Єдиний унікальний номер 235/926/14-ц Номер провадження 22-ц/775/361/2015
Головуючий у 1 інстанції : Філь О.Є.
Доповідач: Новікова Г.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 жовтня 2015 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого: Новікової Г.В.

суддів: Космачевської Т.В., Будулуци М.С.

при секретарі: Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Красноармійського міськрайонного суду від 19 лютого 2014 року по справі за заявою ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1,

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції звернувся до суду з поданням про обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_1. В обґрунтування посилався на те, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист №2-3505, виданий 02 жовтня 2012 року Солом'янським районним судом м.Києва про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь КС «Співдружність». На підставі цього виконавчого листа 19 червня 2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. При виході за місцем реєстрації боржника встановлено, що він мешкає разом із сім»єю в м.Київі. За місцем реєстрації через батьків ОСОБА_1 передано повідомлення про наявність боргів. Станом на 6.02.2014 року боржником не вчинено дій,спрямованих на виконання рішення суду.

Ухвалою Красноармійського міськрайонного суду від 19 лютого 2015 року задоволено подання державного виконавця ВДВС Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області. Встановлено тимчасове (до повного погашення матеріальних зобов`язань) обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову в задоволенні подання.Посилався на те, що в тексті оскаржуваної ухвали не зазначено, в чому саме полягає ухилення ОСОБА_1 від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням. Також відсутня правова оцінка тієї обставини, що сума боргу, рішенням суду стягнута на користь КС «Співдружність» солідарно з ОСОБА_2., де він був гарантом повернення кредиту Дев»ятко Р.Ю..

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про відновлення втраченого судового провадження. Рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 21 серпня 2015 року судове провадження відновлено.

В судове засідання сторони не з'явилися, представником направлена заява про розгляд справи у їх відсутність, ОСОБА_1 та його представник не з»вилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені у встановленому законом порядку, про що свідчить отримання ними телефонограми (а.с. 50-52).

Апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи подання виконавчої служби та тимчасово обмежуючи ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, суд першої інстанції виходив лише із того, що наявність у ОСОБА_1 невиконаного зобов»язання по погашенню заборгованості за судовим рішенням є підставою для обмеження його у праві виїзду за межі України.

Разом з тим, такий висновок суперечить нормам матеріального та процессуального права.

Відповідно до статті 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.7 постанови №5 від 30.03.2012 року роз'яснив, що відповідно до статті 33 Конституції України свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України можуть бути обмежені лише законом. Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження" та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Згідно приписів ст.377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, пунктом 5 частини 1 статті 6 вказаного Закону встановлено, що ухилення громадянином від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, є підставою для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон - до виконання зобов'язань.

Відповідно п.18 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

В той же час, відповідно до статті 2 протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ратифікованого Законом України від 11 вересня 1997 року) та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" в демократичному суспільстві заходи щодо обмеження свободи пересування повинні бути достатньо виправдані суспільними інтересами.

Як вбачається з вище наведеного, законодавством встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань.

Із матеріалів справи вбачається, що на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції перебував виконавчий лист №2-3505, виданий 02.10.2012 року Солом»янським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Кредитної спілки »Співдружність» заборгованості в сумі 55561,05 грн..

На підтвердження невиконання боржником своїх зобов`язань, виконавчою службою представлено постанову про відкриття виконавчого провадження від 19.06.2013року, в якій боржнику надано строк до 26.06.2013 року добровільно виконати виконавчий документ. В ході проведення виконавчих дій державним виконавцем направлено запити до реєстраційно- облікових установ для виявлення майна боржника. Згідно отриманих відомостей рухоме та нерухоме майно за боржником не зареєстровано, у боржника відсутні джерела отримання доходу на відкриті рахунки в установах банку.

Як вбачається із акту державного виконавця від 19.04.2013 року за місцем реєстрації боржника проживають його батьки. Він з батьками не спілкується,точна адреса його проживання в м.Києві батькам не відома,майно боржника за адресою реєстрації відсутнє.

Будь- яких доказів,які б підтверджували про повідомлення боржника щодо відкриття провадження та ухилення його від виконання зобов»язань державною виконавчою службою не надано.

Як в поданні державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України так і в оскаржуваній ухвалі відсутні будь-які обґрунтування того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань, а лише робиться посилання на сам факт наявності у останнього невиконаного зобов'язання, покладеного на нього судовим рішенням, що само по собі не доводить факту ухилення від виконання покладених на нього зобов'язань.

За встановлених обставин при відсутності в матеріалах справи беззаперечних доказів, які підтверджували б надіслання ОСОБА_1 вимоги про добровільне виконання зобов'язань та докази одержання ним усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як і доказів того, що останній ухиляється від виконання зобов'язань, підстав для задоволення подання не має.

В порушення вимог ч.1 ст.60 ЦПК України заявником не надано суду належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що ОСОБА_1 ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судом, а відтак відсутні правові підстави для обмеження його конституційного права вільно залишати територію України.

Таким чином, оскаржувана ухвала не може бути залишена без зміни та підлягає скасуванню з ухваленням нової про відмову в задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 до виконання ним зобов`язань.

Керуючись ст.ст. 308, 315 ЦПК України, апеляційний суд-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Красноармійського міськрайонного суду від 19 лютого 2014 року скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Красноармійського міськрайонного управління юстиції Донецької області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Судді: