У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, до відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, виконавчий комітет Суворовської районної у м. Херсоні ради, про визнання незаконними постанови та акта державного виконавця, визнання недійсним свідоцтва про право власності, за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, звернулася до суду із зазначеним позовом, на обґрунтування якого зазначала, що відповідно до постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні від 27 червня 2012 року та акта від 27 червня 2012 року про передачу майна у власність ОСОБА_5 в рахунок погашення боргу передано 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1. На підставі вказаного акта приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу видано ОСОБА_5 свідоцтво про право власності на вищезазначене майно. Посилаючись на те, що її неповнолітній син ОСОБА_4 є співвласником спірного нерухомого майна, в той час як передача 23/100 частини домоволодіння у власність відповідачки відбулася без виділення належної йому частки, просила суд визнати незаконними постанову та акт державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні від 27 червня 2012 року про передачу майна, а також визнати недійсним видане на їх підставі свідоцтво про право власності ОСОБА_5 на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд по АДРЕСА_1.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року, у задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що з матеріалів спадкової справи не убачається, що спірне нерухоме майно по АДРЕСА_1 до складу спадкової маси, що відкрилася після смерті ОСОБА_7, не входило, позивачем не доведено порушення своїх прав, крім того, спадкодавець також був боржником за договором позики.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 12 січня 2009 року між ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9, як позикодавцями, та ОСОБА_7, ОСОБА_10, як позичальниками, укладено договір позики, предметом якого є грошова сума у розмірі 48 тис. доларів США. Зазначені кошти зобов'язалася повернути ОСОБА_10, про що написала розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцями після смерті ОСОБА_7 є: його дружина ОСОБА_10, його донька ОСОБА_11 та онук ОСОБА_4

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 8 грудня 2010 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 30 березня 2011 року, стягнуто з ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_9 у рівних частинах грошову суму в якості боргу за договором позики у розмірі 380 222 грн 40 коп.

Під час примусового виконання судового рішення про стягнення боргу з ОСОБА_10, з метою забезпечення реального виконання рішення державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні, відповідно до вимог ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» проведено опис майна боржника і накладено арешт на це майно, про що складено акт опису та арешту майна від 21 червня 2012 року, а саме: на 23/100 частини домоволодіння з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_1, належних ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 14 квітня 1998 року.

З постанови старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Суворовського районного управління юстиції ОСОБА_12 від 27 червня 2012 року, акта державного виконавця від 27 червня 2012 року убачається, що у рахунок погашення боргу ОСОБА_10 на користь ОСОБА_5 було передано 23/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

У матеріалах справи міститься свідоцтво від 18 липня 2012 року № 4009 про право власності ОСОБА_5 на 23/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1, оскільки майно не реалізовано і стягувач ОСОБА_5 виявила бажання залишити за собою непродане майно, яке раніше належало ОСОБА_10

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Судом не було звернуто уваги на те, що ОСОБА_3 та ОСОБА_13 відмовилися від прийняття спадщини на підставі ст. 1274 ЦК України на користь неповнолітнього ОСОБА_4 22 жовтня 2010 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу ОСОБА_14 було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на майно померлого ОСОБА_7 на його онука - неповнолітнього ОСОБА_4 Спадковим майном у свідоцтві зазначено земельну ділянку для ведення садівництва площею 0,0645 га за адресою: м. Херсон, с. Великий Потьомкінський, садівницьке товариство «Поляна».

Відповідно до ч. 2 ст. 1268 ЦК України не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України).

Таким чином, суду слід перевірити, чи прийняв за таких обставин неповнолітній ОСОБА_4 усю спадщину від померлого ОСОБА_7, у тому числі й належну померлому ОСОБА_7 частку у спільному майні подружжя - 23/100 частини домоволодіння по АДРЕСА_1 (тобто 115/200 частки вказаного нерухомого майна).

Відповідно до п. п. 1 та 6 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Стягнення на майно боржника звертається в розмірі і обсязі, необхідних для виконання за виконавчим документом, з урахуванням стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій, штрафів, накладених на боржника під час виконавчого провадження. У разі якщо боржник володіє майном спільно з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням державного виконавця.

Суди попередніх інстанцій, ухвалюючи судові рішення, вищевказаного не врахували та дійшли передчасного висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 333, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 26 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 23 жовтня 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко