АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 598/894/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Левків А.І.
Провадження № 22-ц/789/1227/15 Доповідач - Козак І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 жовтня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Козака І.О.

суддів - Хома М. В., Загорський О. О.,

при секретарі - Танцюра О.В.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ТОВ "Євролізинг Україна" - Григоренка І.В. на рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ТОВ "Євролізинг Україна" про витребування безпідставно одержаних грошових коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до Збаразького районного суду з позовом до ТзОВ "Євролізинг Україна" про витребування безпідставно одержаних грошових коштів за неукладеним договором фінансового лізингу в розмірі 107250грн. та 3% річних за користування вказаними грошовими коштами.

Рішенням Збаразького районного суду від 29.07.2015р. позов задоволено. Стягнуто з ТзОВ "Євролізинг Україна" в користь ОСОБА_2 107250 грн. безпідставно здобутого майна.

Стягнуто з ТзОВ "Євролізинг Україна" в користь ОСОБА_2 396,45 грн. три проценти річних. Стягнути з ТзОВ "Євролізинг Україна" в користь ОСОБА_2 1500 грн. витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ТзОВ "Євролізинг Україна" в користь держави 1072,50 грн. судового збору.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ТОВ "Євролізинг Україна" звернулось з апеляційною скаргою з мотивів порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невірної оцінки доказів у справі.

Зокрема апелянт зазначає, що суд неналежним чином дослідив порядок укладення договору фінансового лізингу та невірно дійшов висновку про визнання неукладеним даного договору. Так, сторони погодили між собою усі істотні умови договору фінансового лізингу, а Додаток №3 сторони погодили на стадії купівлі/передачі предмету лізингу.

Крім того, апелянт вбачає порушення підсудності даної справи, так як вона мала розглядатись за місцезнаходженням юридичної особи - ТОВ "Євролізинг Україна".

ТОВ "Євролізинг Україна" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 15.06.2015р. між ТОВ "Євролізинг Україна" (Лізингодавець) та ОСОБА_2 (Лізингоодержувач) підписано Договір фінансового лізингу №001877, Додаток №1 та Додаток №2 до нього. Згідно з їх умовами предметом фінансового лізингу є транспортний засіб марки "ЗАЗ-Vida" комплектації "standart" вартістю 193050 грн.

На виконання даного Договору фінансового лізингу позивач ОСОБА_2 сплатив відповідачу ТзОВ "Єролізинг Україна" кошти в розмірі 107250 грн. (а.с.16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки сторонами при підписанні вищезазначеного Договору не було узгоджено та підписано Додаток №3 "Графік покриття витрат та виплати лізингових платежів між сторонами", що є невід'ємною частиною Договору та його істотною умовою, то даний Договір є неукладеним. А тому застосуванню підлягають норми ст.ст.1212, 1214 ЦК України.

З таким висновком погоджується і колегія апеляційного суду.

Згідно ст. 806 ЦК України за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.2 ст.6 Закону України "Про фінансовий лізинг" істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу; строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу (строк лізингу); розмір лізингових платежів; інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до Договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами, лізинговий платіж - щомісячний платіж, що сплачується Лізингоодержувачем на користь Лізингодавця у строки та в розмірі відповідно даного Договору та до Графіку покриття витрат та виплати лізингових платежів (План відшкодування, Додаток №3 до Договору).

Строк лізингу закінчується через 60 календарних місяців з моменту підписання Акту приймання-передачі предмета лізингу та в останньому місяці сплати лізингового платежу за Додатком №3 до цього Договору (п.2.2. Договору).

Апелянт стверджує, що відповідно до п. 17.2 Прикінцевих положень вказаного договору підписання цього договору та додатків до нього є свідченням факту ознайомлення, розуміння сторонами та їх згоди з усіма визначеннями, умовами та змістом договору та додатків до нього. Згідно п.17.4 Договору підписанням даного договору та додатків до нього Лізингоодержувач заявляє, що отримав усі конкретно викладені пояснення від представника ТОВ "Євролізинг Україна", що стосуються змісту договору та додатків, проінформований про всі можливі витрати і ризики у зв`язку із укладенням та виконанням договору, уважно прочитав та зрозумів договір та додатки до нього.

Однак згідно п.2.1. Договору - даний Договір вступає в силу з моменту його підписання. А додатки до Договору є невід'ємною його частиною (п.16.13 Договору).

У справі відсутній Додаток №3 та будь-які докази його підписання сторонами. Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України "Про захист прав споживачів" споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Так, згідно п.8 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009р. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких

відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх

укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Твердження апелянта, що Додаток №3 сторони погодили підписати на стадії купівлі/передачі предмету лізингу, а тому Договір не можна вважати неукладеним, оцінюється колегією суддів критично, оскільки цей додаток містить суттєві умови щодо самого виконання договору, розміру лізингових платежів, тощо.

За таких обставин колегія вважає, що суд прийшов до правильного висновку, що спірний договір фінансового лізингу не був укладений сторонами.

Згідно ч.1 ст.1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Чинний договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

У разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, ст. 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Розмір лізингових платежів є істотною умовою Договорі фінансового лізингу, а відсутність підписаного сторонами Додатку №3 свідчить про недосягненням сторонами домовленостей щодо усіх істотних умов договору, а тому він не може вважатись укладеним.

Відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст.1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому (правова позиція Верховного Суду України у справі №6-122цс14).

У даному випадку між сторонами фактично не виникли договірні відносини, тому застосування ст.1212 є підставним та обґрунтованим.

Стосовно тверджень ТОВ "Євролізинг Україна" щодо порушення судом першої інстанції правил підсудності, колегія апеляційного суду приходить до висновку про їх безпідставність.

Звертаючись до Збаразького районного суду, ОСОБА_2 мотивував позовну заяву порушенням Закону України "Про захист прав споживачів".

Відповідно до ч.5 ст. 110 ЦПК України позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору. Позивач звернувся до суду за своїм зареєстрованим місцем проживання.

Окрім того, ТОВ "Євролізинг Україна" не скористалось своїм право на апеляційне оскарження ухвали про відкриття провадження у справі з недотриманням правил підсудності, згідно ст.ст. 293, 294 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Стосовно задоволених позовних вимог щодо стягнення трьох процентів річних за користування безпідставно отриманих коштів та витрат на правову допомогу, апелянт не зазначав жодних доводів, а тому вони не розглядались апеляційним судом.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за ухвалою суду у разі внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.

ТОВ "Євролізинг Україна" за подання апеляційної скарги мало сплатити судовий збір у розмірі 538,23 грн., проте сплатила 658,05 грн. Таким чином апелянту підлягає до повернення сума в розмірі 119,82 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу скаргою представника ТОВ "Євролізинг Україна" - Григоренка І.В. відхилити.

Рішення Збаразького районного суду Тернопільської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Повернути Товариству з обмеженою відповідальністю "Євролізинг Україна" (м. Київ вул. Шовковична, 42-44 оф.9СДЗ, , МФО 380805 р/р 9) сплачений в більшому, ніж передбачено законом розмірі, судовий збір в розмірі 119,82 грн. згідно платіжного доручення №945 від 14.08.2015р (ПАТ "Райффайзен Банк Аваль").

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області І.О. Козак