Справа № 357/8976/14-ц
У Х В А Л А

17 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Протасова О. М. ,

при секретарі Хрішкова Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця районного відділу державної виконавчої служби Білоцерківськогоміськрайонного управління юстиції ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник у встановлений законом строк звернувся до суду зі скаргою на постанову державного виконавця районного відділу Державної виконавчої служби Білоцерківського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_2 від 26.06.15 про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову у прийнятті до провадження виконавчого документа), зазначивши, що 04.12.2014 р. Білоцерківський міськрайонний суд Київської області відмовив у задоволенні позову прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області та 53-х відповідачів, у тому числі, до ОСОБА_1, третя особа Управління Держкомзему в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконними та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння, та зняв арешт з земельних ділянок, що були виділені 53-м відповідачам, у тому числі, ОСОБА_1, кадастровий номер :05:008:0076 площею 0,1 га в межах Фурсівської сільської ради. Це рішення було надано державному виконавцю для зняття арешту з земельної ділянки, однак 26.06.15 державний виконавець виніс постанову, якою відмовив у відкритті виконавчого провадження, посилаючись на ненадання виконавчого документа, передбаченого ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" та подання заяви особою, повноваження якої не посвідчені належним чином. Вважаючи такі дії незаконними, просив визнати неправомірними постанову від 26.06.15 про відмову у відкритті виконавчого провадження та бездіяльність державного виконавця, та зобовязати ВДВС Білоцерківського РУЮ зняти арешт з належної їй земельної ділянки.

У судовому засіданні представник заявника ОСОБА_3, який діє на підставі довіреності, підтримав скаргу, посилаючись на наведені у ній обставини, представник Державної виконавчої служби Білоцерківського МРУЮ ОСОБА_2 проти скарги заперечувала та повідомила, що відмова у відкритті виконавчого провадження була винесена з урахуванням положень ст.ст.9,17 Закону України "Про виконавче провадження", однак того ж дня 26.06.2015 року нею була винесена постанова про звільнення майна боржника з-під арешту на підставі ст.60 Закону України "Про виконавче провадження".

Вислухавши представника заявника та державного виконавця, а також дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, з урахуванням такого.

Як вбачається з матеріалів справи, арешт на земельні ділянки, у тому числі, що належить заявнику, був накладений відповідно до ухвали Блоцерківського міськрайонного суду Київської області від 31.01.2013 року про забезпечення позову прокуратури Київської області в інтересах Держави в особі Київської обласної державної адміністрації до Білоцерківської районної державної адміністрації Київської області та 53-х відповідачів, у тому числі, до ОСОБА_1, третя особа Управління Держкомзему в Білоцерківському районі Київської області про визнання незаконними та скасування розпорядження, визнання недійсними державних актів на право власності на земельні ділянки, скасування їх державної реєстрації та витребування земельних ділянок із чужого незаконного володіння.

З відповідних постанов державного виконавця РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ Київської області судом встановлено, що 04.02.2013 року він відкрив виконавче провадження з виконання зазначеної ухвали суду, а 22.05.2013 року закінчив у звязку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014 року, яке набуло чинності, вбачається, що у задоволенні зазначеного позову відмовлено, арешт, накладений на земельні ділянки, знятий.

З матеріалів справи судом встановлено, що 26.06.2015 р. заявник через свого представника ОСОБА_4, який надав світокопію нотаріально посвідченої довіреності, звернувся до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ з заявою про примусове виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014 року та зняття арешту з належної заявнику земельної ділянки.

Однак постановою від того ж числа державний виконавець Заморська Я.О. відмовила у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання у звязку з ненаданням виконавчого документу, зазначеного у ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", та поданням заяви особою, повноваження якої не посвідчені належним чином.

Посилання позивача на подання заяви особою, повноваження якої не посвідчені належним чином, суд вважає помилковими, оскільки, за змістом п.п.2.3, 6.1 Інструкції про порядок розгляду звернень та особистого прийому громадян у Міністерстві юстиції України, в установах та організаціях, що належать до сфери його управління, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18.03.2004 р. №26/5, обовязок перевірити повноваження представника входить до обовязків особи, уповноваженої на здійснення функцій з діловодства, повязаних з реєстрацію звернень громадян.

Як вбачається з кутового штампу про реєстрацію заяви, повноваження ОСОБА_5 були перевірені уповноваженим працівником РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ.

Стосовно доводів державного виконавця щодо відсутності підстав до прийняття до провадження виконавчого документа, а також ненадання заявником виконавчого документу, передбаченого ст.17 Закону України "Про виконавче провадження" , суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.60 зазначеного Закону, у разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини.

Згідно з п.п.3.1, 4.2.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02.04.2012 №512/5, примусовому виконанню підлягають виконавчі документи, визначені у ст.17 Закону України "Про виконавче провадження"; при скасуванні судом заходів забезпечення позову за завершеними виконавчими провадженнями державний виконавець відновлює виконавче провадження протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, після чого майно звільняється з-під арешту за постановою державного виконавця без винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

За змістом цих норм та положень п.2 ч.2 ст.17 Закону України "Про виконавче провадження", рішення суду, яким знято арешт з майна, є виконавчим документом, за яким здійснюється примусове виконання.

Як вбачається з заяви від 26.06.2015 року, до РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ заявник звернувся з заявою саме такого змісту: прийняти до примусового виконання рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2014 року, надавши його засвідчену копію.

Як встановлено судом, отримавши таку заяву державний виконавець діяв не відповідно до п.п.3.1, 4.2.11 вказаної Інструкції, а фактично відмовив у прийнятті до провадження виконавчого документа, що жодним нормативним актом не передбачено.

За змістом ч.1 ст.11, ч.1 ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" та п.4.2.11 Інструкції з організації примусового виконання рішень, державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, а отримавши виконавчий документ, який відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, прийняти виконавчий документ до виконання у визначеному законом порядку.

Однак державний виконавець цих вимог не дотримався, пославшись на підстави для відмови у відкритті виконавчого провадження, які правового значення не мають.

Тому суд вважає, що державний виконавець, відмовляючи у прийнятті до провадження виконавчого документа та відкритті виконавчого провадження, діяв не відповідно до встановленого законом порядку, а тому неправомірно.

Однак враховуючи, що постановою державного виконавця від 26.06.2015 року арешт, накладений на земельні ділянки постановою від 04.02.2013 р., знятий, суд вважає, що в частині визнання бездіяльності державного виконавця неправомірною та зобовязання його зняти арешт з майна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст.386, 387, 388, 294-296 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Суддя ОСОБА_6