Справа № 129/1184/15-ц Провадження № 22-ц/772/2821/2015Головуючий в суді першої інстанції Бондар О. В.
Категорія 53 Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 жовтня 2015 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області на рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ПрАт «Гайсинське АТП 10506», третя особа без самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області, про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити дії, -

встановила:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи вимоги тим, що при нарахуванні заробітної плати відповідачем не були враховані вимоги ряду нормативних актів, які регламентували оплату праці у 30-кілометровій зоні відчуження, і з яких було знято грифи «таємно» та «Для службового користування».

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просив визнати незаконними дії посадових осіб відповідача щодо відмови у перерахунку невірно нарахованої йому заробітної плати за роботу із 04 листопада по 05 грудня 1986 року в зоні відчуження Чорнобильської АЕС та видачі довідки про заробітну плату, а також просив зобов'язати відповідача зробити перерахунок йому заробітної плати із занесенням в особовий рахунок та видати довідку встановленого зразка про заробітну плату за період роботи в зоні відчуження по ліквідації аварії на ЧАЕС із 04 листопада по 05 грудня 1986 року для пред'явлення в органи Пенсійного фонду України.

Рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю.

Визнано незаконною відмову ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» у здійсненні перерахунку заробітної плати ОСОБА_2 та видачі довідки про заробітну плату, зобов'язано відповідача здійснити перерахунок заробітної плати ОСОБА_2 за період його роботи в зоні відчуження Чорнобильської АЕС з 04 листопада по 05 грудня 1986 року та видати довідку про заробітну плату за вказаний період встановленого зразка.

Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі представник Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області просить рішення суду скасувати й ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права. Також в апеляційній скарзі зазначено, що видача нової довідки про заробітну плату в подальшому призведе до невірного визначення розміру пенсії, так як законних підстав для видачі такої довідки немає.

У судовому засіданні представник Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області Тодосієнко О.Л. підтримав апеляційну скаргу та просив її задоволити.

Позивач та його представник ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги та просили відмовити у її задоволенні.

Представник відповідача Кириченко Л.В. підтримала апеляційну скаргу.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню з таких міркувань.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Частина четверта статті 10 ЦПК України передбачає, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду першої інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що проведений підприємством розрахунок заробітку позивача для призначення пенсії на підставі довідок від 09 грудня 2001 року не відповідає вимогам чинного на той час законодавства, зокрема не дотримано вимог Постанови ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 стосовно підвищення погодинної ставки до 100% при визначенні годинної тарифної ставки при 6-годинному робочому дні за час роботи в зоні відчуження та встановлення максимального розміру премії 60% тарифної ставки в місяць з урахуванням підвищеної тарифної ставки. За період виконання позивачем робіт по ліквідації аварії на ЧАЕС понад збережений середній заробіток передбачена виплата 4-кратного розміру оплати праці та оплата у 2-кратному розмірі за дні роботи у населених пунктах Лелів, Залісся, Чорнобиль, що згідно з рішенням Урядової комісії від 02 лютого 1987 року № 351 віднесені до І зони небезпеки.

Проте погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна з огляду на таке.

Установлено, що в період з 04 листопада 1986 року по 5 грудня 1986 року позивач брав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, що підтверджується посвідченням про відрядження від 03 листопада 1986 року (а.с. 46); ОСОБА_2 має статус особи, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Довідкою обласної медико-соціальної експертної комісії № 1 Вінницького обласного Центру Медико-соціальної експертизи від 25 жовтня 2010 року встановлено, що захворювання ОСОБА_2 пов'язане з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС (а.с. 11).

Позивач є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, категорія 1 (а.с.12) та отримує пенсію відповідно до Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Також установлено, що ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» є правонаступником Гайсинського АТП 10553 (а.с. 69)

02 квітня 2015 року позивач звернувся до ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» з заявою про проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС на підставі розсекречених нормативно-правових документів, за підвищеними тарифними ставками (посадовими окладами), виходячи із 6-годинного робочого дня та 6-денного робочого тижня, начислення кратності за роботу в зоні небезпеки, доплати за надурочний час, подвійної оплати за роботу у вихідні та святкові дні, нарахування премії 60%. До заяви додав первинні документи: шляхові листи в кількості 30 штук, довідку про роботу водія в зоні ЧАЕС (а.с.14 - 44).

Листом від 21 квітня 2015 року №33 ПрАТ «Гайсинське автотранспортне підприємство 10506» повідомило ОСОБА_2 про неможливість проведення перерахунку заробітної плати за роботу в зоні ЧАЕС, так як первинні документи про нарахування заробітної плати на підприємство не надходили, а наявні у заявника первинні документи мають виправлення незавірені в установленому порядку (а.с.7).

Згідно із довідкою підприємства автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич-Бориспіль» від 21 травня 2015 року за №106 ОСОБА_2 працював водієм в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС на транспортному засобі цього підприємства, перебуваючи в трудових відносинах з цим підприємством (на той час Бориспільське АТП-13212) з 04 листопада по 04 грудня 1986 року; підприємство виступало в ролі транспортера коштів від фонду ліквідації наслідків на ЧАЕС і Гайсинського АТП-10553; нараховувало зарплату відповідно до шляхових листів та табелю відпрацьованих годин в зоні ліквідації, які знаходяться на руках у позивача; підприємство підтвердило нарахування зарплати в такому розмірі:

-за відпрацьовані 240 год. в зоні І(по тарифу 0,754) 361,92;

-за відпрацьовані 120 год. в зоні ІІ(по тарифу 0,754) 271,44;

-премія в розмірі 20% від заробітної плати в зоні І (361,92х20%) 72,38;

-премія в розмірі 30% від заробітної плати в зоні ІІ (271,44х30%) 81,42;

-доплати за роботу в нічні години (0,754х120х35%) 31,66;

-доплата за роботу в святкові та вихідні дні 54,28;

-доплата за надурочні години 104,60;

всього нараховано за роботу в зоні ліквідації аварії на ЧАЕС 977,70 (а.с.68).

У свою чергу, ОСОБА_2 у позовній заяві зазначає, що заробітна плата має бути розрахована та оплачена відповідачем за період з 06 листопада по 30 листопада 1986 року в сумі 1 643,88 крб. та за період з 01 грудня по 05 грудня 1986 року в сумі 297,20 крб.

16 березня 2015 року Управлінням Пенсійного фонду України в м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області проведено зустрічну перевірку документів про заробітну плату ОСОБА_2 за період роботи у зоні відчуження за документами ПАТ «ААС - Бориспіль».

Під час перевірки було використано відомості про нарахування заробітної плати водіям, які приймали участь у ліквідації аварії на ЧАЕС з 04 листопада 1986 року по 04 грудня 1986 року, та при цьому встановлено відсутність наказів на премію, табелів обліку робочого часу, що підтверджують періоди перебування у зоні відчуження, розрахунку заробітної плати помісячно на гр. ОСОБА_2.

За наслідками перевірки УПФ України у м. Борисполі та Бориспільському районі Київської області складено Акт №95 від 16 березня 2015 року, яким встановлено, що перевірити правильність нарахування в зоні відчуження за роботу в нічні години, за роботу у вихідні та святкові дні, за понаднормові години, не має можливості у зв'язку з відсутністю табелів облікового робочого часу, що підтверджують періоди перебування у зоні відчуження, та подорожніх листів.

Судом установлено, що первинні документи: шляхові листи, табелі відпрацьованих годин в зоні ліквідації були передані ОСОБА_2 ААС «Славута-Бориспіль» на зберігання з тим, щоб вони не були втрачені за перебігом часу.

Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи», видача довідок про період роботи по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями.

Первинна документація на підставі якої проводилось нарахування заробітку зберігалась в Бориспільському АТП-13212 (правонаступник Автотранспортна акціонерна співдружність «Славутич-Бориспіль»). На час виникнення спору зазначена документація знаходиться на руках у ОСОБА_2, обставини передачі документів, час передачі, їх склад та зміст документально не засвідчені.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_2 посилається на те, що його заробітна плата за спірний період має нараховуватися на підставі розпорядження Ради Міністрів СРСР від 17 травня 1986 року № 964, п. 4 постанови Держкомпраці СРСР і секретаріату ВЦРПС від 07 квітня 1986 року №153/10-43; лист Міністерства праці та соціальної політики про оплату праці у зоні відчуження ЧАЕС у 1986-1990р.р. осіб, які виконували роботи пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища №03-3/1652-018-2 від 13 квітня 2001 року, постанову ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156, наказ Міністерства охорони здоров'я СРСР від 14 травня 1986 №104.

Норми цих правових актів не встановлюють обов'язкових, незмінних правил, і не можуть застосовуватися відносно всіх учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС. Відповідно до цих правових актів, зокрема, надавалося саме право: керівникам підприємств і організацій проводити оплату праці працівників, безпосередньо зайнятих на роботах з ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, по збільшених до 100 % тарифних ставках і посадових окладах, конкретний розмір яких мав установлюватися з урахуванням складності й терміновості виконуваних робіт; керівникам, при погодженні з головою урядової комісії, проводити у виключних випадках оплату праці робітників, зайнятих на роботах по ліквідації аварії на ЧАЕС, в ІІІ зоні небезпеки - у п'ятикратному розмірі у порівнянні з встановленими діючим законодавством нормами, по ІІ зоні - в чотирьохкратному розмірі і в І зоні - у трьохкратному розмірі.

Пункт 4 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 та постанова Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року №207-7 передбачали можливість залучення до роботи у понадурочний час та установлення працівникам підприємств, організацій і установ, що виконували роботи, пов'язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і попередженням забруднення навколишнього середовища, додаткову оплату праці за роботу в нічний час в розмірі 35 процентів погодинної тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60 відсотків тарифної ставки (окладу) на місяць.

Між тим, такий вид оплати праці має заохочувальний характер і премія виплачувалася відповідно до діючого на підприємстві положення про преміювання, наказів про залучення до роботи в понадурочний час і може бути підтверджена документами первинного бухгалтерського обліку щодо конкретної особи працівника.

Виходячи із положень вищевказаних нормативно-правових актів керівники підприємств, установ, організацій мали право, а не обов'язок нараховувати та здійснювати дані виплати.

Колегія суддів враховує, що оскільки виплати, на які претендує позивач, фактично не здійснювались, то відповідно і є відсутніми первинні документи щодо таких виплат. Оскільки відповідачем такі нарахування та виплати не були здійснені, то і відсутні підстави для покладання обов'язку на ПрАТ «Гайсинське АТП 10506» щодо надання такої довідки із урахуванням збільшення тарифної ставки.

Таким чином, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та зобов'язання підприємства проводити перерахунок заробітної плати і видавати довідку.

Поряд з цим, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що пенсія призначалася ОСОБА_2 на підставі документів пенсійної справи, до якої долучені первинні документи, в тому числі і табель обліку робочого часу та шляхові листи, прийняті органом, який призначив пенсію та не викликали сумніву щодо достовірності даних, відображених в них.

У разі відмови УПФУ, у перерахунку пенсії позивач вправі оскаржити таку відмову до суду у спосіб визначений процесуальним Законом.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частиною 2 статті 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

вирішила:

Апеляційну скаргу Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області задовольнити.

Рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 18 серпня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_2 до ПрАт «Гайсинське АТП 10506», третя особа без самостійних вимог - Управління Пенсійного фонду України у Гайсинському районі Вінницької області, про визнання незаконною відмови в перерахунку пенсії та зобов'язання вчинити дії відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.О. Чорний

З оригіналом вірно: