Справа №489/3855/15-ц 21.10.2015 21.10.2015 21.10.2015
Провадження №22-ц/784/2453/15
Справа № 489/3855/15-ц
Провадження № 22-ц/784/2453/15
Категорія: 48 Головуючий у 1-й інстанції: Тихонова Н.С.
Доповідач апеляційного суду: Буренкова К.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Буренкової К.О.,

суддів: Крамаренко Т.В., Кутової Т.З.,

із секретарем судового засідання: Лівшенком О.С.,

за участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2015 року у справі за її позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька,

в с т а н о в и л а :

В червні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька.

Позивачка зазначала, що з 15 серпня 1998 року по 23 березня 2010 року вона знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірваний між ними рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2010 року. Вона та відповідач мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який постійно проживає з нею та знаходиться на її утриманні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року на її користь із ОСОБА_4 стягнуті аліменти на утримання дитини в сумі 500 грн. щомісячно.

20 жовтня 2014 року вона уклала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_8, а тому має намір виїхати до цієї держави спочатку тимчасово, а згодом отримати дозвіл на постійне проживання в цій державі. Позивачка також зазначала, що між ОСОБА_8 та дитиною склались дружні стосунки, а тому вона має намір вивезти неповнолітнього сина ОСОБА_6 до Федеративної Республіки Німеччини, що забезпечить його моральний та фізичний розвиток, а також можливість лікування. Проте відповідач дозволу на виїзд дитини за межі України не надає.

Посилаючись на викладене, позивачка просила дозволити неповнолітньому ОСОБА_4 ОСОБА_6 багаторазовий виїзд за межі України до Федеративної Республіки Німеччина на строк до 10 травня 2018 року разом з нею без згоди та супроводу батька ОСОБА_4

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2015 року в позові ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду внаслідок неправильного застосування норм матеріального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її вимоги в повному обсязі.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що з 15 серпня 1998 року по 23 березня 2010 року ОСОБА_2 знаходилась у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4, який розірваний між ними рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 23 березня 2010 року (а.с.7-8). Сторони мають сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні (а.с.6, 15). Дитина навчається у 5 -А класі Першої української гімназії ім. Миколи Аркаса м. Миколаєва (а.с.21).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28 лютого 2011 року на користь позивачки на утримання дитини з відповідача стягнуто аліменти в сумі 500 грн. щомісячно (а.с.9-10).

20 жовтня 2014 року ОСОБА_4 уклала шлюб з громадянином Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_8, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану м. Адельсхайм (а.с. 11-13).

Матеріали справи також свідчать про те, що матір дитини ОСОБА_2 має посвідку на проживання у Федеративній Республіці Німеччини з 11 травня 2015 року до 10 травня 2018 року (а.с. 35-36), у зв'язку з чим просила суд надати дозвіл неповнолітньому ОСОБА_4 ОСОБА_6 на багаторазовий виїзд до вказаної держави разом з нею без згоди і супроводу батька ОСОБА_4

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на те, що виїзд дитини за кордон на тривалий час позбавить його можливості спілкуватись з сином, брати участь у його вихованні, що порушить його законні права та законні права дитини виховуватись батьком.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Статтею 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 (зі змінами) (далі - Правила), виїзд з України громадян, які не досягли шістнадцятирічного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли вісімнадцятирічного віку.

Відповідно до пп. 1 п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі - Закону) за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Аналіз наведених норм закону та Правил дає підстави вважати, що законодавством передбачена можливість вирішення в судовому порядку питання щодо лише тимчасового виїзду неповнолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка не зазначила терміну тимчасового вивезення дитини за кордон без згоди відповідача, а просила суд надати дозвіл на багаторазові виїзди в період до 18 травня 2018 року.

Встановивши наведені обставини, суд першої інстанції на підставі ст. ст. 141, 150, 155 СК України, ст.4 Закону, пп. 1 п.4 Правил прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_2, оскільки вона просила суд надати дозвіл на багаторазові виїзди дитини за кордон в період до 18 травня 2018 року (без зазначення певного періоду) без згоди відповідача, оскільки це суперечить положенням сімейного права, які визначають рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання дитини та можливості спілкування з нею.

Доводи викладені в апеляційній скарзі стосовно того, що надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька у Федеративну Республіку Німеччини відповідає інтересам дитини не спростовують висновків суду стосовно того, що такий виїзд може носити лише тимчасовий характер.

Враховуючи наведені обставини, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді