Справа № 362/1684/14-ц Головуючий у І інстанції Лебідь-Гавенко Г.М.
Провадження № 22-ц/780/4508/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 08.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

8 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді: Білоконь О.В.,

суддів: Савченка С.І., Даценко Л.М.,

з участю секретаря: Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Управління Держземагенства у Васильківському районі, Лосятинська сільська рада Васильківського району Київської області та Васильківська районна державна адміністрація Київської області, про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан,-

встановила:

У квітні 2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про звільнення самовільно зайнятої частини земельної ділянки та приведення її у придатний для використання стан.

Позов мотивував тим, що він є законним користувачем земельної ділянки площею 22 га, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, однак вільно нею користуватись не може, оскільки відповідач ОСОБА_3 влаштував через його земельну ділянку проїзд.

В подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив суд скасувати розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 5 березня 2012 року № 245 щодо передачі ОСОБА_3 водного об»єкту на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області та договір оренди вказаного водного об»єкту від 20 травня 2013 року, посилаючись на те, що він не містить передбачених ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотних умов договору та на те, що Васильківська райдержадміністрації перевищила свої повноваження при видачі оспорюваного розпорядження та укладення договору оренди з відповідачем.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати з підстав порушення судом норм матеріального та процесуального права та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити позов.

В обґрунтування своєї скарги апелянт посилається на те, що суд безпідставно відмовив йому у захисті його права на користування земельною ділянкою, факт порушення якого зафіксовано у висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 жовтня 2014 року.

Колегія суддів, заслухавши суддю доповідача, пояснення учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи із такого.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту порушення прав позивача відповідачами.

Колегія суддів погоджується з вказаними висновками.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 на підставі державного акту про право постійного користування землею серії НОМЕР_1, виданого 14 грудня 1998 року, є постійним користувачем земельної ділянки площею 22 га для ведення фермерського ( селянського) господарства на території Лосятинської сільської ради. Державним підприємством «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою » розроблено технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж вказаної земельної ділянки ( а. с. 7-23).

Відповідно до акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства державної інспекції сільського господарства у Київській області від 3 липня 2013 року, ОСОБА_3 самовільно займає частину земельної ділянки площею 0,0041 га, яка передана в постійне користування ОСОБА_2. відповідно до державного акту на землю серії НОМЕР_1 від 14 грудня 1998 року ( а.с.6).

Не визнаючи позов, відповідач ОСОБА_3 не заперечував факту користування спірною земельною ділянкою шляхом періодичного проїзду по ній, однак зазначав, що саме він є законним користувачем спірної земельної ділянки на підставі договору оренди ставку від 20 травня 2013 року.

Встановлено, що на підставі розпорядження Васильківської районної державної адміністрації Київської області від 5 березня 2012 року № 245 щодо передачі ОСОБА_3 водного об»єкту, 20 травня 2013 року між Васильківською районною державною адміністрацією Київської області та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 41 водного об»єкту площею 4,8348 га на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області ( а.с.36-41, т.1).

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 7 жовтня 2014 року та зведеного плану спірних земельних ділянок, частина польової дороги з ґрунтовим покриттям площею 0,0036 га, яка проходить до водного об»єкту загальнодержавного значення (ставку) та знаходиться на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області, проходить через земельну ділянку, яка розташована на території Лосятинської сільської ради Васильківського району Київської області та надана ОСОБА_2 на підставі державного акту на право постійного користування землю серії НОМЕР_1.

Таким чином, матеріали справи не містять даних про наявність у ОСОБА_3 права користування спірною земельною ділянкою, оскільки відсутнє рішення відповідної ради про передачу в користування останнього спірної земельної ділянки, а в п.2 договору оренди від 20.05.2013 року зазначено, що в оренду ОСОБА_3 передається водний об'єкт, а не земельна ділянка.

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК).

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Заявляючи позовні вимоги про звільнення самовільно зайнятої частини спірної земельної ділянки, позивач зазначав, що ОСОБА_3 періодично по ній проїжджав. Однак, позивач не надав докази на підтвердження тих обставин, що ОСОБА_3 самовільно зайняв спірну земельну ділянку, внаслідок чого позивач позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку відповідно до її цільового призначення.

Враховуючи, що позивач не заперечував, що фактично спірна земельна ділянка є вільною, ОСОБА_3 її самовільно не займав, а лише періодично нею користується шляхом проїзду, підстав для задоволення позовних вимог шляхом зобов'язання ОСОБА_3 звільнити спірну земельну ділянку не встановлено, тому в їх задоволенні слід відмовити.

Відмовляючи у задоволенні цих позовних вимог, колегія суддів враховує, що суд має право в силу ч.1 ст.11 ЦПК України розглядати справу лише в межах заявлених позовних вимог, однак позивачем вимог про усунення перешкод у користуванні спірною земельною ділянкою шляхом заборони відповідачеві проїжджати по ній не заявлено.

Також, на думку суду, позивачем не надано будь-яких доказів того, що внаслідок проїзду по спірній земельній ділянці ОСОБА_3 земельна ділянка прийшла у непридатний для використання стан, що вона потребує відновлення шляхом вивезення конкретної кількості утоптаної землі і завезення замість неї родючого чорнозему.

Доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованості рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог в частині скасування розпорядження Васильківської райдержадміністрації Київської області від 5 березня 2012 року №245 та договори оренди водного об'єкту від 20 травня 2013 року колегія суддів вважає безпідставними з таких міркувань.

Матеріали справи не містять даних про порушення прав позивача, який не є стороною оспорюваного договору оренди, певних істотних умов договору оренди, та у зв'язку із порушенням Васильківською райдержадміністрацією повноважень при ухваленні розпорядження від 5 березня 2012 року №245.

Разом з тим, позивач і в апеляційній скарзі не вказав, в чому саме полягає порушення його права та не надав доказів на підтвердження вказаного.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ч.2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його проголошення.

Головуючий :

Судді :