Виноградівський районний суд Закарпатської області
___________________________________________________________________________________________________
Справа № 299/4524/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.09.2015 року м.Виноградів

Виноградівський районний суд Закарпатської області в особі: головуючого судді Левка Т.Ю., при секретарі Роман К.С., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Виноградів цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовна заява мотивована тим, що 28.04.2014 року ОСОБА_1 згідно договору безпроцентної позики передав ОСОБА_3 кошти у сумі 1486,00 євро, які відповідач, згідно розписки від 28.04.2014, зобов"язався повернути до 01.08.2014 року. У зазначений термін ОСОБА_3 боргу не повернув, незважаючи на неодноразові звернення до нього з проханням такі повернути. У звязку з цим позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 борг у сумі 29067,00 грн. та судові витрати в розмірі 290,67 грн.

В судовому засіданні, відповідно до ст. 31 ЦПК України позивач ОСОБА_1 зменшив позовні вимоги у звязку з частковим погашенням боргу за договором позики, просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 недоотриману суму боргу у розмірі 60 євро, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 1461,60 грн.

Крім того, позивач ОСОБА_1 суду пояснив, що він повернув відповідачу ОСОБА_3 боргову розписку від 28.04.2014 року оскільки думав, що позичені кошти йому повернуто в повному обсязі, так як такі йому повертали частинами, однак згодом виявив, що 60 євро відповідач йому не повернув.

Представник позивача ОСОБА_2 зменшені позовні вимоги позивача підтримав та просив суд такі задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні зменшені позовні вимоги не визнав та пояснив, що кошти які він отримав від позивача згідно письмової розписки від 28.04.2014 року позивачу повернуто в повному обсязі. 12.02.2015 року його дружина ОСОБА_5 повернула позивачу ОСОБА_1 залишок суми в розмірі 200 євро і останній повернув їй оригінал розписки пояснивши, що немає до нього, відповідача, ніяких претензій, і, оскільки дана справа вже розглядалася судом, він відмовиться від позовних вимог та видав дружині один примірник заяви про відмову від позову у звязку з його досудовим врегулюванням.

Представник відповідача ОСОБА_4 зменшені позовні вимоги не визнала та просила суд в задоволенні таких відмовити за безпідставністю, оскільки відповідач боргові зобовязання перед відповідачем виконав в повному обсязі, що підтверджується наявністю в нього боргового документа - письмової розписки від 28.04.2014 року.

Допитана в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_5 суду показала, що вона є дружиною відповідача ОСОБА_3 Дійсно її чоловік позичив у позивача ОСОБА_1 1486 євро, але ці кошти позивачу повернуто. Останню частину грошей в розмірі 200 євро 12.02.2015 року вона передавала позивачу особисто і позивач її запевнив, що немає до її чоловіка ніяких претензій, повернув їй оригінал письмової розписки та сказав, що відмовиться від позову, передасть до суду відповідну заяву, один примірник якої віддав їй.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідка, вивчивши та дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення щодо позовних вимог, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступного висновку.

Розглядаючи вказану справу на підставі наведених і встановлених у судовому засідання фактів суд констатує, що вони регулюються правовідносинами, визначеними нормами Цивільного кодексу України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема є договори та інші правочини.

Згідно ч.1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статтею 1046 ЦК України визначено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ст. 1047 ЦК України)

За змістом частин 1, 2 статті 207 і частини другої статті 1047 ЦК України дотримання письмової форми договору позики має місце у тому разі, якщо на підтвердження укладення договору представлена розписка або інший письмовий документ, підписаний позичальником, з якого вбачається як сам факт отримання позичальником певної грошової суми в борг (тобто із зобовязанням її повернення), так і дати її отримання.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Як встановлено в судовому засіданні, 28.04.2014 року ОСОБА_1 згідно договору безпроцентної позики передав ОСОБА_3 кошти у сумі 1486,00 євро, що було підтверджено письмовою розпискою від 28.04.2014 року, із зазначеним строком повернення коштів, а саме 01.08.2014 року.У зазначений термін ОСОБА_3 боргу не повернув, у звязку з чим позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з ОСОБА_3 борг у сумі 29067,00 грн. та судові витрати в розмірі 290,67 грн.

В судовому засіданні, позивач ОСОБА_1 заявив про часткове погашення боргу за договором позики та просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_3 недоотриману суму боргу у розмірі 60 євро, що в еквіваленті по курсу Національного банку України становить 1461,60 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Відповідно до ст.509 ЦК України між сторонами виникло зобов'язання - правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші, тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов'язку.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

Зі змісту ч.3 ст. 1049 ЦК України випливає, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві коштів.

Судом встановлено, що відповідачем зобовязання щодо повернення коштів позивачу виконано належним чином, що підтверджується поясненнями відповідача, показами свідка ОСОБА_6, фактом повернення боргової розписки відповідачу та наявною в матеріалах справи копією заяви позивача про відмову від позову, у звязку з досудовим врегулюванням спору від 12.02.2015 року.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

А тому, з врахуванням викладеного та беручи до уваги встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, а також оцінюючи надані докази, суд вважає, що в задоволенні уточненого позову слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 14, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволенні уточнених позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийОСОБА_7