Провадження № 2/201/3104/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

25 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

у складі головуючого - судді Ходаківського М.П.,

при секретарі Поддєлковій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Дніпропетровське РУ» про розірвання договору та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому посилається на те, що 06 березня 2015 року він підписав Анкету-заяву № 40-Z/020617, відповідно до якої позивач приєднався до публічної пропозиції АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладання договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України. На виконання зазначеного договору банк відкрив позивачу поточний рахунок №8840001 у доларах США та надав платіжну картку №053477. Станом на 25 травня 2015 року залишок на рахунку позивача складає 4 513, 33 доларів США, однак з невідомих причин користування належними позивачу грошовими коштами неможливе. Тому позивач просить суд розірвати договір, стягнути з відповідача 4 513, 33 доларів США суму основного боргу, 744, 69 доларів США - інфляційні витрати та 43, 30 доларів США три відсотки річних, та повернути позивачу суму боргу шляхом видачі суми у валюті зобовязання через касу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала на їх задоволенні наполягала.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Таким чином, враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 169, ч. 1 ст. 224 ЦПК України та винести у справі заочне рішення.

Згідно ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони ( вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад ( депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначеного такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Загальний порядок залучення банками України та філіями іноземних банків в Україні грошових коштів (як у національній, так і в іноземній валюті) або банківських металів від юридичних і фізичних осіб на їх поточні, вкладні (депозитні) рахунки регулюється Положеннями про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого Постановою Правління НБУ № 516 від 03 грудня 2003 року. Відповідно до п.2.4 Положення за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняли від іншої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові цю суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, установленим договором.

Судом встановлено, що 06 березня 2015 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву № 40-Z/020617, відповідно до якої він приєднався до публічного пропозиції АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на укладення договору про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України, що оприлюднена на офіційному сайті банку, та погодився, що ця анкета-заява разом з публічною пропозицією та додатками до неї становить між клієнтом та банком Договір про відкриття поточного рахунку та надання і використання платіжної картки (а.с.7-8,12-18).

На виконання зазначеного договору банк відкрив позивачу поточний рахунок № 8840001 у доларах США та надав платіжну картку № 053477 (а.с.9).

Згідно довідки від 25 травня 2015 року, наданої начальником відділення №24 філії «Дніпропетровське РУ АТ «Банк «Фінанси та Кредит» станом на 25 травня 2015 року залишок грошових коштів на картковому рахунку позивача складає 4 513, 33 доларів США, що еквівалентно 94 043, 59 грн. (а.с.9).

25 червня 2015 року позивач звернувся до відповідача про розірвання договору та повернення грошових коштів (а.с.10-11), на що відповіді не отримав.

Відповідно із ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Відповідно до п. 3.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, грошові кошти на вкладні депозитні рахунки фізичних осіб можуть бути внесені готівкою, перераховані з іншого вкладного (депозитного) рахунку або поточного рахунку і повертаються банками готівкою або в безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок.

Згідно ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу ( вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім випадків зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, як і встановлені договором.

Таким чином, обмеження прав позивача щодо отримання грошових коштів, які є його власністю є безпідставними та такими, що суперечать чинному законодавству України, а також Конституції України. Позивач не був позбавлений права на вищезазначені грошові кошти у встановленому законом порядку, а тому має право на їх повернення відповідачем без будь-яких обмежень.

Статтею 625 Цивільного кодексу України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов'язання. Так, ч. 1 цієї статті визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. У ч. 2 зазначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Щодо стягнення з відповідача інфляційних витрат необхідно зазначити наступне. Як передбачено нормами Закону від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення», індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання, а ціни в Україні встановлюються в національній валюті гривні. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Державним комітетом статистики України, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає (рішення Верховного Суду України від 28 березня 2012 року у справі 6-36736вов10). Тому норми ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, яке визначене у гривні.

Стосовно зобовязання ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» видати грошові кошти позивачу через касу будь якого відділення банку, то така вимога задоволенню не підлягає, оскільки вона стосується порядку виконання рішення суду і видача коштів повинна здійснюватися відповідно до вимог укладеного між сторонами договору.

З урахуванням викладеного, враховуючи всі фактичні обставини справи, та наявні у матеріалах справи докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, та вважає за необхідне розірвати договір про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України від 06 березня 2015 року укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та стягнути з відповідача на користь позивача суму вкладу за договором про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України від 06 березня 2015 року у розмірі 4 513, 33 доларів США, а також 3 % річних у розмірі 43, 30 доларів США.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 169, 209, 212-215, , 224-226 ЦПК України, ст. ст. 526, 625, 629, 651, 1058, 1060 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Дніпропетровське РУ» про розірвання договору та стягнення грошових коштів задовольнити частково.

Розірвати Договір про відкриття поточних рахунків, надання і використання платіжних карток, та комплексного обслуговування фізичних осіб-резидентів України від 06 березня 2015 року, укладений між ОСОБА_1 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит на користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1, 49000, м. Дніпропетровськ, ж/м Сокіл-1АДРЕСА_1) 4 556,63 доларів США (чотири тисячі пятсот пятдесят шість доларів США 63 центи), з яких 4 513,33 доларів США (чотири тисячі пятсот тринадцять доларів США 33 центів) сума основного боргу та 43,30 доларів США (сорок три долара тридцять центів) три відсотка річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на користь держави 1 046,41 гривень судового збору.

Рішення суду набирає законної сили в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя М.П. Ходаківський