Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/7184/15-ц
Провадження №2/369/3032/15
РІШЕННЯ

Іменем України

13.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі головуючої судді Медвідь Н.О.

при секретарі Маршалковській О.Р.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до дочірнього підприємства «Дніпровський круг», ОСОБА_2, третя особа комунальне підприємство Київської обласної ради Києво-Святошинське бюро технічно інвентаризації» про визнання майнових прав на квартиру та усунення перешкод здійснювати права користування, володіння та розпорядження квартирою, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до відповідачів про встановлення права власності на квартиру № 66 в під'їзді № 2 на 10-му поверсі, загальна площа квартири складає 68,9 кв. метрів, за адресою: по вул. Білогородська, м. Боярка, Києво- Святошинського району Київської області та усунення перешкод у здійсненні позивачем права користування та розпорядження своїм майном, посилаючись на те, що 04 березня 2011 року позивач уклав договір № 04/03/11-Б з відповідачем ДП «Дніпровський круг», в особі директора ОСОБА_3, який діяв на підставі Статуту, та мав повноваження укладати вказаний правочин. В Главі 2 предмету договору зазначено, що позивач ОСОБА_1 купує майнові права на предмет договору, а ДП «Дніпровський круг» продає права на двокімнатну квартиру № 66 в під'їзді № 2 на 10-му поверсі, загальна площа квартири складає 68,9 кв. метрів, за адресою: по вул. Білогородська, м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області. В Договорі зазначено, що номер квартири є умовним і у разі змін в проектній документації, може змінюватись ДП «Дніпровський круг» в односторонньому порядку із збереженням усіх інших характеристик квартири. Остаточний номер квартири зазначається в акті прийому-передачі квартири, що підписується сторонами згідно з п. 4.3 цього договору. В п. 4.3 договору вказано, що ДП «Дніпровський круг», передає квартиру позивачу ОСОБА_1 після уточнення площі квартири та сплати повної її вартості, у відповідності до п.4.1 договору передача квартири оформляється актом прийому-передачі квартири, який складається відповідачем ДП «Дніпровський круг» і підписується сторонами до оформлення правовстановлюючого документа на право власності на квартиру, після чого позивач набуває право проводити ремонтні роботи та облаштувальні роботи в квартирі на умовах цього договору.

ДП «Дніпровський круг» отримавши 04 березня 2011 року кошти від позивача в сумі 320 тис. грн., не виконав взятих на себе зобов'язань щодо продажу квартири № 66 в під'їзді №2, на 10-му поверсі, загальна площа квартири складає 68,9 кв. метрів по вул. Білгородська, м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області. На звернення позивача, відповідач не тільки не реагує, а зловживаючи своїми посадовими повноваженнями дозволив відповідачу ОСОБА_2 вселитись в квартиру та здійснювати в ній ремонтні роботи.

Позивач звертався з позовними вимогами про визнання прав на квартиру до Києво- Святошинського районного суду Київської області і 07 серпня 2013 року, було ухвалене заочне рішення про задоволення позовних вимог, але Апеляційним судом Київської області, рішенням 20 квітня 2015 року скасоване рішення суду першої інстанції.

Після ухвалення заочного рішення суду ОСОБА_1 вважав, що квартира належить саме йому і його родині, так як він сплатив 320 тис. гривень за виконання договору № 04/03/11-Б, згідно з яким він її купив, тобто набув у власність предмет договору, а саме спірну квартиру.

В подальшому, на спірну квартиру почав претендувати ОСОБА_2, який самоправно розпочав у квартирі ремонтні роботи і теж вважає, що вказане помешкання належить йому та його родині.

Позивач вважає, що рішення Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2015 року, яке набрало чинності з моменту його оголошення, фактично позбавило ОСОБА_1 права власності на квартиру, за яку він сплатив повну суму коштів.

ОСОБА_2 вважає, що саме він є власником спірної квартири, а не ОСОБА_1

Тому просив встановити права власності позивача на квартиру № 66 в житловому будинку № 51 по вул. Білогородська, м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області, та усунути перешкоди у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В ході судових засідань позивач та представник позивача змінили свої позовні вимоги, та просили визнати за позивачем майнові права на квартиру № 66 в підїзді № 2 на 10 поверсі по вулиці Білогородській, 51 в м.Боярка, Києво-Святошинський район, Київська область та усунути перешкоди здійснювати позивачем права користування, володіння та розпорядження квартирою.

Представник відповідача ДП «Дніпровський круг» позов не визнала, пояснивши, що між позивачем та ДП «Дніпровський круг» договірні відносини не були в повній мірі виконані, а на теперішній час фактично припинені. Позивач спочатку оплатив вартість квартири, але потім зажадав їх повернення та отримав половину сплачених коштів..

Представник відповідача ОСОБА_2 позов не визнав. Надав заперечення проти позову, в яких обґрунтував належність ОСОБА_2 майнових прав на квартиру № 66 загальною площею 68,9 кв.м за адресою вул.Білогородська, 51, корпус 6, м.Боярка, Києво- Святошинський район, Київська область, а також про безпідставність позовних вимог позивача.

Представник третьої особи в суд не зявився, про дату і час проведення судового засідання повідомлений належним чином.

Суд вислухавши осіб, які приймають участь у розгляді справи,свідків, вивчивши матеріали справи, в позові відмовляє з таких підстав .

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 07.08.2013 по справі № 369/2930/13-ц, на яке посилається позивач, як на підставу свого позову та основний доказ, - скасоване рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.04.2015р., яке не було скасоване судом касаційної інстанції та є чинним.

Згідно з частиною 1 статті 223 ЦПК України, рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Статтею 319 ЦПК України встановлено, що рішення апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 20 квітня 2015р. встановлено факт того, що згідно з договором № 22/05/06-Б про пайову участь у фінансуванні будівництва від 12.01.2006р., укладеного між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2, ДП «Дніпровський круг» зобов'язалося за рахунок залучених від ОСОБА_2 коштів здійснити будівництво об'єкту і передати квартиру та документи, а ОСОБА_2 зобов'язався забезпечити відповідне фінансування будівництва об'єкта.

02.10.2008 між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 22/05/06-Б, за умовами якої, у зв'язку з почерговим прийняттям в експлуатацію фрагментів вказаного житлового комплексу із офісними приміщеннями змінено нумерацію квартири на № 286.

02.12.2008 між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 22/05/06-Б, згідно з якою загальний строк будівництва встановлено до III кварталу 2009 року.

30.11.2011 між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду до договору № 22/05/06-Б, за якою сторони домовилися зробити перерахунок 1 кв.м. площі

квартири та визначили, що новий номер квартири - № 66, а загальна площа квартири згідно з технічним паспортом складає 68,9 кв.м., а тому сума перерахунку становить 19 946 грн. 55 коп.

Даних про те, що вказаний вище договір про пайову участь у фінансуванні будівництва від 12.01.2006 та додаткові угоди до нього, скасовані або змінені, матеріали справи не містять.

Відповідно до частини 2 статті 223 ЦПК України, після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини.

Відповідно до частини 1 статті 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Частина 3 статті 61 ЦПК України встановлює, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Проте позивач в своєму позові, всупереч вищевказаним нормам ЦПК України, ставить під сумнів законність рішення Апеляційного суду Київської області від 20.04.2015, яке є чинним і помилково вважає чинним рішення Києво-Святошинського районного суду від 03.08.2013 та заперечує факти та обставини, встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 20.04.2015.

Відносини, які виникли між позивачем і відповідачем ДП «Дніпровський круг» , та між ДП «Дніпровський круг» та ОСОБА_2 є цивільно-правовими. За своєю правовою природою договори, укладені відповідачем ОСОБА_2 та позивачем з відповідачем ДП «Дніпровський круг» є різновидами договорів купівлі-продажу майнових прав.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Статтею 177 ЦК України передбачено, що об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

Згідно зі статтею 179 ЦК України, річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Статтею 190 ЦК України передбачено, що майном як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Майнові права є неспоживчою річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Згідно зі статтею 876 ЦК України власником об'єкта будівництва або результату інших будівельних робіт є замовник, якщо інше не передбачено договором.

У відповідності до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Стаття 317 ЦК України встановлює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Частина 3 статті 331 ЦК України визначає, що до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. У разі необхідності така особа може укласти договір щодо об'єкта незавершеного будівництва на право власності на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об'єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис обєкта незавершеного будівництва. Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна).

Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до частини 2 статті 656 ЦК України, предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.

Відповідно до частини 1 ст. 665 ЦК України, у разі відмови продавця передати проданий товар покупець має право відмовитися від договору купівлі-продажу.

Згідно зі статтею 658 ЦК України, право продажу товару, належить власникові товару. Якщо продавець товару не є його власником, покупець набуває право власності лише у випадку, якщо власник не має права вимагати його повернення

Згідно Правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 4 грудня 2013 року у справі № 6-134цс13, інвестор, виконавши свої грошові зобовязання за договором фінансування будівництва житлового будинку та повністю сплативши вартість обєкта будівництва, вчинив дії, спрямовані на виникнення юридичних фактів, необхідних і достатніх для отримання права вимоги переходу права власності на обєкт будівництва або набуття майнових прав на цей обєкт.

А відтак майнові права на обєкта будівництва, як особливий вид майна та речових прав, належать ОСОБА_2, так як він сплатив 100% вартості майнових прав на обєкта будівництва згідно договору № 22/05/06-Б про пайову участь у фінансуванні будівництва від 12.01.2006 і згідно умов договору № 22/05/06-Б (п. 3.1.2) лише він (за згодою -відповідача-1) мав право відчужувати майнові права на квартиру, а за відповідачем-1 таке право умовами договору не передбачено.

Подальша зміна площі, нумерації, строку введення в експлуатацію та ціни відповідно до зміненої площі квартири до введення будинку в експлуатацію не може заперечувати факт набуття ОСОБА_2 майнових прав на обєкт будівництва (його частину), а можлива зміна характеристик квартири була обумовлена договором, відповідач ДП «Дніпровський круг» звертався до відповідача ОСОБА_2 з пропозиціями, в тому числі письмовими, оформити зміни до договору, і сторони оформили це додатковими угодами від 02.10.2008, від 02.12.2008 та від 30.11.2011 та здійснили відповідний новий розрахунок за договором.

Подальша зміна площі, нумерації, строку введення в експлуатацію була повязана зі зміною проектної документації.

Так, 14.12.2006 Управлінням містобудування і архітектури та розвитку інфраструктури було погоджено зміни до проекту будівництва будинку, що полягало у розділі будинку на 2 корпуси (2 черги) та введенні в експлуатацію спочатку першої черги будинку (десятиповерховий житловий корпус), а потім сімнадцятиповерхового житлового корпусу (17 поверх нежилий) - друга черга.

Зміна нумерації пояснюється тим, що перша черга (десятиповерховий житловий корпус) була прийнята в експлуатацію актом державної приймальної комісії від 23.11.2007р., затвердженого розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації №850 від 19.12.2007р.

Рішенням виконкому Боярської міської ради №31/19 від 04.03.2008р. цьому корпусу було присвоєно адресу: вул. Білогородська, 51, корпус 5.

А на сімнадцятиповерховий житловий будинок 25.12.2009 видано технічний паспорт, згідно якого введено нову нумерацію в цьому будинку (кв. 1-191) визначено адресу: вул. Білогородська, 51, корпус 6.

Як розяснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Постанові № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» (п. 5), слід мати на увазі, що після оплати вартості проданого майна і передання його покупцеві, але до державної реєстрації переходу права власності, продавець не має права ним розпоряджатися, оскільки це майно є предметом виконаного продавцем зобов'язання, яке виникло з договору про відчуження майна (пункт 1 частини першої статті 346 ЦК), а покупець є його законним володільцем. У разі укладення нового договору про відчуження раніше переданого покупцю майна без розірвання попереднього договору чи визнання судом його недійсним, продавець несе відповідальність за його невиконання у виді відшкодування збитків новому покупцеві.

04.03.2011 між позивачем та ДП «Дніпровський круг « укладено договір № 04/03/11-Б відповідно до умов якого позивач купує майнові права на предмет договору, а ДП «Дніпровський круг» продає права на двокімнатну квартиру № 66 в під'їзді № 2 на 10-му поверсі, загальна площа квартири складає 68,9 кв. метрів, за адресою: по вул. Білогородська, м. Боярка, Києво-Святошинського району Київської області. За умовами договору позивач сплачує 320000,00 гривень.

Як пояснив допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_3, який був директором ДП «Дніпровський круг» і підписав з позивачем договір № 04/03/11 -Б від 04.03.2011 , на початку 2011 року з підприємства «Дніпровський круг» звільнились всі працівники, так як підприємство було у скрутному фінансовому стані. Особи, які вели облік квартир, договірної документації, звільнились. Приблизно в січні-лютому 2011 року позивач звернувся з пропозицією придбати квартиру в будинку 51 по вул. Білогородській в м. Боярка. Документація про права на квартиру № 66 на той час у нього була відсутня. Після укладення договору з позивачем, свідок виявив документи, що свідчили про права ОСОБА_2 на квартиру №66. Свідок зателефонував позивачу, запропонував внести зміни до договору, вказавши номер вільної іншої квартири, замість квартири №66 або розірвати договір. Після дзвінка позивач від пропозиції внести зміни до договору відмовився, просив повернути сплачені ним грошові кошти. Так як у квітні 2011 року було порушено провадження у справі про банкрутство введено мораторій на вимоги кредиторів, рахунок в банку було заблоковано, відповідач не зміг виконати вимоги з повернення коштів з банківського рахунку. Проте, згодом липні та вересні 2011р. позивач отримав від ОСОБА_3, грошові кошти в розмірі 160000,00 грн. (сто шістдесят тисяч) гривень готівкою в повернення боргу по розірваному договору, що підтверджується письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_4І, який був директором дочірнього підприємства «Дніпровський круг» з вересня 2011 року, пояснив суду, що до нього звернувся позивач з вимогою повернути решту боргу за розірваний договір. ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зустрічались з позивачем і в присутності ОСОБА_4 позивачу було повернуто частину коштів. Всього позивач отримав 160000,00 грн. За підприємством залишився борг 50% від вартості квартири по договору № 04/03/11-Б від 04 березня 2011 року. Оскільки підприємство діяльності не вело і не мало можливості повернути решту боргу, позивачу пропонувались майнові права на однокімнатну квартиру замість двокімнатної в рахунок погашення залишку боргу. Проте позивач наполягав на поверненні залишку боргу в грошовій формі. Угоду про розірвання договору підписувати відмовився поки не отримає всієї суми боргу.

Свідчення позивача, що отримані кошти є боргом за іншим укладеним між ним та ОСОБА_3 договором, який нібито виник між позивачем і ОСОБА_3, суд оцінює критично, оскільки вони розбігаються з первинними поясненнями самого позивача, не підтверджені належними і допустимими доказами.

Суд приходить до висновку, що позивач обрав неналежний спосіб захисту своїх прав і, з урахуванням уже отриманих ним 160000 гр. позивач має право вимагати від ДП «Дніпровський круг» відшкодування збитків у розмірі 160000 гр. Позивач не може вимагати від відповідача виконання своїх зобовязань щодо продажу квартири, визнання майнових прав на неї через те що попередньо укладений з відповідачем ОСОБА_2 договір не було розірвано чи визнано недійсним і права на квартиру були продані та передані відповідачу ОСОБА_2

З наведеного вбачається, що позов є необґрунтований та задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивач та його представник не довели тих обставин, на які посилались як на підставу позовних вимог, не надали належних і допустимих доказів в обґрунтування цих вимог, не спростували тих обставин, на які послалися представники відповідачів в обґрунтування своїх заперечень, що є їх обовязком відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. При цьому суд створив всі умови для змагального процесу, розяснював позивачу і його представнику їх права та обовязки.

Отже, суд, оцінюючи докази в їх сукупності, дійшов висновку про необґрунтованість та недоведеність вимог позивача.

Згідно частини 2 статті 4 Закони України «Про судовий збір», в редакції чинній на момент звернення позивача до суду, за подання позовної заяви майнового характеру ставка судового збору складала 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

Тобто з позивача підлягає до стягнення недоплачений судовий збір в розмірі 1 відсотка від суми позову, що складає 3200 гр. З урахуванням сплати позивачем судового збору в розмірі 243 гр. 60 коп. суд на підставі ст. 88 ЦПК України стягує з позивача на користь держави 2956 гр. 40 коп.

На підставі ст. ст. З, 15, 177, 179, 190, 331, 655, 656, 658, 665, 876 ЦК України, ст. З Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», п. 5 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в № 5 від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», ст.ст. 10. 11, 209, 212-214, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ДП «Дніпровський круг», ОСОБА_2, третя особа: Комунальне підприємство Київської обласної ради «Києво-Святошинське бюро технічної інвентаризації» про визнання майнових прав на квартиру усунення перешкод здійснювати права користування , володіння, та розпорядження квартирою відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 2956 гр. 40 коп. на користь держави.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: