю сторін, що оформлюється відповідними додатками до договору і може переглядатися за взаємною згодою сторін в залежності від строку дії цього договору та інших обставин.

На виконання цього пункту договору сторонами 29 березня 2013 року укладено додаткову угоду №1 про визначення ціни договору. Згідно п. 1.7 додаткової угоди № 1 у ціну договору включається додаткова винагорода у розмірі 40000,00 (сорок тисяч) гривень, еквіватент 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США, які клієнт (ОСОБА_4.) сплачує протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з набранням законної сили рішення суду про поділ спільного майна подружжя, затвердження судом мирової угоди чи фактичного примирення клієнта з колишньою дружиною.

Ухвалою колегії суддів апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2014 року визнано мирову угоду сторін та закрито провадження у справі, а отже він (ОСОБА_3.) виконав всі обов'язки за договором про надання юридичних послуг. Проте, відповідач у встановлені договором строки не сплатив вищевказаний розмір додаткової винагороди за надані послуги, у зв'язку з чим він 08 жовтня 2014 року направив на адресу відповідача вимогу про оплату послуг, яка була проігнорована відповідачем.

Посилаючись на такі обставини та остаточно уточнивши позовні вимоги ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача на його користь кошти в сумі 78850 грн., що є еквівалентом 5000 доларів США, основного боргу, 641,68 грн. - 3 % річних та 794,92 грн. судового збору.

14 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся з зустрічним позовом до ФОП ОСОБА_3, в якому посилаючись на ст.ст. 203, 215, 217, 525, 526, 638, 901 ЦК України просив визнати недійсним п. 1.7 додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг від 29 березня 2013 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що зміст п. 1.7. додаткової угоди № 1 до вищевказаного договору про надання юридичних послуг не є юридичною послугою, яка споживається в процесі вчинення діяльності виконавцем щодо захисту прав особи, як це передбачено чинним законодавством, так і безпосередньо самим договором. Фактично йдеться не про юридичні послуги виконавця (ОСОБА_3.), а про процесуальні дії, адже ухвалення рішення суду або визнання мирової угоди здійснюється судом.

Рішенням Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року відмовлено в позові фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 та відмовлено в зустрічному позові ОСОБА_4

В апеляційній скарзі фізична особа-підприємець ОСОБА_3 посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення в частині вирішення спору за первісним позовом та ухвалити нове про задоволення його позову в повному обсязі.

Всі доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 фактично зводяться до наступного: 1) він (ОСОБА_3.) надав відповідачу належні юридичні послуги, що підтверджується матеріалами цивільної справи №1805/8665/12; 2) відповідачем під час розгляду вказаної цивільної справи №1805/8665/12 не заявлялися вимоги про зміну умов договору про надання юридичних послуг в частині визначення ціни; 3) лише в результаті надання ОСОБА_3 юридичних послуг, відповідачу удалося укласти мирову угоду на вигідних для його умовах; 4) вказує, що звичайна ціна на даний вид послуг визначається виходячи з вартості майна, що підлягає поділу між подружжям і становить 5 процентів від його вартості чи ціни позову, а тому у випадку з ОСОБА_4 вартість послуг приблизно б становила еквівалент 15000 доларів; 5) укладення мирової угоди не впливає на обов'язок відповідача сплатити кошти за надані юридичні послуги; 6) до спірних правовідносин суд першої інстанції не застосував положення ст.ст. 632, 639 ЦК України.

Рішення в частині відмови ОСОБА_4 в зустрічному позові не оскаржується.

У судовому засіданні ОСОБА_3 підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_4 заперечував проти них, вважав рішення суду першої інстанції законним і обґрунтованим.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, ухвалюючи в оскаржуваній частині рішення суд першої інстанції виходив з того, що 29 березня 2013 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений договір про надання юридичних послуг, відповідно до п 1.1 даного договору позивач зобов'язувався надати відповідачу юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у суді при вирішенні спорів пов'язаних з поділом спільного майна подружжя.

29 березня 2013 року сторонами підписано додаткову угоду № 1 про визначення ціни договору, пунктом 1.7 якої встановлена додаткова винагорода а розмірі 40000 грн., що становить еквівалент 5000 доларів США, які повинні бути сплачені протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з набранням законної сили рішенням суду про поділ спільного майна подружжя, затвердження судом мирової угоди чи фактичного примирення відповідача з колишньою дружиною.

За вказаним договором позивач надавав юридичні послуги та здійснював представництво інтересів відповідача у цивільній справі №1805/8665/12 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, розгляд якої завершено в результаті визнання ухвалою колегії суддів апеляційного суду Сумської області від 03 березня 2014 року мирової угоди.

Позивачем не надано будь - яких висновків спеціалістів та відомостей, що можуть підтвердити обґрунтованість визначеної в договорі ціни.

Також, відсутній критерій її визначення, сторони не повідомили з яких саме суджень вони виходили визначаючи розмір додаткової винагороди (кількість витраченого виконавцем часу, чисельність судових справ та засідань, відсоток від присудженого майна, тощо).

Всупереч вимогам ст.526 ЦК України, позивачем не надано доказів належного виконання юридичних послуг. Відсутній детальний розрахунок їх надання з відображенням змісту, обсягу, одиниці виміру, витраченого часу, ступеню завантаженості виконавця, складності виконаних ним завдань.

Сторони не підписували та ФОП ОСОБА_3 не направлялись на адресу відповідача для погодження або висловлення заперечень акти виконаних робіт за договором, складення яких хоча й не обумовлено текстом договору, однак випливає із сутності зобов'язання та звичаїв ділового обороту, які є різновидом правового звичаю та широко застосовуються у даній сфері підприємницької діяльності.

У судовому засіданні позивачем не спростовано доводи відповідача з приводу неналежного надання послуг, який повідомив про неодноразову неявки ФОП ОСОБА_3 у судові засідання, нетривалу підготовку до судових слухань.

Факт виплати винагороди обумовлений настанням певного юридичного факту (винесення рішення чи затвердження мирової угоди судом, примирення сторін), з пояснень позивача - досягнення позитивного результату.

Однак, при укладенні договору про надання послуг замовник не може попередньо твердити про те, що він остаточно ознайомлений та згодний з якістю послуги, оскільки це може бути належним чином ним оцінено лише в процесі її споживання. При послугах продається не сам результат, а дії, які до нього призвели.

Для послуги характерна непомітність (її не можна взяти в руки, зберігати, транспортувати, складувати); послуга є невичерпною (незалежно від кількості разів її надання її власні кількісні характеристики не змінюються).

Корисний ефект від діяльності з надання послуги не виступає у вигляді певного осяжного матеріального результату, як це має місце при виконанні роботи, а полягає в самому процесі надання послуги.

Позивач не заперечував, що процес надання послуг сплачений в повному обсязі, відповідач також надав квитанцію, яка підтверджує таку оплату.

Не доведено, що саме в результаті особистих дій позивача було укладено мирову угоду, не спростовано пояснення ОСОБА_4 щодо складення остаточного проекту мирової угоди без участі ФОП ОСОБА_3

Наданий позивачем проект мирової угоди датований 28 травня 2014 року, підписаний лише однією стороною, текст відмінний від затвердженого судом апеляційної інстанції.

Сторонами не оспорювалось, що послуги з представництва інтересів відповідача надавались ОСОБА_3, однак предмет договору становлять також послуги складання процесуальних документів, інші послуги правового характеру (п.1.2. Договору).

Умови п.п. 1.1.-1.6 Додаткової угоди №1 до даного договору встановлюють ціну кожної послуги, яка має надаватись по цьому договору, однак виникнення обов'язку зі сплати додаткової винагороди (п.п.1.7) не обумовлюється наданням жодної з перелічених послуг в п.1.2. Договору від 29 березня 2014 року, також не вказано, що весь комплекс наданих послуг покладають на ОСОБА_4 певні обов'язки.

Таким чином, позивачем не доведено за виконання якої саме послуги, котра надана ним особисто відповідач зобов'язаний сплатити додаткову винагороду.

Проте, повністю погодитись з такими висновками суду неможливо з наступних підстав.

Так, відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України, зокрема передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Суд першої інстанції названих вимог закону не дотримався.

Так, 29 березня 2013 року ОСОБА_4 уклав договір з ФОП ОСОБА_3 про надання юридичних послуг (а.с. 4).

Відповідно до розділу 1 якого, «Предмет договору», виконавець (ФОП ОСОБА_3.) надає клієнту (ОСОБА_4.) юридичні послуги з представництва його інтересів та захисту прав у суді при вирішенні спорів пов'язаних з поділом спільного майна подружжя.

Під поняттям «юридичні послуги» сторони договору розуміють наступне: складання необхідних процесуальних документів для представництва інтересів та захисту прав клієнта в суді та подання таких документів до суду; безпосереднє представництво в суді на всіх стадіях розгляду справи, а також під час виконання судового рішення; інші послуги правого характеру, що пов'язані з виконанням цього договору.

Пунктами 2.1, 2.2 договору передбачено, що ціна по даному договору це сума грошових коштів, які клієнт зобов'язаний сплатити виконавцю за надання юридичних послуг обумовлених цим договором.

Ціна по даному договору встановлюється за домовленістю сторін, що оформлюється відповідними додатками до договору і може переглядатися за взаємною згодою сторін в залежності від строку дії цього договору та інших обставин.

Розділом 3 «Обов'язки сторін» договору передбачено, що протягом 3 (трьох) днів від дати укладення цього договору клієнт зобов'язаний передати виконавцю оригінали або копії документів, які необхідні для надання юридичних послуг визначних в п. 1.1. цього договору і є в наявності у клієнта.

Клієнт зобов'язаний своєчасно оплачувати надані юридичні послуги та проводити авансування поточних витрат виконавця, які пов'язані з виконанням цього договору.

Виконавець повинен з дотриманням вимог діючого в Україні законодавства надати клієнту юридичні послуги у відповідності до п.1.1, 1.2. цього договору.

У відповідності до п. 2.2 вказаного договору про надання юридичних послуг, сторонами 29 березня 2013 року було укладено додаткову угоду №1 про визначення ціни договору відповідно до якої сторони визначають ціну договору, яка складає загальну суму - нижче визначених юридичних послуг:

1.1. представництво інтересів клієнта у Зарічному районному суді м. Суми по одній судовій справі - 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень, що станом на момент укладення додаткової угоди становить еквівалент 300,00 (триста) доларів США. які клієнт сплачує на умовах 100 % попередньої оплати з дати досягнення сторонами домовленості про необхідність надання послуг;

1.2. представництво інтересів Клієнта у апеляційному суді Сумської області по одній судовій справі - 2000,00 (дві тисячі) гривень, що станом на момент укладення додаткової угоди становить еквівалент 250,00 (двісті п'ятдесят) доларів США, які клієнт сплачує на умовах 100 % попередньої оплати з дати досягнення Сторонами домовленості про необхідність надання послуг;

1.3. підготовка та подання касаційної скарги чи заперечення проти касаційної скарги по одній судовій справі, у випадку необхідності - 800,00 (вісімсот) гривень, що станом на момент укладення додаткової угоди становить еквівалент 100,00 (сто) доларів США, які клієнт сплачує протягом трьох днів з дати прийняття сторонами рішення про необхідність представництва інтересів клієнта у суді касаційної інстанції;

1.4. представництво інтересів клієнта у Зарічному районному суді м. Суми у справі №1805/8665/2012 справі - 4000,00 (чотири тисячі) гривень, що станом на момент укладення додаткової угоди становить еквівалент 500,00 (п'ятсот) доларів США, які клієнт сплачує на умовах 100 % попередньої оплати з дати досягнення Сторонами домовленості про необхідність надання послуг;

1.5. представництво інтересів клієнта у апеляційному суді Сумської області у справі №1805/8665/2012 справі - 2400,00 (дві тисячі чотириста) гривень, що станом на момент укладення додаткової угоди становить еквівалент 300,00 (триста) доларів США, які клієнт сплачує на умовах 100 % попередньої оплати з дати досягнення сторонами домовленості про необхідність надання послуг;

1.6. надання інших послуг, що не передбачено пунктами 1.1.-1.5. - 200.00 (двісті) гривень за годину надання послуг, які клієнт сплачує протягом трьох днів після фактичного надання вказаних послуг;

1.7 додаткова винагорода у розмірі 40000,00 (сорок тисяч) гривень, еквіватент 5000,00 (п'ять тисяч) доларів США, які клієнт сплачує протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з набранням законної сили рішення суду про поділ спільного майна одруження, затвердження судом мирової угоди чи фактичного примирення клієнта з колишньою дружиною (а.с. 5).

Ухвалою апеляційного суду Сумської області від 03 вересня 2014 року, яка набрала законної сили, у справі №1805/8665/2012 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя визнано мирову угоду, укладену 03 вересня 2014 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 відповідно до умов якої у власності ОСОБА_4 залишаються рухоме майно, нерухоме майно та майнові права на загальну суму 2 000 000 грн., в зв'язку з чим він зобов'язався сплатити ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 1 000 000 грн.(а.с. 6-8).

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

За змістом цієї статті зобов'язання визначається як правовий зв'язок між двома суб'єктами (сторонами), що має односторонню спрямованість: на одну сторону зобов'язання покладається обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматися від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надається право, що кореспондує обов'язку першої.

Відповідно до ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні.

Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 614 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.

Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Правочин, яким скасовується чи обмежується відповідальність за умисне порушення зобов'язання, є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Сторони мають право укласти договір, в якому містяться елементи різних договорів (змішаний договір). До відносин сторін у змішаному договорі застосовуються у відповідних частинах положення актів цивільного законодавства про договори, елементи яких містяться у змішаному договорі, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті змішаного договору.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). За змістом цієї статті умови договору є юридично обов'язковими, а цивільні права, що ґрунтуються на умовах договору, підлягають захисту в тій же мірі і в той же спосіб, що і права, які прямо передбачені актами цивільного законодавства або випливають із них.

Оскільки ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину і ця презумпція поширюється на договір в цілому та його окремі умови, умови договору підлягають застосуванню, поки ці умови або договір в цілому не визнані недійсними судом. Лише у випадках, коли договір в цілому або окремі його умови визнані недійсними (нікчемними) безпосередньо законом, договір в цілому чи окремі його умови застосуванню не підлягають.

Відповідно до ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

Положення цієї глави можуть застосовуватися до всіх договорів про надання послуг, якщо це не суперечить суті зобов'язання.

Частиною 1 ст. 903 ЦК України передбачено, що якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до частин 1-3 ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін.

У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування.

Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом.

Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.

Вищезгаданим обставинам і визначеним відповідно до них правовідносинам, суд першої інстанції належної правової оцінки не дав та помилково не застосував до них згадані вище норми матеріального права, які підлягають застосуванню до цих правовідносин з огляду на наступне.

Так, на відміну від п.п. 1.1-1.6 додаткової угоди, п. 1.7 додаткової угоди (зобов'язання) містить умову про сплату додаткової винагороди (грошей) боржником ОСОБА_4 на користь кредитора ФОП ОСОБА_3 протягом семи днів з дати фактичного закінчення надання послуг у зв'язку з затвердженням (визнанням) судом мирової угоди, на отримання якої (додаткової винагороди) ФОП ОСОБА_3 має право, що кореспондується із вищезгаданим обов'язком ОСОБА_4 Дана умова за своєю правовою природою є елементом змішаного договору та узгоджується з положеннями ст. 6 ЦК України, яка не забороняє, за встановлених обставин, визначати по суті преміальні (додаткову винагороду), тобто врегульовувати свої відносини на власний розсуд.

Таким чином, відповідно до вищенаведеного п. 1.7 додаткової угоди від 29 березня 2013 року та враховуючи те, що мирова угода була визнана судом 03 вересня 2014 року ОСОБА_4 необхідно було виплатити вищевказану додаткову винагороду до 11 вересня 2014 року, чого він не зробив.

Також, при апеляційному перегляді цієї справи колегією суддів була досліджена вищезазначена цивільна справа №1805/8665/2012 з якої вбачається, що ФОП ОСОБА_3 на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 29 березня 2013 року приймав участь у розгляді вказаної справи з 15 серпня 2014 року до 03 вересня 2014 року (визнання мирової угоди), брав участь у 17 судових засіданнях (13 судових засідань у суді першої інстанції і 4 - у суді апеляційної інстанції) загальною тривалістю понад 7 годин і з його підписом у справі знаходиться 14 письмових документів (заяви, клопотання, заперечення, тощо).

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ФОП ОСОБА_3 виконав перед ОСОБА_4 зобов'язання за вищевказаними договором про надання юридичних послуг та додатковою угодою №1 (п. 1.7), іншого відповідачем в порушення ст. 10, 60 ЦПК України не доведено.

Станом на 18 грудня 2014 року ОСОБА_4 не було сплачено ФОП ОСОБА_3 вищезазначену додаткову винагороду (п. 1.7 додаткової угоди №1), що на вказану дату становить 78850 грн., еквівалент 5000 доларів США (а.с. 21, 23).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином з відповідача на користь позивача також підлягає стягненню 641,68 грн., еквівалент 40,69 доларів США за курсом 15,77 за 1 долар США станом на 18 грудня 2014 року, що становить три процента річних від простроченої суми за 99 днів з 11 вересня (день прострочення зобов'язання) по 18 грудня 2014 року (5000*99/365*3%=40,69).

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в оскаржуваній частині з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеністю відповідачем обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального та процесуального права (п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України) з ухваленням нового рішення в цій частині про задоволення первісного позову та стягнення з ОСОБА_4 на користь ФОП ОСОБА_3 78850 грн. основного боргу та 641,68 грн. три процента річних за прострочення зобов'язання за договором від 29 березня 2013 року.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України необхідно стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на відшкодування судового збору за подачу позову в сумі 794,92 грн. та за подачу апеляційної скарги в сумі 337,46 грн., всього 1132,38 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, п.п. 1, 2, 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 316, 319 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м.Суми від 19 січня 2015 року в оскаржуваній частині.

Первісний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 79491,68 грн. заборгованості за договором від 29 березня 2013 року.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на відшкодування судового збору 1132,38 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -