Справа № 755/3016/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.02.2015 року Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Катющенко В.П.

при секретарі - Нестеровському Б.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, заяву ОСОБА_1 про забезпечення доказів, -

В С Т А Н О В И В :

Заявник, ОСОБА_1, звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про забезпечення доказів, в якій просила суд: витребувати у КП "ЖРЕО-416" (ЖРЕО 403) відомості про прізвище, ім'я та по батькові власника квартири АДРЕСА_1.

Свої вимоги заявник обґрунтовує тим, що внаслідок неналежно складеного акту комісії КП "ЖРЕО-416" від 10 жовтня 2013 року № 67 вона не має відомостей про власника квартири АДРЕСА_1, з вини якого сталося залиття її квартири, а саме: прізвище, ім'я та по батькові. Ця обставина унеможливила подання її позову до суду про відшкодування її матеріальних і моральних збитків.

Суд, вивчивши доводи поданої заяви, матеріали заяви, приходить до наступного.

Стаття 133 Цивільного процесуального кодексу України зазначає, що особи, які беруть участь у справі і вважають, що подання потрібних доказів є неможливим або у них є складнощі в поданні цих доказів, мають право заявити клопотання про забезпечення цих доказів. У разі подання заяви про забезпечення доказів до подання позовної заяви заявник повинен подати позовну заяву протягом трьох днів з дня постановлення ухвали про забезпечення доказів. Уразі неподання позовної заяви у зазначений строк особа, яка подала заяву про забезпечення доказів, зобов'язана відшкодувати судові витрати, а також збитки, заподіяні у зв'язку із забезпеченням доказів

Згідно ст. 135 Цивільного процесуального кодексу України, заява про забезпечення доказів розглядається судом, який розглядає справу, а якщо позов ще не пред'явлено, - місцевим загальним судом, у межах територіальної підсудності якого можуть бути вчинені процесуальні дії щодо забезпечення доказів.

Як вбачається з матеріалів справи, 10 жовтня 2013 року комісією ЖРЕО № 416 було складено акт № 67, із змісту якого вбачається, що на момент обстеження квартири АДРЕСА_3 комісією було встановлено, що залиття сталося з вище розташованої квартири 17 через засмічення каналізаційної труби.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, заявник посилається на те, що акт № 67 від 10 жовтня 2013 року було складено неналежно, оскільки не містить відомостей про власника квартири АДРЕСА_1.

Статтею 134 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у заяві про забезпечення доказів повинні бути зазначені: докази, які необхідно забезпечити; обставини, що можуть бути підтверджені цими доказами; обставини, які свідчать про те, що подання потрібних доказів може стати неможливим або ускладненим, а також справа, для якої потрібні ці докази або з якою метою потрібно їх забезпечити.

Відповідно до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В той же час, з матеріалів поданої заяви про забезпечення доказів неможливо встановити обставини які свідчать про те, що подання потрібних заявнику доказів є неможливим або ускладненим, щоб надавало б право заявнику звернутися до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої внаслідок залиття квартири АДРЕСА_3.

Право громадян на захист прав і свобод від порушень і протиправних посягань (ст. 55 Конституції України) в цивільному судочинстві у справах позовного провадження трансформовано в право на позов. За своєю структурою право на позов як право на судовий захист складається з права на пред'явлення позову.

Право на пред'явлення позову - це надана і забезпечена заінтересованим особам можливість звернутися до суду першої інстанції з вимогою про розгляд і вирішення цивільно-правового спору з метою захисту суб'єктивних майнових та особистих немайнових прав і охоронюваних законом інтересів.

В теорії цивільного процесу право на пред'явлення позову і право на позов в процесуальному розумінні розглядаються також як нерівнозначні поняття. Право на пред'явлення позову включається в зміст права на позов в процесуальному розумінні. Стверджується, що це - право обґрунтовувати з використанням наданих законом засобів правомірність пред'явлення позову, право активно вести процес, право на рішення суду по суті позову, право домагатися скасування постановлених судом рішень і ухвал, право на участь і активну діяльність в стадії судового виконання з метою своєчасного і реального захисту порушеного права. Таке розкриття змісту права на позов в процесуальному розумінні фактично ототожнюється з правами позивача в процесі, тоді, коли воно є тільки елементом його цивільної процесуальної правосуб'єктності.

В той же час, з поданих заявником до заяви про забезпечення доказів, до подання позову, документів, не вбачається наявність об`єктивного права заявника, ОСОБА_1, на пред`явлення позову, з метою захисту порушеного, невизнаного або оспореного права чи інтересу. Так, право на відшкодування матеріальних і моральних збитків, належить виключно особі, якій такі збитки були завдані, у результаті порушення її цивільного права. Долучені ж заявником до заяви документи, не свідчать про заподіяння саме заявнику збитків.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Аналізуючи вищевикладене, судом не вбачається підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 57, 60, 133, 134, 135, 210, 293, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

У Х В А Л И В :

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення доказів - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна карга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: