АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/835/15 Головуючий 1 інстанції -
Справа № 639/3285/13-ц Єрмоленко В.Б.
Категорія: сімейні Доповідач - Швецова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 березня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Бровченко І.О., Даниленка В.М.

за участі секретаря - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління юстиції у Харківській області на ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року у цивільній справі за клопотанням Головного управління юстиції у Харківській області, в інтересах заявника ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанов суду м. Бругг кантону Аргау (Швейцарська конфедерація) від 07 квітня 2011 року та від 21 квітня 2011 року про покладення опіки над малолітнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження на ОСОБА_1, визначення місця проживання дитини АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_3 повернути дитину до Швейцарської конфедерації , -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2012 року Головне управління юстиції у Харківській області, діючи в інтересах громадянина Франції ОСОБА_1 звернулося до суду з клопотанням про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанов суду м. Бругг кантону Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 07 квітня 2011 року та від 21 квітня 2011 року про покладення опікі над малолітнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, на ОСОБА_1 визначення місцем проживання дитини АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_3 повернути дитину до Швейцарської Конфедерації за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог зазначало, що у подружжя ОСОБА_1 ( громадянина Франції) та ОСОБА_3 ( громадянки України), які перебувають у зареєстрованому шлюбі з 28.06.2003 p., народився ІНФОРМАЦІЯ_1 р. син ОСОБА_2, який і роживав з батьками за адресою АДРЕСА_1. Влітку 2010 p., ОСОБА_3 за згодою батька дитини, привезла сина на літні канікули до України та відмовилася повертати дитину до Швейцарії. До теперішнього часу малолітній знаходиться з бабусею по материнській лінії ОСОБА_4 за адресою АДРЕСА_2, мати дитини ОСОБА_3. тривалий час перебуває у Швейцарії.

Постановою суду м. Бругг кантону Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 07 квітня 2011 року в порядку сумарного судочинства про захист шлюбу вирішено дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, тимчасово передати під опіку ОСОБА_1; зобов'язано відповідачку (ОСОБА_3) передати дитину стягувачу для здійснення опіки не пізніше 10.04.2011 p., а також заборонено їй виїжджати з дитиною з території Швейцарії ( а.с. 7-8)

Постановою суду м. Бругг кантону Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 21 квітня 2011 року місцем проживання дитини визначено м. Віндіш (Швейцарськ

Конфедерація) та зобов'язано ОСОБА_3 негайно повернути дитину за адресою: АДРЕСА_1

До Міністерства юстиції України, як до Центрального органу для виконання функцій, визначених Конвенцією про юрисдикцію, право, що застосовується, визнання, виконання та співробітництво щодо батьківської відповідальності та заходів захисту дітей, надійшла заява громадянина Франції ОСОБА_1 про визнання на території України постанов Швейцарського суду про встановлення місця проживання малолітнього ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження у м. Віндіш (Швейцарська Конфедерація), а також про зобов'язання ОСОБА_3 передати дитину для здійснення опіки, у зв'язку з чим Головне управління юстиції у Харківській області звернулося до суду.

ОСОБА_3. звернулася до суду з письмовими поясненнями, в яких зазначила, що вона з чоловіком постійного місця проживання в Швейцарії не мала, квартиру за адресою : АДРЕСА_1 з 01.04.2008р. вони лише орендували, з того часу вона займалася аспірантською діяльністю в Державному технічному університеті м. Цюріха, але не працювала у навчальному закладі. У зазначеній квартирі проживала до 29.03.2011р., з якої після сварки з чоловік та побиття, а також загроз володільця житла вимушена була піти та зробити заяву про викрадення документів та коштовностей у поліції, а потім була доставлена у санітарну частину, з якої її відпустили тільки 05.04.2011р. В подальшому, з 16.04.2011р. вона проходила лікування у Харківській міській клінічній лікарні швидкої та невідкладної медичне допомоги до травня 2011р. ОСОБА_3 наполягає на тому, що запрошень до су, м. Бругг, копію заяви чоловіка до суду від 31.03.2011р., постанов суду вона не отримувала, а тому не могла виконати рішення суду.

ОСОБА_4, з якою тривалий час проживає дитина ОСОБА_2, проти задоволення клопотання заперечувала, стверджуючи, що дитина понад 4 років проживає в Україні, навчається у школі, має постійне житло і все необхідне, відвідує дитячий гурток, тому переїзд до іншої країни може завдати дитині психологічної травми, тому як мати дитини збирається повернутися, батько - постійного житла в Швейцарії не має. На данний час ОСОБА_4 проживає в готелі, чоловік надає кошти на її лікування, вона постійно спілкується з дитиною по телефону, через інтернет, має намір приїхати після одужання.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року у задоволенні клопотання Головного управління юстиції у Харківській області в інтересах заявника ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанов суду м. Бругг кантону Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 07 квітня 2011 року та від 21 квітня 2011 року про покладення опіки над малолітнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, на ОСОБА_1 визначення місцем проживання дитини АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_3 повернути дитину до АДРЕСА_1 - відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою Головне управління юстиції у Харківській області звернулося на неї з апеляційною скаргою, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу, та постановити по справі нову ухвалу, якою задовольнити клопотання Головного управління юстиції у Харківській області.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду першої інстанції відповідно до ст. 303 ЦПК України, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.ст. 1, 2, 3 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи в задоволенні клопотання Головного управління юстиції у Харківській області, в інтересах заявника ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанов суду м. Бругг кантону Аргау (Швейцарська конфедерація) від 07 квітня 2011 року та від 21 квітня 2011 року та зобов'язання ОСОБА_3 повернути дитину до Швейцарської конфедерації, суд першої інстанції виходив з того, що зазначені рішення Швейцарського суду були винесені майже через рік після виїзду дитини до України, а також після повернення відповідачки на Україну, що унеможливлює взагалі захист прав дитини, а саме встановлення опіки. Відповідно до положень Гаазької Конвенції суд може відмовити у поверненні дитини, якщо це суперечить основоположним принципам запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст. . 20) або з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ст. 12).

Судова колегія погоджується з таким висновком районного суду, оскільки цей висновок є правильним і таким, що ґрунтується на законі.

Статтями 1, 2, 3 ЦПК України передбачено, що завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України та цього Кодексу та Закону України "Про міжнародне приватне право". Якщо міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.

Згідно з частиною першою статті Гаазької Конвенції, яка була ратифікована Законом України № 136-У від 14.09.2006р. і є обов'язковою для України, переміщення або утримання дитини розглядаються як незаконні, якщо при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь-якій особі, установі або ж іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у які дитина постійно мешкала до переміщення або утримання; та у момент переміщення або утримання ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися, якби не переміщення або утримання.

За змістом частини другої статті З Конвенції права піклування, про які йдеться в частині першій цієї норми, можуть виникнути, зокрема, на підставі будь-якого законодавчого акта, або в силу рішення судової або адміністративної влади, або внаслідок угоди, що спричиняє юридичні наслідки відповідно до законодавства такої держави.

Підстави виникнення правового зв'язку між дитиною і заявником повинні визначатися відповідно до законодавства тієї держави, в якій дитина постійно проживала.

По справі достовірно встановлено, що подружжя ОСОБА_1 - громадянин Франції та ОСОБА_3 - громадянка України 28.06.2003 р. у Франції уклали шлюб. Від якого мають одну дитину - сина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 народження. Відповідно до довідки посольства України в Швейцарській конфедерації від 24.01.2011р. дитина зареєстрована громадянином України (а.с. 81). ОСОБА_2 є також громадянином Франції. Крім того, за поясненнями представника заявника, під час реєстрації дитини громадянином України запис його прізвища та імені транскрибовано відповідно до національних традицій України, згідно з положеннями ст.294 ЦК України.

Влітку 2010 року відповідачка, скориставшись дозволом батька на тимчасовий виїзд з Швейцарії до України, привезла дитину на канікули та відмовилася повертати дитину в обумовлений строк, до початку навчального року, в Швейцарію. Дитина проживає з бабусею ОСОБА_4 по АДРЕСА_2 До грудня 2010 р. батько і син спілкувалися по телефону. Незадовго до Різдва заявник поставив вимогу, що дитина повинна повернутися назад до Швейцарії. Оскільки відповідачка заперечувала, ОСОБА_1 відправився до України, але забрати дитину, не залучаючи суд, у нього не вийшло.

Постановою суду м. Бругг кантону Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 07 квітня 2011 року в порядку сумарного судочинства про захист шлюбу вирішено дитину ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження, тимчасово передати під опіку ОСОБА_1; зобов'язано відповідачку (ОСОБА_3) передати дитину стягувачу для здійснення опіки не пізніше 10.04.2011 p., а також заборонено їй виїжджати з дитиною з території Швейцарії ( а.с. 7-8)

Постановою суду м. Бругг кантону іу Ааргау (Швейцарська Конфедерація) від 21 квітня 2011 року місцем проживання дитини визначено м. Віндіш (Швейцарськ

Конфедерація) та зобов'язано ОСОБА_3 негайно повернути дитину за адресою: АДРЕСА_1

Проте, зазначені рішення Швейцарського суду від 07.04.2011р. та 21.04.2011р. щодо дитини, були прийняті майже через рік після виїзду дитини до Україну (влітку 2010р.), а також після повернення відповідачки на Україну, що унеможливлює взагалі захист прав дитини, а саме встановлення опіки, заборона відповідачки виїжджати з Швейцарії з дитиною, строків передачі дитини позивачу для здійснення опіки ( до 10.04.2011р. при постанові суду по частині позовних вимог 21.04.2011р.).

Так, ч. 2 ст. 12, ч.ч. 1, 2 ст. 13 та ст. 20 Гаазької Конвенції містить вичерпний перелік обставин, за наявності яких суд має право відмовити у поверненні дитини до місця постійного її проживання. Зокрема, якщо в ході розгляду справи суд виявить, що особа, установа або інший орган, що мають піклуватися про дитину, фактично не здійснювали права піклування на момент переміщення або утримування; заявник дав згоду на переміщення або утримування або згодом дав мовчазну згоду на переміщення або утримування; існує серйозний ризик того, що повернення поставить дитину під загрозу заподіяння фізичної або психічної шкоди або іншим чином створить для неї нестерпні житлові умови; дитина заперечує проти повернення і досягла такого віку і рівня зрілості, при як суду слід брати до уваги її думку.

Крім того, суд може відмовити також у поверненні дитини, якщо це суперечить основоположним принципам запитуваної держави в галузі захисту прав людини й основних свобод (ст.20) або з моменту переміщення пройшло більше року і дитина прижилася у новому середовищі (ст.12).

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції, встановивши, що протягом останніх чотирьох років ОСОБА_2 проживає в Україні, відвідував дитячий садочок, зараз навчається у загальноосвітній школі № 59, є вихованцем гуртка «Ориіамі» комунального закладу «Станція юних техніків № 1 Харківської міської ради», у зв'язку з чим дитина прижилася у новому середовищі, а тому є підстави вважати та повернення до Швейцарії у дев'ятирічному віці може негативно вплинути на його психологічний стан, завдати шкоду його здоров'ю, інтересам, правам і свободам, обґрунтовано відмовив в задоволенні клопотання.

Крім того, як вбачається з наданого до суду апеляційної інстанції рішення Верховного суду Кантону від 25 вересня 2014 року запроваджена проти ОСОБА_3 кримінальна справа щодо незаконного з боку нею позбавлення волі та викрадення неповнолітньої дитини була закрита. При цьому, у своєму рішенні, Верховний суду Кантону у своєму рішенні від 25 вересня 2014 року зазначив, що центр життєвих інтересів ОСОБА_2, а разом із ним відповідно і його постійне місц проживання перемістилися до України. Якби дитина мала постійне місце прживання за кордоном, то питання права на опікунство та батьківські права, відносилось б до компетенції сідді за його постійним місцем проживання (СТАТТЯ 5 РОЗДІЛ 1 Гаагської конвенції, Рішення Федерального суду 138 ІІІ 11 Е. 5.1.). Тому до компетенції Швейцарського судді не відносяться рішення щодо дитячих інтересів, якщо дитина має своє постійне місце проживання за кордоном (Рішення Федерального суду 5 А_631/2011 від 18 липня 2013 року Е. 3) Право на опікунство та батьківські права, а також право на визначення місця проживання дитини, що витікає з них, по відношенню до ОСОБА_2, узгоджується з правом на його постійне місце проживання в Україні. Компетенція на врегулювання права на опікунство та батьківські права належать Українським органам влади, у той час як до компетенції Швейцарських органів влади не належать. Оскільки, у Швейцарії не зареєстровано жодного Українського загальновизнаного вироку, який зобов'язав би ОСОБА_3 повернути ОСОБА_2 до Швейцарії, вона своїми діями не здійснила жодного кримінального діяння.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що в даному випадку суд першої інстанції своєю ухвалою від 05 грудня 2014 року обґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання Головного управління юстиції у Харківській області, в інтересах заявника ОСОБА_1 про визнання та надання дозволу на примусове виконання на території України постанов суду м. Бругг кантону Аргау (Швейцарська конфедерація) від 07 квітня 2011 року та від 21 квітня 2011 року про покладення опіки над малолітнім ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження на ОСОБА_1, визначення місця проживання дитини АДРЕСА_1 та зобов'язання ОСОБА_3 повернути дитину до Швейцарської конфедерації, за відсутності для цього правових підстав.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги, наведених на її обґрунтування, то ці доводи апелянта є несуттєвими і не містять передбачених законом підстав для зміни чи скасування процесуального судового рішення, ухваленого судом першої інстанції, яке є предметом апеляційного оскарження.

Таким чином, з огляду на викладене, та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Головного управління юстиції у Харківській області - відхилити.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: