Справа № 132/2752/14-ц Провадження № 22-ц/772/813/2015Головуючий в суді першої інстанції Каращук О. Г.
Категорія 27 Доповідач Медяний В. М.
Р І Ш Е Н Н Я

Апеляційного суду Вінницької області

від 02 березня 2015 року

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі :

Головуючого: Медяного В.М.,

Суддів: Ковальчука О.В., Жданкіна В.В.,

при секретарі: Агеєвій Г.В.,

за участю сторін у справі: представника позивача ПАТ КБ «Приватбанк» - Ліфанової Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» на рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Посилається на те, що 25.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №62420 cred, згідно умов якого ОСОБА_3 отримала кредит в розмірі 3 000 доларів США строком до 25.04.2008 року, зобов'язалася повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Однак, в порушення умов кредитного договору ОСОБА_3 зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим, у неї виникла заборгованість по процентам в розмірі 2666 долара США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 31222,26 грн., яку ПАТ «КБ «Приватбанк» просив стягнути на його користь.

Рішенням Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі скаржник позивач у справі ПАТ «КБ «Приватбанк» просить рішення суду першої інстанції від 12 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Приватбанк» в повному обсязі. Зазначає, що рішення суду є незаконним і необґрунтованим через порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду щодо обставин справи не відповідають дійсності.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника позивача у справі ПАТ КБ «Приватбанк» Ліфанова Л.М. апеляційну скаргу повністю підтримала та просила її задовольнити, посилаючись на викладені в ній доводи.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судове засідання до суду апеляційної інстанції не з'явилися, хоча повідомлялися належним чином про час та місце розгляду справи, тому дана справа згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України розглянута у їх відсутність. Крім цього, представник відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подав до суду письмові заперечення на апеляційну скаргу та заяву про розгляд справи за його відсутності.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення представника позивача у справі, що з'явилася до суду, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення у справі, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.10, 57, 60 ЦПК України суд вирішує цивільно-правовий спір на засадах змагальності, кожна сторона зобов'язана доказами довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, що мають значення для справи.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Відповідно до ч.1-3 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції встановив та виходив з того, що кредитний договір між позивачем та відповідачкою укладено на строк до 25.04.2008 року. Таким чином із наступного дня із 26.04.2008 року для позивача розпочався трирічний термін на звернення до суду - позовна давність, термін якої кінчився 25.04.2011 року. Позивач не просить суд поновити строк позовної давності та не вказує поважних причин його пропуску.

Крім цього, суд першої інстанції зазначає, що позивач надав як додаток до позовної заяви копію своєї заяви від 19.07.2008 року до Калинівського районного суду про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором №62420 від 25.04.2007 року, який відповідно до ст. 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення.

Однак, колегією суддів встановлено, що в матеріалах справи дана копія заяви про видачу судового наказу відсутня. Відсутня також і копія самого судового наказу.

Також позивач надав до позовної заяви копію заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2013 року про стягнення із ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором №62420 від 25.04.2007 року.

Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що ці два попередні судові рішення стосуються одних і тих самих сторін, предмет і підстава позову одна і та сама. При цьому збільшення суми стягнення чи розміру процентів у наступному позові не є зміною предмету чи підстави позову, оскільки предмет позову - це кошти (а не їх розмір), а підстава - це невиконання зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Суд першої інстанції вважає, що з набранням законної сили попередніми рішеннями судів про стягнення кредитної заборгованості за кредитним договором №62420 кредитні правовідносини між позивачем та ОСОБА_3 перестали існувати.

Також суд дійшов висновку про те, що позов був пред'явлений позивачем 27.08.2014 року з пропущенням строку позовної давності, а тому задоволенню не підлягає.

Проте, колегія суддів апеляційного суду вважає, що такий висновок суду не можна визнати обґрунтованим та законним.

Частиною 1 статті 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно п.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, не сприяв здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених ЦПК України.

Так, відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 N14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд виконавши всі вимоги процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад законодавства України.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25.04.2007 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №62420 cred (а.с.7-9), згідно умов якого ОСОБА_3 отримала на споживчі цілі кредит в розмірі 3 000 доларів США, зі сплатою процентів в розмірі 24,00 % річних та зобов'язалася повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором

Відповідно до п. 1.4 даного договору строк повного погашення кредиту 25.04.2008 року, в порядку і в строки, встановлені Графіком погашення кредиту і процентів (додаток № 1 до даного Договору). Зазначений строк може бути змінений відповідно п.п. 2.3.1., 2.4.1 даного Договору.

Відповідно до п. 6.1 договору даний договір вступає в силу з моменту підписання даного договору обома сторонами, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання за даним договором виконав, зокрема, надавши відповідачу ОСОБА_3 кошти в сумі 3000 доларів США, що підтверджується її заявою (а.с.10) про зарахування коштів на відкритий їй банком рахунок.

Проте, відповідач ОСОБА_3 в порушення умов кредитного договору зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим, у неї виникла заборгованість.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 11 липня 2013 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №62420 від 25.04.2007 року станом на 14.04.2013 року у розмірі 6945,63 дол. США, що відповідно до повідомлення НБУ складає 55495,55 грн., а також судовий збір 654,96 грн. Стягнуто з ПАТ «Акцент-Банк»», ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 10000 грн. В іншій частині позову відмовлено.

Не дивлячись на стягнення за зазначеним заочним рішенням суду заборгованості за кредитним договором, відповідач ОСОБА_3 продовжує не виконувати взяті на себе зобов'язання за вказаним договором, у зв'язку з чим за період з 15.04.2013 року по 17.07.2014 року у неї виникла заборгованість по сплаті нарахованих процентів в сумі 2666,29 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 31222,26 грн., що підтверджується наданим ПАТ «КБ «Приватбанк» розрахунком заборгованості (а.с. 5).

Відповідно до ст.. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі а на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Як вище зазначалося, відповідно до п. 6.1 укладеного між сторонами кредитного договору даний договір вступає в силу з моменту підписання даного договору обома сторонами, і діє в обсязі перерахованих коштів до повного виконання сторонами зобов'язань по цьому договору.

Оскільки кредит не був погашений відповідачем ОСОБА_3 повною мірою, зафіксована заочним рішенням суду від 11.07.2013 року заборгованість відповідача перед позивачем за кредитним договором не була сталою, а лише відображала її розмір на дату його ухвалення. Таким чином банк надалі продовжував нараховувати проценти за користування кредитом, а загальний розмір заборгованості відповідача за кредитним договором відповідно збільшувався.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, до звичайно ставляться.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, призначених змістом зобов'язання (неналежне зобов'язання).

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Сторони можуть встановити, що умови договору застосовуються до відносин між ними, які виникли до його укладення.

Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Таким чином ухвалення рішення суду без його належного виконання не припиняє правовідносин сторін за договором і не позбавляє кредитора права на отримання процентів за договором.

Таким чином, банк має право вимагати стягнення заборгованості по нарахованих процентах за користування кредитом за період з 15.04.2013 року по 17.07.2014 року в сумі 2666,29 доларів США, що за курсом 11,71 відповідно до службового розпорядження НБУ від 17.07.2014 року складає 31222,26 грн..

Відповідно до ст.ст.256, 257, 267 ЦК України позовна давність - це строк, у межах кого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права 5о інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Згідно з ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Вимоги ч.2 ст. 258 ЦК України про строк позовної давності є обов'язковими для суду, нарахування пені не може перевищувати одного року, незалежно від того, чи заявлено стороною про застосування строку позовної давності.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно частин 1, 3 статті 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року № 14, встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Таким чином, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що набранням законної сили попереднім рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором кредитні правовідносини між сторонами перестали існувати, у зв'язку з чим позов був пред'явлений позивачем з пропущенням строку позовної давності, а тому не підлягає задоволенню.

Таким чином, з урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що судове рішення першої інстанції суду не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України щодо його законності й обґрунтованості, що призвело до неправильного вирішення спору, а тому залишатися в законній силі не може та підлягає скасуванню на підставі п.п.1, 2, 3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Також колегія суддів вважає, що відповідно до ст.. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір в сумі 491,25 гривень сплачений позивачем за подання позову та апеляційної скарги.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Рішення Калинівського районного суду Вінницької області від 12 листопада 2014 року скасувати.

Позов публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість по процентам, яка виникла в період з 15.04.2013 року по 17.07.2014 року в сумі 31222, 26 гривень, що еквівалентно 2666,29 доларів США, а також судовий збір в сумі 491,25 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :підпис. В.М. Медяний

Судді : підписи. О.В. Ковальчук

В.В. Жданкін

Згідно з оригіналом.

Суддя: В.М. Медяний