АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________Провадження № 22ц/790/1331/15 Головуючий 1 інстанції Шарко О.П.
Справа № 645/7155/14-ц Доповідач - Коваленко І.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Коваленко І.П

суддів - Довгаль А.П., Коровіна С.Г.,

при секретарі - Москаленко Е.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 11 листопада 2010 року відповідачі солідарно позичили у позивача валютні цінності у вигляді в натурі та на суму 97 500 доларів США. На підтвердження цього факту та на виконання вимоги ч. 1 ст. 1047 ЦК України, того ж дня між ними в письмовій формі був укладений договір позики, 11 листопада 2010 року посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 та зареєстрований нею в реєстрі за № 2526. Відповідачі грубо порушили умови укладеного із Позивачем Договору позики, і борг позивачеві не повернули. Разом із вимогою про стягнення з відповідачів неповернутої частини позичених у нього коштів в сумі 97 500 доларів США, позивач заявив також вимогу про стягнення з відповідачів і процентів за увесь час користування ними його коштами. Сума належних до стягнення з відповідачів на користь позивача процентів за користування ними позиченими у нього коштами за час з моменту укладення договору позики 11 листопада 2010 року по дату звернення позивача в суд із цим позовом 06 червня 2014 року розрахована ним з розрахунку встановленого на дату укладення договору рівня облікової ставки НБУ складає 26 104 долари США. Крім того, у зв'язку з тим, що позичальники не повернули суму боргу своєчасно, позивач просив стягнути з відповідачів 3 % річних від простроченого повернення позивачеві боргу за Договором позики від 11 листопада 2010 року в період з 08 червня 2011 року по день звернення до суду із цим позовом 06 червня 2014 року розрахована позивачем на 8 766 доларів США. Сума неповернутої частини позичених відповідачем у позивача коштів, процентів за користування ними на рівні облікової ставки НБУ та трьох процентів річних від простроченої поверненням суми боргу дорівнює: 97500 доларів США -неповернута частина позичених відповідачами у позивача коштів, 26104 доларів США- проценти за користування позиченими коштами на рівні облікової ставки НБУ, 8766 доларів США - три проценти річних від простроченої поверненням суми боргу, загальна сума 132 370 долари США.

Також договором позики від 11 листопада 2010 року забезпечення виконання відповідачами їх зобов'язань з повернення позивачеві позичених у нього коштів у вигляді неустойки.

У відповідності до п. 5 Договору, сума неустойки склала 1000 гривень, 1094 дні прострочення склала 1094000 грн.

Таким чином позивач просив суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість, що утворилася станом на 06 червня 2014 року за договором позики від 11 листопада 2010 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів, процентів за користування ними та трьох процентів річних від простроченого поверненням боргу в сумі, еквівалентній 132 370 доларам США за курсом НБУ на день ухвалення рішення у справі, а також передбачену умовами Договору неустойку за прострочення виконання зобов'язань в сумі 1 094 000 грн. 00 коп.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_7, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити.

Представник відповідачів ОСОБА_8 позовні вимоги не визнала у повному обсязі надала суду заперечення на позовну заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги незаконні та необґрунтовані, виходячи з наступного. Незаконність вимог позивача в частині стягнення неустойки у розмірі по 1000 гривень з кожного дня за період прострочення 1094 дні позивач вбачає у тому, що неустойка має бути вирахувана у відсотках від суми простроченого зобов'язання. Згідно п. 5 Договору позики від 11.11.2010 року сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця неустойку тобто в розмірі 1000 гривень за кожен день прострочення, оскільки неустойка має бути вирахувана у відсотках від суми простроченого зобов'язання. Згідно п.5 Договору позики від 11.11.2010 року сторони домовилися, що за прострочення виконання своїх зобов'язань позичальники повинні сплатити на користь позикодавця неустойку у розмірі 1000 гривень за кожен день прострочення, тобто встановили у твердій сумі, а не у відсотках, тобто, на думку позивача, позовні вимоги, пов'язані зі стягненням пені, обчисленої виходячи з такого розміру не можуть бути задоволені, а застосування іншого виду - штрафу до грошового зобов'язання законом не передбачено, також позивач здійснюючи розрахунки неустойки не звернув увагу на сплив спеціального строку позовної давності до вимог зі стягнення неустойки та розрахував суму за весь період прострочення, у зв'язку з чим представник відповідача заявила про сплив позовної давності до вимог позивача зі стягнення неустойки. Окрім того, представник відповідача зазначила, що позовні вимоги позивача зі стягнення 3% процентів річних вони також вважають безпідставними, оскільки не вбачають можливим одночасне застосування ст. 536 ЦК України та ст. 625 ЦК України, оскільки обидва приписи закону встановлюють спосіб захисту майнового прав та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації ( плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. Також представник відповідача не визнала позовні вимоги в частині розміру процентів за користування коштами, визнаний позивачем у сумі 26104 долари США.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики - задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 заборгованість за Договором позики від 11 листопада 2010 року у вигляді неповернутої частини позичених коштів в сумі еквівалентній 97 500 США що становить за курсом НБУ 1 491 750 гривень та 365 000 гривень неустойки за прострочення виконання зобов'язання, а також судовий збір по 1275,5 гривень з кожного.

У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 просить рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування коштами та трьох процентів річних скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення - про часткове задоволення відповідних позовних вимог, стягнувши солідарно з відповідачів на користь позивача проценти за користування коштами в сумі, еквівалентній 25 975 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі та три проценти річних за період прострочення з 08 червня 2011 року по 06 червня 2014 року в сумі еквівалентній 8 766 доларам США за курсом НБУ станом на момент ухвалення рішення у справі, стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір за подання позовної заяви та апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції,посилаючись на незаконність,необґрунтованість рішення, неповне та неправильне встановлення обставини, що мають значення для справи, та таке, що винесене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог в частині стягнення з відповідачів відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ та три проценти річних за користування позикою суд першої інстанції виходив з того, що ці вимоги є безпідставними.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частина 2 ст. 1047 ЦК України допускає пред'явлення на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Так, з аналізу ст. ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобов'язання за договором позики.

Позичальник, як передбачено ст. 1049 ЦК України, зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Як встановлено судом і не оспорюється сторонами, 11 листопада 2010 року було укладено договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області ОСОБА_5, зареєстрований за 2 2526.

Відповідно до умов договору, ОСОБА_1 - позикодавець з однієї сторони та ОСОБА_4, ОСОБА_3 - позичальники з іншої сторони прийняли солідарно валютні цінності у вигляді в натурі на суму 97500 доларів США та зобов'язались повернути солідарно не пізніше 7 червня 2011 року.

Оскільки відповідачі гроші не повернули, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідачів на користь позивача позики в сумі еквівалентній 97 500 США що становить за курсом НБУ 1 491 750 гривень.

Що стосується стягнення з відповідачів відсотків за користування позикою на рівні облікової ставки НБУ, то ці позовні вимоги також підлягають задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договором позики, укладеним між сторонами, не встановлено розмір процентів.

З огляду на це, колегія суддів визначає його на рівні облікової ставки Національного банку України станом на 26.02.2015 року в розмірі 1 долар США - 30,01 грн., що складає 779514 грн. 29 коп., ( 25975 доларів США х 30,01 грн.). Сума процентів за користування відповідачами позикою з 11 листопада 2010 року по 06 червня 2014 року складає 25075 доларів США і відповідачами не оспорювалась.

Також підлягають стягненню три проценти річних за користування позикою.

Проценти, передбачені ст.625 ЦК України, за своєю природою відрізняються від процентів, які підлягають сплаті за користування чужими грошима.

Оскільки ОСОБА_1 заявлено позов як про стягнення відсотків, які підлягають сплаті за користування чужими грошима, так і про стягнення трьох відсотків річних на підставі ч.2 ст.625 ЦК України, останні його вимоги також підлягають задоволенню.

При цьому колегія суддів виходить із того, що простроченим є зобов'язання у іноземній валюті - 97500 доларів США і це прострочення мало місце у період з 08 червня 2011 року по 06 червня 2014 року - 1094 днів.

Три проценти річних за прострочення виконання грошового зобов'язання становлять 97500 доларів СШАх3%:100:365х1094=8766 доларів США; 8766 доларів СШАх30,01=263069,19 грн.

В іншій частині рішення суду сторонами не оскаржувалось і колегією суддів не переглядалось.

Відповідно до вимог ст..88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі по 913 грн.50 коп. з кожного.

Керуючись ч.1 ст.303, ст.304, п.3 ч.1 ст.307, п.п. 3, 4 ч.1 ст.309, ст.313, ч.2 ст.314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 05 грудня 2014 року - змінити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 проценти за користування позикою за період з 11.11.2010 року по 06.06.2014 року в сумі 779514 (сімсот сімдесят дев`ять тисяч п`ятсот чотирнадцять) грн. 29 коп. та 3% річних за період з 08 червня 2011 року по 06 червня 2014 року в сумі 263069 (двісті шістдесят три тисячі шістдесят дев`ять) грн. 19 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору по 913 (дев`ятсот тринадцять)грн.50 коп.

В іншій частині рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -