Провадження 2/522/868/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«13» жовтня 2015 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Чернявської Л.М.,

при секретарі Прусс О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовною заявою публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Одеська ТЕЦ» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якому, з урахуванням уточнень, просить визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22, корпус 1, кімната № 26 та стягнути з останніх суму сплаченого судового збору у розмірі 487,20 грн.

Позивач мотивує свої вимоги тим, що ПАТ «Одеська ТЕЦ» є балансоутримувачем гуртожитку, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22. Під час обстеження житлово побутовою комісією житлових приміщень у гуртожитку на предмет проживання зареєстрованих працівників ПАТ «Одеська ТЕЦ» виявлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які зареєстровані в кімнаті 26 в даному житлі не проживають понад 6 місяців, що підтверджується актами про не проживання особи за місцем реєстрації, та здають зазначену кімнату в піднайом квартирантам. В звязку з чим ПАТ «Одеська ТЕЦ» звернулось до суду з зазначеним позовом про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

В судовому засіданні представник позивача надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю.

Відповідачі та їх представник просили в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на свої заперечення.

Представник третьої особи в судове засідання не зявився, про час та місце судового засідання був сповіщений належним чином.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що ПАТ «Одеська ТЕЦ» є балансоутримувачем гуртожитку, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22. Відповідно довідки № 05/15-97 від 10.11.2014 року з відділу праці та кадрів ПАТ «Одеська ТЕЦ», ОСОБА_2 працює на ПАТ «Одеська ТЕЦ» з 01.08.1985 року на посаді апаратник хімводоочищення II гр. ХЦ по теперішній час. ОСОБА_2 було видано посвідчення від 06.03.1991 року на право зайняття житлового приміщенням у сімейному гуртожитку за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22, корпус 1, кімната 26, з 05.04.1991 року.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровані в гуртожитку в кімнаті № 26, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22, корпус 1 (а.с. 6, 28, 29).

Відповідно до ст.ст. 6, 127 ЖК України жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків. Гуртожитки можуть використовуватись для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання.

Відповідно до ч. 8 ст. 8 ЦПК України та з урахуванням подібності за змістом правовідносин саме щодо користування жилою площею у гуртожитку відповідні з правовідносинами, що регулюються загальними правилами ст. ст. 71, 72 ЖК України щодо відсутності осіб, які мають право користування жилим приміщенням державного або громадського житлового фонду, положення цих правил про збереження за відсутньою особою права на жиле приміщення слід застосовувати і в разі тимчасової відсутності у гуртожитку особи, якій у ньому надавалася жила площа (за відсутності підстав для виселення).

Стаття 47 Конституції України та ст. 9 ЖК України передбачають, що кожен має право на житло і ніхто не може бути обмежений у праві користування інакше ніж з підстав і в порядку, визначеним законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Під час судового засідання встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 іншого житла не мають та постійно проживають за місцем реєстрації, що підтверджується листом з Приморського РВ ОМУ ГУ МВС України в Одеській області від квітня 2015 року (а.с. 80) та витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10 квітня 2015 року (а.с. 81-84).

Суд критично ставиться до актів про не проживання особи за місцем реєстрації від 12.05.2014 року, 13.06.2014 року, 10.07.2014 року, 12.08.2014 року, 18.09.2014 року та 15.10.2014 року, які позивач надав до суду у якості доказів на підтвердження своїх позовних вимог складених комісією у складі паспортиста, майстра, начальника ЖКВ ПАТ «Одеська ТЕЦ» (а.с.8-12).

Так допитані свідки ОСОБА_4,ОСОБА_1 та ОСОБА_5, котрі у складі комісії складали та підписували акти про не проживання особи за місцем реєстрації, пояснили суду, що ОСОБА_3 ніколи не бачили, перевіряли проживання відповідачів за місцем реєстрації у різний час, однак двері їм ніхто не відкривав. Один раз двері відкрили, та сказали, що наймають квартиру, однак документи вони не перевіряли. Сусіди повідомили, що ОСОБА_3 в кімнаті не проживають, однак підписати акти відмовились.

Свідки ОСОБА_6 та ОСОБА_7, котрі є сусідами відповідачів, пояснили суду, що довгий час проживають по сусідству з відповідачами, користуються однією кухнею. ОСОБА_3 постійно проживають у гуртожитку, інколи до них приїжджали родичі, квартирантів не було, кімнату вони нікому не здавали. Перевіряючих ніколи не бачили, до них перевіряючи не заходили та не питали про проживання відповідачів.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, які також проживають у гуртожитку

пояснили, що відповідачі кімнату не здають проживають там самі, бачать ОСОБА_3 коли ті йдуть на роботу, або з роботи. Комісію не бачили.

Таким чином, допитані в судовому засіданні свідки, підтвердили, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 постійно проживають за місцем реєстрації, а саме за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22, корпус 1, кімната № 26.

Також матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_3 працює в державному підприємстві Український науково дослідний інститут медицини транспорту МОЗ України на посаді інспектора з кадрів з 09.07.2009 року (наказ № 45-к від 09.07.2009 року) по теперішній час, що підтверджується довідкою з державного підприємства № 140/05 від 09.04.2015 року (а.с. 73). ОСОБА_2 працює на ПАТ «Одеська ТЕЦ» на посаді апаратник хімводоочищення, на момент складання актів відповідачі перебували на роботі та виконувала свої службові обовязки, як підтвердження, наданим суду графіком роботи ОСОБА_2 за період з травня по жовтень 2014 року (а.с. 74).

З урахування викладеного, вбачається, що особи, які складали акт про не проживання, не мали фізичної можливості відстежувати місце знаходження відповідачів, в звязку з тим що останні перебували на роботі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Згідно ст.7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням.

Статтею 71 ЖК України встановлено - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

У разі задоволення судом вимог позивача про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, це призведе фактично до виселення відповідачів з займаного жилого приміщення.

Отже, доводи позивача що відповідачі не проживають за місцем реєстрації та здають кімнату №26 в піднайом квартирантам свого підтвердження в ході судового розгляду справи не знайшли.

Статтею 71 Житлового Кодексу України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з нормами цієї статті втрата права користування жилим приміщенням можлива тільки у випадку відсутності наймача або членів його сім'ї без поважних причин понад шість місяців.

Відповідно до статті 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 (з подальшими змінами) „Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу розяснено, що у справах про визнання наймача або члена його сімї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст.71 ЖК), необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (хвороба, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї) суд може продовжити пропущений строк.

Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачем не доведено факт не проживання відповідачів в кімнаті № 26, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Градоначальницька, 22, корпус 1, в звязку чим, вважає за необхідність відмовити в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 71, 72, 96 ЖК України, ст.ст. 10, 11, 58-60, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства «Одеська ТЕЦ» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, за участю третьої особи Відділу громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційному суду через суд першої інстанції апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. М. Чернявська

13.10.2015