АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Ратнікової В.М., Борисової О.В.

при секретарі П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування збитків, -

ВСТАНОВИЛА:

30 червня 2015 року представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_4 звернулася до суду з заявою про забезпечення позову в рамках цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування збитків.

В заяві просила накласти арешт на все нерухоме та рухоме майно відповідача, яке належить їй на праві особистої та спільної сумісної власності, оскільки відповідач не вжив заходів по добровільному виконанню зобов'язань та не виявляє наміру сплачувати борг в добровільному порядку.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року у задоволенні заяви відмовлено.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу скасувати та постановити нову, якою задовольнити заяву про забезпечення позову.

Справа №760/5915/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/10652/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Коробенко С.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
В обґрунтування своїх апеляційних вимог, посилався на те, що суд першої інстанції не правильно розтлумачив аргументи представника позивача, оскільки справа не в тому, що відповідач не відшкодовує добровільно шкоду, а в ухилянні від проведення такої виплати та у переховуванні від позивача, а тому, на його думку, позов варто забезпечити накладення арешту на все майно відповідача.

У судове засідання сторони не з'явилися повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає за можливе провести судове засідання за їх відсутністю.

Вислухавши доповідь судді доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом встановлено, що в провадженні Солом'янського районного суду м. Києва перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа Моторне (транспортне) страхове бюро України, про відшкодування збитків.

Вважаючи, що відповідач ухиляється від добровільної оплати та відшкодування шкоди, позивач звернувся до суду із вказаною заявою.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується і колегія суддів, виходив з того, що заявник не обґрунтував в чому саме полягає ризик не застосування запропонованих ним заходів.

Крім того, враховуючи відсутність будь-якої інформації щодо конкретного майна, яке перебуває у власності відповідача станом на день розгляду заяви, наклавши арешт на все належне йому майно, є ризик порушення принципу співмірності заходів забезпечення відносно заявлених вимог.

Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ухиляється від проведення виплати та переховується від позивача а тому позов варто забезпечити накладення арешту на все майно відповідача, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову.

У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Виходячи зі змісту п.4 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Вивченням заяви про забезпечення позову та апеляційної скарги встановлено, що заявник вказує про те, що відповідач, в разі задоволення позовної заяви, не має наміру розраховуватися з позивачем, а також переховується від нього.

Разом з тим підтверджень зазначеного, вказана заява та додатки до неї не місять.

Не містить заява з додатками і доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Отже, підстави задоволення заяви про забезпечення позову побудовані заявником тільки на припущеннях, що суперечить вимогам ст. 60 ЦПК України.

Враховуючи викладене, апеляційна скарга підлягає відхиленню, а ухвала суду першої інстанції залишенню без змін, оскільки вона постановлена з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства та доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції не впливають.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, ч.2 п. 1 ст. 307, ст.ст. 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 за довіреністю - ОСОБА_2 - відхилити.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 30 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду є остаточною і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий

Судді