Справа № 367/1915/15 Головуючий у І інстанції Оладько С. І.
Провадження № 22-ц/780/4178/15 Доповідач у 2 інстанції Таргоній Д. О.
Категорія 49 07.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

07 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - судді Таргоній Д.О.,

суддів: Воробйової Н.С., Голуб С.А.,

за участю секретаря Токар Т.Ю.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів

ВСТАНОВИЛА :

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 1996 року по 2009 рік. Від шлюбу мають сина ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час син повнолітній та є студентом денної форми навчання Національної академії внутрішніх справ з терміном до 30.06.2018 року. У зв'язку з навчанням дитина потребує витрат на харчування, дорогу, а також матеріальної допомоги. Просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_4 у розмірі ? частини з усіх видів заробітку до закінчення навчання.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2015 року позов задоволено.

Не погоджуючись з рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Зокрема, в обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не враховано, те що він з 30.01.2010 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 від якого має сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, який знаходиться на його забезпеченні, не враховано його стан здоров'я та витрати, які він несе у зв'язку з призначеною йому реабілітацією, а також те, що він знаходиться на службі у Луганській області у м. Старобельськ та винаймає там житло, у зв'язку з чим несе матеріальні витрати.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує наступні питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин (ч. 1 ст. 214 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції даним вимогам закону відповідає.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що син відповідача - ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги у зв'язку із продовженням навчання, а відповідач у справі не надав доказів на підтвердження тих обставин, що його матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу сину.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом встановлено, що сторони у справі з 1996 року по 2009 рік перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_4 навчається на І курсі Національної академії внутрішніх справ на денній формі навчання. Термін навчання з 15.08.2014 року по 30.06.2018 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Статтею 200 СК України встановлено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 6 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" судам роз'яснено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Визначаючи розмір аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку із завчанням ОСОБА_4 потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надав доказів тих обставин, що його матеріальний стан не дозволяє надавати матеріальну допомогу сину.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_4, який продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач має на утриманні малолітнього сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, знаходиться на службі у Луганській області у м. Старобельськ та винаймає там житло, несе витрати на реабілітацію у зв'язку із станом здоров'я, як підставу для звільнення від сплати аліментів, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки апелянтом не надано доказів того, які він має доходи та які витрати несе у зв'язку із проходженням реабілітації.

Крім того, наявність на утриманні іншої дитини не дає підстав для звільнення його від сплати аліментів на утримання сина ОСОБА_4 на час його навчання.

Решта доводів апеляційної скарги не ґрунтується на доказах та законі і не спростовують висновків суду.

Таким чином, суд першої інстанції повно з'ясував обставини справи, дав належну оцінку доказам, висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Підстав для скасування рішення при апеляційному розгляді справи не встановлено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 15 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: