Провадження № 2/127/5235/15
19 жовтня 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області
складі: головуючого судді: Гриневича В.С.,
при секретарі Мироненко В.В.,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
Позовна заява мотивована тим, що позивач зареєстрована та постійно проживає у кімнаті № 162 у буд. 26 по вул. Станіславського у м. Вінниці, в якій також зареєстровані її син - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та відповідач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2.
Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі не має. Всі обовязки, що випливають з договору найму житлового приміщення покладено на позивача. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинить. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин, в силу чого позивач просить визнати ОСОБА_2, таким, що втратив право користування кімнатою № 162 у буд. 26 по вул. Станіславського у м. Вінниці.
Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю та просила суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідач письмового відзиву на позовну заяву не надав, повноважного представника в судове засідання не направив, про причини неявки в судове засідання не повідомив. В судові засідання, призначені на 07.09.2015р., 23.09.2015р. та 07.10.2015р. відповідач не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Конверти з повістками про виклик до суду повернулися на адресу суду з відміткою відділення поштового звязку «за закінченням терміну зберігання», що розцінюється судом як належне повідомлення відповідача про розгляд справи.(а.с. 14, 15, 21, 22, 26, 27). Разом з тим, в судове засідання, призначене на 19.10.2015 року відповідач не зявився повторно, хоча про дату, час, та місце розгляду справи відповідач повідомлявся належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином, з урахуванням приписів ст.ст. 169, 224 ЦПК України суд дійшов висновку про розгляд справи у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін і позивач не заперечував проти такого порядку розгляду справи.
За клопотанням позивача, в судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4, який є сусідом позивача, повідомив, що відповідач ніколи не проживав у кімнаті № 162, що знаходиться у буд. 26 по вул. Станіславського у м. Вінниці, та йому не відомо його місце проживання.
Разом з тим, свідок ОСОБА_5, яка також є сусідкою позивача, зазначила, що у кімнаті № 162, що знаходиться у буд. 26 по вул. Станіславського у м. Вінниці, відповідач ніколи не проживав, однак вона бачила, як декілька разів відповідач приходив до позивача, яка проживає вищевказаній кімнаті.
Заслухавши пояснення позивача та свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Згідно договору про надання житлово-комунальних послуг від 30.11.2010 року, ОСОБА_1 є квартиронаймачем кімнати №162 в гуртожитку по вул. Станіславського, 26. ( а.с. 33-34)
Як вбачається з акту № 150715/2397 від 15 липня 2015 року, складеного комісією МКП «ЖЕК №15», за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_1 квартиронаймач, ОСОБА_3 син та ОСОБА_2 родич. Однак, на момент обстеження за вищевказаною адресою тимчасово відсутня особа, яка зареєстрована за вказаною адресою, а саме ОСОБА_2 (а.с. 5)
Крім того, з копії паспорта серії АТ № 124215, вбачається, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5. (а.с. 4).
Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло.
Згідно ст. 6 ЖК УРСР, жилі будинки і жилі приміщення призначаються для постійного або тимчасового проживання громадян, а також для використання у встановленому порядку як службових жилих приміщень і гуртожитків.
Частиною першою ст. 9 ЖК УРСР передбачено, що громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду або на одержання за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення для категорій громадян, визначених законом, або в будинках житлово-будівельних кооперативів.
Разом з тим, ч. 3 ст. 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Згідно ч.1 ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 64 ЖК УРСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.
Згідно ч. 1 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Таким чином, виходячи зі змісту вищевказаних норм слідує висновок, що місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК УРСР права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право й у разі тимчасової відсутності.
Відповідно до ч. 1 ст. 163 ЖК УРСР, у разі тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.
Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, наймачем кімнати №162 в гуртожитку по вул. Станіславського, 26 у м. Вінниці є позивач ОСОБА_1, яка з 14.04.2010р. зареєстрована та проживає за вказаною адресою.
Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вищевказаній кімнаті з 01.08.2008р., однак жилим приміщенням не користується понад 6 місяців без поважних причин.
Згідно ст. 72 ЖК УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.
Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що вимога позивача про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування кімнатою №162 у будинку № 26 по вулиці Станіславського у м. Вінниці є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню.
З урахуванням вимог ст. 88 ЦПК України всі судові витрати понесені позивачем у справі, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись, ст.ст. 1, 6, 9, 61, 64, 71, 72, ЖК УРСР, ст. 15 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 50, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд, -
Визнати ОСОБА_2 таким що втратив право користування житловим приміщенням, а саме кімнатою №162 у будинку № 26 по вулиці Станіславського у м. Вінниці.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати повязані зі сплатою судового збору у розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повний текст рішення виготовлено 21.10.2015р.
Суддя: