Номер провадження 2/754/1094/15
РІШЕННЯ

Іменем України

04.03.2015 року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Скребньовій А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом (з урахуванням зменшених позовних вимог) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.03.2011 року близько 19:00год. по пр-т Маяковського в м.Києві, на пішохідному переході, автомобіль ДЕУ Ланос, д/н НОМЕР_1 під керуванням відповідача ОСОБА_2, здійснив наїзд на позивача, в результаті чого позивачу отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості, тривалий час змушений лікуватися та не працювати, в зв'язку з чим втратив дохід, який міг би отримати за звичайних обставин, якби не ушкодження здоров'я, отримані внаслідок ДТП. Своїми злочинними діями відповідач завдав позивачу матеріальні збитки та спричинив моральну шкоду.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали зменшені позовні вимоги з викладених обставин які зазначені в позовній заяві, просили задовольнити та стягнути з відповідача матеріальну шкоду в розмірі 406,53грн та моральну шкоду в розмірі 50000грн.

Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали лише матеріальну шкоду у розмірі 406,53грн, у відшкодуванні моральної шкоди просили відмовити, пояснювали, що ОСОБА_2 після скоєння ДТП постійно намагався допомогти, оплатив лікування, коли позивач перебував у лікарні. Також, вважають, що позивач ОСОБА_1 не надав суду необхідних належних до допустимих доказів на підтвердження тих обставин, які зазначені в позові щодо відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Вислухавши пояснення учасників процесу, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, Вироком Деснянського районного суду м. Києва від 15.06.2011року, який набрав законної сили, ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 286 КК України та згідно вказаного вироку суду, встановлено, що ОСОБА_2 12.03.2011року, приблизно о 19:00год, керуючи автомобілем "ДЕУ", д/н НОМЕР_1 та рухаючись по проспекту Маяковського з боку пр-т. Ватутіна в напрямку вул. Драйзера в м.Києві, порушуючи правила безпеки дорожнього руху України, здійснив наїзд на ОСОБА_1, який здійснював перехід по нерегульованому пішохідному переходу. В результаті вказаного ДТП позивач ОСОБА_1, отримав тілесні ушкодження середньої тяжкості у вигляді: закритий перелом проксимальних епіметафізів обох кісток (великогомілкової та малогомілкової) правої гомілки, ушкодження латеральної колатеральної зв'язки правого колінного суглобу, закритий перелом голівки лівої малогомілкової кістки, підшкірна гематома лівої гомілки в верхній третині.

Згідно ч.3, ч.4 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки винність ОСОБА_2 у вчиненні злочину встановлено вищевказаним вироком, остання не підлягає доказуванню при розгляді даної справи.

Відповідно до ч.1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до абз.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (із наступними змінами) та абз. 1 п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" вбачається, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, у повному обсязі.

Частиною 1 ст. 1187 ЦК України, визначено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Як встановлено судом, в результаті вказаного злочину (ДТП) позивачу ОСОБА_1 заподіяно матеріальну шкоду, яка складається із витрат, пов'язаних на придбання необхідних ліків, сума витрат, згідно наданих чеків, складає 406,53грн, про що не заперечувалось сторонами по справі.

Встановлено в судовому засіданні, що відповідач ОСОБА_2, зобов'язався всіляко допомагати позивачу ОСОБА_1, що підтверджується розпискою від 21.04.2011р. за підписом ОСОБА_2

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В силу ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених, ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" від 27.03.1992 року № 6 (із змінами і доповненнями) та Згідно п. 6 Постанови № 4 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013р. "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Тобто, нормою закону встановлено відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка стала наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини в цьому його володільця. На володільця не може бути покладено обов'язок по відшкодуванню такої шкоди, лише якщо вона виникла внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Беручі до уваги встановлені факти та відповідні правовідносини, суд вважає, що відповідач ОСОБА_2 як власник джерела підвищеної небезпеки - "ДЕУ", д/нНОМЕР_1, несе відповідальність за спричинену позивачу моральної шкоди внаслідок вчинення злочину.

Відповідно до ч.2 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Згідно до ч.2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Згідно із частинами 1-3 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд приймає до уваги, що в результаті трагічної події, дорожньо-транспортної пригоди, позивач ОСОБА_1 втратив нормальні життєві зв'язки і морально та фізично страждає, що підтверджено консультативним висновком Київської міської клінічної лікарні №12 від 19.11.2014р., та вважає розумним, виваженим і справедливим стягнути суму моральної шкоди в розмірі 10000,00грн.

Проаналізувавши всі обставини справи, суд приходить до висновку, що вимоги позивача про стягнення з відповідача матеріальної шкоди в розмірі 406,53грн та моральної шкоди в розмірі 10000грн підлягають задоволенню. В іншій частині позовних вимог слід відмовити.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 243,60грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 23, 1166, 1167, 1172, 1187 ЦК України, Постанова Пленуму Верховного суду України №3 від 31.03.1989 р. "Про практику застосування судами України Законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна" (із наступними змінами), Постанова Пленуму Верховного суду України №6 від 27.03.1992р. "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди" ст.ст. 10, 56, 57-61, 79, 84, 88, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 406,53грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10000,00грн.

В інших частинах позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 243,60грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.