Справа № 638/4768/15-Ц
Провадження № 2/638/3521/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

01 жовтня 2015 року Дзержинський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грищенко І.О.

при секретарі Виставній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу,

ВСТАНОВИВ:

30.03.2015 року позивач звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача на її користь борг в сумі 140 340 грн, проценти в сумі 7 788,87 грн та сплачений судовий збір в сумі 1 481,29 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що 05.12.2014 року ОСОБА_2 позичила у неї грошову суму в еквіваленті 6 000 доларів США, про що склала відповідну розписку. Зазначена позика виникла в порядку новації боргу, що у свою чергу виник 05.12.2014 року з договору купівлі-продажу. Строк повернення грошових коштів в розписці зазначено не було, тому вона 16.02.2015 року з вимогою про повернення позики. До цього час борг не сплачений, у зв"язку з чим вона змушена звернутися до суду.

12.08.2015 року позивач подала уточнену позовну заяву , в якій просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь суму боргу із процентами в сумі 196 410,64 грн. та сплачений судовий збір в сумі 1 964,10 грн.

В судовому засіданні позивач та його уповноважені представники позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі з підстав, наведених в їх обґрунтування.

Відповідач та її уповноважений представник позовні вимоги позивача не визнали та просили відмовити в їх задоволенні. В обґрунтування своєї позиції зазначили про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо обґрунтування вимог про наявність заборгованості за договором купівлі-продажу квартири, яка виникла б на підставі неналежного виконання нею взятих на себе грошових зобов"язань та можливості у зв"язку з цим застосування цивільно-правової відповідальності. Вважають, що договір позики укладено не було, відповідно грошові кошти не передавались, а тому законних підстав для їх повернення не існує.

Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи та докази, надані сторонами в обґрунтування заявлених вимог та заперечень на позовні вимоги, вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України , суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 1053 ЦК України, за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму майна або з іншої підстави, може бути змінений позиковим зобов"язанням. Заміна боргу позиковим зобов"язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики ( стаття 1047 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Зі змісту розписки від 05.12.2014 року ( оригінал якої долучено до матеріалів справи) вбачається, що ОСОБА_2 зобов"язується віддати ОСОБА_1 6 000 ( шість тисяч) доларів США.

В судовому засіданні було встановлено, що 05.12.2014 року між сторонами було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 продала, а ОСОБА_2 купила 3/12 частини квартири № 228 , що розташована за адресою: місто Харків, вул.. Ахсарова, будинок 17. За домовленість сторін правочину, вартість 3/12 частин вказаної квартири становить 20 000 доларів США.

В судовому засіданні позивач пояснила, що 05.12.2014 року ОСОБА_2 в рахунок оплати раніше обговореної суми грошових коштів вартості вказаної вище квартири передала їй 14 000 доларів США, про що вона особисто власноруч склала відповідну розписку ( яка долучена до матеріалів справи) . В цій розписці зазначила про те, що вона на руки особисто отримала 14 000 доларів США за належну їй частину квартири, що була предметом продажу. Зобов"язалась погасити в банках існуючи заборгованості за умовами кредитних договорів, виключити з баз даних контактний телефон ОСОБА_2 , після чого ОСОБА_2 зобов"язується віддати залишок суми в розмірі 6 000 доларів США. В усній домовленості вони з ОСОБА_2 визначилися, що відповідні дії повинні бути ними вчинені до 25.12.2014 року.

В судовому засіданні відповідач пояснила, що дійсно, між нею, як покупцем, та ОСОБА_1 , як продавцем, мала місце домовленість щодо вартості частини квартири, яка була предметом продажу, та яка була визначена в розмірі 20 000 доларів США. Зранку 05.12.2014 року в неї не було вказаної суми в повному обсязі, тому вона зранку передала ОСОБА_1 14 000 доларів США та склала 05.12.2014 року розписку про те, що зобов"язується віддати ОСОБА_1 6 000 ( шість тисяч) доларів США. В цей же день під час підписання договору купівлі-продажу квартири вона передала грошові кошти в сумі 6 000 доларів США ОСОБА_1, однак відповідної розписки складено не було. Вважає, що саме цією обставиною скористалась позивач для звернення з дійсним позовом до суду.

Крім того, відповідач пояснила, що за умовами договору купівлі-продажу квартири від 05.12.2014 року, сторонами було визначено, що продаж вчинено за суму 150 275 грн, які продавець одержала від покупця повністю ще до підписання цього договору . Станом на 05.12.2014 року вказана сума складала еквівалент 6 000 доларів США. Вважає, що вказане свідчить про те, що вона виконала прийняті на себе зобов"язання та повність провела розрахунок з продавцем, передавши в 2 етапи в один день грошові кошти в загальній сумі 20 000 доларів США.

Відповідач стверджує , що свої зобов"язання перед позивачем виконала в повному обсязі, а тому ніякої суми боргу в розмірі 6 000 доларів США у неї перед позивачем не існує.

Розписка відповідача від 05.12.2014 року посвідчує факт прийняття відповідачем на себе зобов"язання щодо передачі ( повернення) визначеної суми грошових коштів , не посвідчує факт передання грошової суми.

В судовому засіданні суд з"ясовував вказану обставину. Відповідач пояснила, що вона не придала належного значення цьому факту , та навіть забула, що зранку 05.12.2014 року, будучи вдома, склала відповідну розписку. Розписку про передачу позивачці грошових коштів в розмірі 6 000 доларів США не складала та не просила позивача після одержання від неї вказаної суми таку розписку видати на її ім."я.

В судовому засіданні було встановлено та не заперечувалось сторонами, що позивач після одержання грошових коштів в сумі 14 000 доларів США, вжила заходи щодо погашення існуючої заборгованості за умовами кредитних договорів, що підтверджено документально, тобто виконала прийняті на себе зобов"язання, які обумовлені в складений нею розписці від 05.12.2014 року, що було передумовою для виконання зобов"язань відповідачем щодо проведення ( здійснення) в майбутньому сплати грошових коштів у визначеній сумі 6 000 доларів США.

Позивач пояснила, що зважаючи на те, що до 25.12.2014 року грошові кошти в сумі 6 000 доларів США їй відповідачем передано не було, в лютому 2015 року вона на адресу відповідача направила письмову вимоги про виплату боргу, однак вказана вимога залишена без задоволення.

Договір позики, на підтвердження якого представлена розписка, є укладеним, якщо досягнута згоду з усіх його істотних умов. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Суд дійшов висновку, що відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, згода з усіх істотних умов у розписці від 05.12.2014 року сторонами досягнута. Зі змісту розписки чітко зрозумілий характер взаємовідносин між сторонами.

Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зі змісту розписки від 05.12.2014 року можливо встановити дійсне волевиявлення особи, що склала відповідну розписку, зміст та цілі документу під назвою «розписка», правові наслідки, на які спрямована ця розписка.

Відповідач на обгрунтування своїх заперечень щодо доводів позивача не надав документи, якими підтверджує факт передачі грошових коштів на виконання умов договору купівлі-продажу квартири.

Суд дійшов висновку, що розписка від 05.12.2014 року була написана відповідачем з наміром створення правових наслідків. Сторони усвідомлювали, що вона буде виконана.

Відповідно до вимог ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до вимог ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно зі ст.. ст..58 та 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими.

Оцінюючи докази наведені позивачем, суд дійшов висновку, що вони містять інформацію щодо предмета доказування, тому приймаються судом до уваги.

Ті докази, на які посилається відповідач, як на підставу своїх заперечень, не є належними доказами та ніяким чином не доводять ті обставини, що мають значення для вирішення справи.

Тому, суд дійшов висновку, що факт передання відповідачем позивачу грошей в сумі 6 000 доларів США в реальності не відбувся. Суд визнає наявність у відповідача перед позивачем зобов"язань щодо сплати суми боргу.

Відповідно до вимог ст.. 1049 ЦК України, позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Суд вважає, що позовні вимоги позивача законними та обґрунтованими, такими, що знайшли своє підтвердження в процесі судового розгляду справи та підлягають задоволенню.

Ч.. 1 ст. 88 ЦПК України передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Стягненню з відповідача на користь позивача підлягає сплачена ним сума судового збору .

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 203, 638, 1046, 1047, 1049, 1053 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу із процентами в сумі 196 410,64 ( сто дев"яноста шість тисяч чотириста десять) грн..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 1 964,10 ( одна тисяча дев"ятсот шістдесят чотири ) грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області шляхом подачі через суд 1 інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Суддя : І.О.Грищенко