Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 335/4118/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Соболєва І.П.
№22-ц/778/4246/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_2 та Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» (надалі ЗДП «Радіоприлад») про стягнення компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати у сумі 20 839,15 грн. та відшкодування компенсації за несвоєчасну виплату моральної шкоди у сумі 265,03 грн., а разом 21 104,18 грн. за період з серпня 2014 року по березень 2015 року.

В обґрунтування свого позову позивач посилався на те, що 27 січня 2014 року наказом директора ЗДП «Радіоприлад» ОСОБА_3 його було звільнено з роботи. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 08.07.2014 року його було поновлено на роботі на посаді начальника Управління РСД і СЗ начальника відділу 101 та стягнуто середню заробітну плату за час вимушеного прогулу у сумі 20 736,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 500,0 грн. Ухвалою Вищого спеціалізованому суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.12.2014 року рішення апеляційного суду Запорізької області залишено без змін.

ОСОБА_2 на адресу управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області був направлений виконавчий лист від 03.06.2014 року для примусового виконання вищезазначеного рішення суду. Але рішення суду в частині виплати позивачеві заробітної плати та відшкодування моральної шкоди виконане лише 01.04.2015 року.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року, з урахуванням ухвали про виправлення описки від 05.10.2015 року (а.с.89), позов ОСОБА_2 у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 суму компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати у розмірі 2 351,46 грн.

Стягнуто з ЗДП «Радіоприлад» на користь державного бюджету м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 470,29 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог позивача відмовлено.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, сторони у цій справі подали апеляційні скарги.

Позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с. 64-67) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, проіндексувати та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Відповідач ЗДП «Радіоприлад» у своїй апеляційній скарзі (а.с.55-58) просив рішення суду першої інстанції скасувати частково в частині стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2015 року у розмірі 2 488,32 грн. та на користь держави 470,29 грн. судового збору, ухвалити нове рішення, яким відмовити в позові ОСОБА_2 до ЗДП «Радіоприлад» у повному обсязі.

Апеляційне провадження за цими апеляційними скаргами сторін було відкрито апеляційним судом (а.с.72).

Проте, 17 вересня 2015 року зазначена справа ухвалою апеляційного суду (а.с.83-84) була знята з апеляційного розгляду та направлена до суду першої інстанції для усунення недоліків (виправлення описок в оскаржуємому рішенні в частині стягнутих сум).

12 листопада 2015 року ОСОБА_2 подав апеляційному суду апеляційну скаргу (змінену) (а.с.96), в якій просив рішення суду першої інстанції в частині стягнення на його користь суми індексації за період з лютого по червень 2014 року залишити без змін, прийняти нове рішення в частині стягнення з відповідача втрати частини доходу у звязку з невиконанням рішення апеляційного суду за період з серпня 2014 року по березень 2015 року на загальну суму 21104,18 грн. (20839,15 грн. сума компенсації та 265,03 грн. сума компенсації моральної шкоди).

Зазначену апеляційну скаргу (змінену) ОСОБА_2 було повернуто останньому ухвалою апеляційного суду від 13 листопада 2015 року (а.с.97) через пропуск строку для її подачі, передбаченого ст. 300 ч. 1 ЦПК України, при цьому, апеляційним судом було розяснено ОСОБА_2 його право, передбачене ст. 300 ч. 4 ЦПК України, на даній стадій апеляційного перегляду цієї справи на повну чи часткову відмову від його вищезазначеної апеляційної скарги (а.с.64-67).

Заслухавши у судовому засіданні 10 грудня 2015 року доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі:

- ОСОБА_2, який наполягав на своїй апеляційній скарзі, просив її задовольнити, проти задоволення апеляційної скарги ЗДП «Радіоприлад» заперечував, заяв (клопотань) про відмову від своєї апеляційної скарги в частині апеляційному суду не подавав;

- представника ЗДП «Радіоприлад» за довіреністю (а.с.80) ОСОБА_4, який проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечував, на апеляційній скарзі ЗДП «Радіоприлад» наполягав, зазначав, що суд першої інстанції в частині задоволення позовних вимог позивача оскаржуємим рішенням вийшов за межі заявлених позивачем позовних вимог у цій справі, просив апеляційну скаргу ЗДП «Радіоприлад» задовольнити;

перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а апеляційну скаргу ЗДП «Радіоприлад» слід задовольнити з наступних підстав.

Згідно із ст. 307 ч. 1 ЦПК за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право: постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін (п. 1); скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог (п. 2).

В силу вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 309 ч. 1 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування обставин, що мають значення для вирішення справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено, що задовольняючи частково позов позивача у цій справі, суд першої інстанції керувався ст.ст. 115, 116,117, 236 КЗпП України, ст. ст. 34, 33 Закону України«Про оплату праці», ст.ст. 2, 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплат», Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року № 1427 (з відповідними змінами) Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21 лютого 2001 року № 159, ст.ст.10 - 11, 57- 61, 64, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача в частині їх задоволення.

Проте з такими висновками суду першої інстанції можна погодитись лише частково з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до них правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону в частині задоволення позовних вимог позивача щодо стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року у розмірі 2 488,32 грн. та на користь держави 470,29 грн. судового збору у цій справі не відповідає.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що згідно із трудовою книжкою, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, перебував в трудових відносинах із ЗДП «Радіоприлад» з 10.03.2010 року, де працював на посаді начальника Управління режимно-секретної діяльності начальника відділу 101 (наказ № 45-к від 10.03.2010 року) по 28.01.2014 року, коли був звільнений (наказ №12-к від 27.01.2014 року).

На підставі рішення апеляційного суду Запорізької області від 08 липня 2014 року (а.с.31) ОСОБА_2 був поновлений на посаді начальника Управління режимно-секретної діяльності начальника відділу 101 ЗДП «Радіоприлад» та на його користь було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 28 січня 2014 року по 08 липня 2014 року у сумі 20736,00 грн. без урахування утримання податків та інших обовязкових платежів. Також на його користь з підприємства стягнута моральна шкода у розмірі 500,00 грн. Вказане рішення набрало законної сили.

Також судом першої інстанції правильно встановлено, що рішення суду в частині виплати позивачу заробітної плати та відшкодування моральної шкоди виконане 01 квітня 2015 року, що підтверджується наявними в справі письмовими доказами, а саме розпорядженням державного виконавця від 05.03.2015 року та платіжними дорученнями № 397 (а.с.10), № 398 (а.с.10), № 463 (а.с.12), № 462 (а.с.12), та ці обставини сторонами не оскаржуються.

Як правильно вважав суд першої інстанції, згідно із зазначеним судовим рішенням, кошти, які підлягали стягненню з відповідача на користь позивача є заробітною платою.

Згідно із ст. 34 Закону України «Про оплату праці» провадиться компенсація втрати частини заробітної плати відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати.

Компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням строків її виплати поширюється на випадки порушення передбачених ст. 115, 116 КЗпП України строків виплати заробітної.

Після набрання судовим рішенням законної сили заробітна плата не підлягає коригуванню на підставі ст. 34 Закону України «Про оплату праці», оскільки компенсація втрати частини заробітної плати входить у структуру заробітної плати, яка нараховується роботодавцем.

З набранням судовим рішенням чинності та звернення його до виконання, відносини між сторонами щодо виплати сум, повязаних з їх трудовими відносинами перейшли у сферу виконання судових рішень, які регулюються Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно із ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати» індексації підлягають доходи громадян, які не мають разового характеру, а виплата суми за судовим рішенням за своєю правовою природою є разовою виплатою, яка не входить до переліку обєктів індексації.

Позивач просив суд першої інстанції зобовязати відповідача сплатити на його користь заборгованість по компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати та відшкодування компенсації за несвоєчасну виплату моральної шкоди за період з 08 липня 2014 року по 01 квітня 2015 року.

З наведеного вище, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що в цій частині позову позивача слід відмовити, оскільки позовні вимоги в цій частині не ґрунтуються на законі.

Крім того, суд першої інстанції правильно вважав, що також не підлягає задоволенню позов позивача в частині відшкодування компенсації за несвоєчасну виплату моральної шкоди, оскільки моральна шкода не є складовою заробітної плати.

Таким чином суд першої інстанції правильно дійшов висновку, що задоволенню у цій справі підлягали б лише позовні вимоги позивача в частині стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року у розмірі, якій не узгоджений сторонами у цій справі (розрахунок відповідача а.с.57).

Оскільки, згідно із п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню.

Компенсація заробітної плати у зв'язку з несвоєчасною її виплатою здійснюється відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушеннями термінів їх виплати, затвердженого постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159 (з урахуванням внесених змін згідно з постановою КМУ від 31 березня 2003 р. N 430). Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою КМУ від 21 лютого 2001 р. N 159 (п.7) передбачено порядок визначення джерел, за рахунок яких здійснюватиметься така компенсація.

Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою КМУ від 20 грудня 1997 року N 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою КМУ від 23 квітня 1999 року N 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається, як різниця між часткою відділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1.

Приріст індексу споживчих цін для визначення суми компенсації відраховується шляхом множення місячних споживчих цін за період невиплати грошового доходу. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом (офіційне видання), що суд і використовував при розрахунку.

Однак, суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення цієї справи в частині стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року у розмірі 2 488,32 грн., а, відповідно, й та на користь держави 470,29 грн. судового збору.

Оскільки, при ухваленні оскаржуємого рішення у цій частині суд першої інстанції вийшов за межі заявлених ОСОБА_2, як позивачем, позовних вимог у цій справі, що є порушенням вимог ст. 11 ч. 1 ЦПК України (а.с.1-2).

Тому рішення суду першої інстанції у цій частині в частині задоволення позовних вимог позивача, які останній взагалі у цій справі не заявляв, підлягає скасуванню апеляційним судом.

Крім того, позивач просив суд першої інстанції ухвалити у цій справі судове рішення, яким стягнути з відповідача 3 % відсотки річних у звязку з порушенням грошового зобовязання в порядку ст. 625 ЦК України.

Однак, суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги позивача в цій частині задоволенню не підлягають.

Оскільки, за змістом ч. 2 ст. 1 ЦК України до майнових відносин, заснованих на адміністративному або іншому владному підпорядкуванні однієї сторони другій стороні цивільне законодавство не застосовується, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 1 ст. 3 КЗпП України законодавство про працю України регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

З огляду на викладене, оскільки спірні правовідносини, які виникли між сторонами регулюються законодавством про працю, а не цивільним законодавством, суд першої інстанції правильно вважав, що позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача трьох відсотків річних в порядку ст. 625 ЦК України є безпідставною та такою, що не підлягає задоволенню.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію, викладену ОСОБА_2 у позові у цій справі, яку він вважає такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції достатніх, належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову у цій справі в тій частині позовних вимог, в задоволенні яких судом першої інстанції у цій справі було відмовлено оскаржуємим рішенням.

Тому, суд першої інстанції правильно вважав, що правові підстави для задоволення цих позовних вимог ОСОБА_2 у цій справі відсутні.

При вищевикладених обставинах, рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог позивача у цій справі є законним та обґрунтованим.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду у цій частині з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

І навпаки, доводи апеляційної скарги ЗДП «Радіоприлад» ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, а рішення суду першої інстанції в оскаржуємій ЗДП «Радіоприлад» частині таким, що ухвалено з порушенням вимог ст. 213-214 ЦПК України.

За таких обставин, рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з ЗДП «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року у розмірі 2 488,32 грн. та на користь держави 470,29 грн. судового збору слід скасувати; ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2, як не заявлених у цій справі, до ЗДП «Радіоприлад» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2015 року у розмірі 2 488,32 грн. слід відмовити; в решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

В разі відмови позивачеві ОСОБА_2 у задоволенні його позовних вимог у цій справі у повному обсязі у цій справі, в порядку ст. 88 ЦПК України з ЗДП «Радіоприлад» на користь держави також не підлягають стягненню судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 470,29 грн. (розрахунок у рішенні суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі), від сплати якого позивач був звільнений в силу вимог Закону України «Про судовий збір» в редакції до 01.09.2015 року при подачі вищезазначеного позову до суду першої інстанції.

Крім того, у разі відмови у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2 на рішення суду першої інстанції у цій справі у повному обсязі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ЗДП «Радіоприлад» понесених судових витрат у цій справі, повязаних із розглядом цієї справи у суді апеляційної інстанції.

Також встановлено, що ОСОБА_2 не було понесено взагалі судових витрат, повязаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, оскільки останній був звільнений від сплати судового збору за подачу вищезазначеної апеляційної скарги у цій справі в силу вимог Закону України «Про судовий збір» в редакції, яка діяла до 01.09.2015 року.

Разом із тим, колегія суддів апеляційного суду вважає за доцільне розяснити ОСОБА_2 його право на звернення до суду у подальшому окремо від цієї справи для вирішення питання щодо стягнення з ЗДП «Радіоприлад» компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року.

Керуючись ст.ст. 303, 307 - 309, 316 - 317 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» задовольнити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 27 травня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині в частині стягнення з Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» на користь ОСОБА_2 компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2014 року у розмірі 2 488,32 грн. та на користь держави 470,29 грн. судового збору скасувати.

Ухвалити у цій частині нове рішення, яким у задоволенні вказаних вимог ОСОБА_2, як не заявлених у цій справі, до Запорізького державного підприємства «Радіоприлад» про стягнення компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків виплати заробітної плати з 28.01.2014 року по 08.07.2015 року у розмірі 2 488,32 грн. відмовити.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_5ОСОБА_6