Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/535/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Ковальова О. Б.
Спори про спадкове право Доповідач Кодрул М. А.
УХВАЛА

Іменем України

03.03.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді Кодрула М.А.

суддів Черненка В.В., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Олександрійської міської ради Кіровоградської області про визнання права власності на ? частину житлового будинку за набувальною давністтю, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

10.10.2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Олександрійської міської ради, в якому просив визнати за ним право власності на 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Позов мотивований тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом йому на праві власності належить 1/4 частина вказаного житлового будинку, яка ним була успадкована після смерті матері, ще ? частина будинку належить на праві власності його батьку ОСОБА_3

Після розлучення з матірью та розподілу майна з 1969 року батько у будинку не проживав, а проживала там та користувалася його мати ОСОБА_4 Останніми роками, мати скаржилась на погане самопочуття, а тому йому прийшлось повернутись до неї та проживати там з 1998 по 2013 роки, про що свідчить довідка голови квартального комітету.

З батьком він ніяких стосунків не підтримував, так як в 1969 році він створив іншу сім'ю та поїхав від них, а нещодавно він дізнався, що ІНФОРМАЦІЯ_1 батько помер в м. Кривий Ріг. Спадщину, яка складається з 1/4 частину житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1 після його смерті ніхто не прийняв, а тому позивач вважає, що набув право власності на частину будинку свого батька, постійно проживаючи та доглядаючи за будинком.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права і ухвалити нове рішення про задоволення позову. Посилається на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що довідка видана головою квартального комітету про його проживання в будинку не є достатнім доказом, в рішенні суду не мотивовано, чому не визнається його добросовісність володіння частиною будинку, на яку він просить визнати право власності за набувальною давністтю.

Заслухавши доповідача, пояснення представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Частиною 4 статті 10 ЦПК України встановлено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (частина 1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що рішенням народного суду м. Олександрії від 17.02.1969 року було розірвано шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та поділено їх майно. Суд залишив на праві особистої власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 по ? частині домоволодіння по АДРЕСА_2, який пізніше перейменований на АДРЕСА_1.

З 1969 року та до свого повноліття позивач проживав з матір'ю.

З свідоцтва про право на спадщину за законом від 07.02.2014 року вбачається, що спадкоємцем майна ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 є її син ОСОБА_2, спадкове майно на яке видано свідоцтво, складається з ? частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1

ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про смерть, після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з ? частки житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1

Згідно довідки квартального комітету № 8 м. Олександрії від 05.08.2014 року ОСОБА_2 з 1998 року по 2013 року проживав за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації зі своєю покійною матірью ОСОБА_7

Встановивши вказані обставини та відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивач не довів, що він добросовісно, відкрито і безперервно користується спірною 1/4 частиною житлового будинку АДРЕСА_1 понад 15 років, так як не надав належних доказів, а також не надав доказів того, що здійснює оплату житлово-комунальних послуг та поточний ремонт за свій рахунок та інше, тобто, що він фактично здійснює правомочності власника, які передбачені ст., ст. 319, 322, 383 ЦК України, а також , що позивачем не доведено наявність законного об'єкту права власності, оскільки під час розгляду справи до суду не було надано доказів, за ким зареєстровано на теперішній час право власності на спірну 1/4 частину вищевказаного будинку з надвірними будівлями.

При цьому суд, оцінивши відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України наданий доказ, довідку квартального комітету про проживання позивача в будинку разом з матірью, дійшов висновку, що зазначена довідка не є достатнім доказом підтвердження постійного проживання ОСОБА_2 в будинку, оскільки він знаходиться в зареєстрованому шлюбі, зареєстрований за іншою адресою та не надав доказів того, що фактично здійснював повноваження власника, тобто проводив оплату комунальних послуг, ремонт будинку та інше. При цьому суд взяв до уваги, що в будинку до смерті в 2013 році проживала мати позивача, яка користувалася обома частинами будинку.

В п. 9 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Таким чином, виходячи зі змісту зазначеної норми закону, володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю.

З урахуванням цих роз'яснень правильним є висновок суду про те, що відсутні докази того, що позивач добросовісно користувався ? частиною будинку АДРЕСА_1 понад 10 років, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначена частина будинку належала на праві власності його батьку ОСОБА_3 і позивач знав або повинен був знати про це.

В п.11 вказаної постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року зазначено, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК).

Тому в рішенні суду першої інстанції обгрунтовано зазначено, що позивач не надав доказів того хто є власником частини будинку, на яку позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю та за ким вона зареєстрована на час розглядяду справи, виходячи з того, що ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1, прийняття спадщини після його смерті повинно здійснюватись відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 р.), якою визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Це означає, що спадщину після смерті ОСОБА_3 могли фактично прийняти особи, які проживали разом з ним на день смерті та (або) фактично вступили в управління або володіння спадковим майном, при цьому згідно ст. 548 ЦК УРСР (1963 р.) не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями, тобто прийняття частини спадщини означає, що якщо прийната частина спадщини, то вона прийнята в повному обсязі. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Колегія суддів вважає, щосуд першої інстанції, в межах заявлених вимог, повно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, які були представлені сторонами, та прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд дав неправильну оцінку наданому доказу довідці квартального комітету про факт його проживання разом з матірью у будинку, неправильно застосував норми матеріального права, спростовуються встановленими судом обставинами, яким суд дав належну оцінку, належним чином мотивувавши свої висновки у рішенні суду, тому висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 18 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена протягом двадцяти днів безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя:

Судді: