Справа №265/4042/15-ц
Провадження №2/265/1812/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовними вимогами до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 25.06.1996 року по 19.06.2012 року. За час шлюбу вони проживали з відповідачкою разом, вели сумісне господарство. 10.01.2008 року відповідачкою було укладено договір довічного утримання з її батьком ОСОБА_3, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4. Даний договір не розірваний, його умови виконувались добросовісно, що задовольняло ОСОБА_3 Умовою даного договору було забезпечення останнього пожиттєво харчуванням, одягом, ліками, необхідною допомогою у розмірі не менш одного мінімуму заробітної плати в місяць, яка встановлюється діючим законодавством України.

Мінімальна заробітна плата за вказаний період з січня 2008 року по червень 2012 року складала з 01.04.2012 по 30.06.2012 1094*3 міс.= 3382 гривень, з 01.01.2012 по 31.03.2012 1073*3 міс. = 3219 гривень, з 01.12.2011 по 31.12.2011 1004*1 міс.= 1004 гривень, з 01.10.2011 по 30.11.2011 985*2 міс.= 1970 гривень, з 01.04.2001 по 30.09.2011 960*6 міс.= 5760 гривень, з 01.01.2011 року по 31.03.2011 року -941*3 міс.=2823 гривень, з 01.12.2010 року по 31.12.2010 року -922*1 міс.-922 гривень, з 01.10.2010 року по 30.11.2010 року -907*2 міс. =1814 гривень, з 01.07.2010 по 30.09.2010 року 888*3 міс.=2664 гривень, з 01.04.2010 року по 30.06.2010 року -884*3 міс. = 2652 гривень, з 01.01.2010 по 31.03.2010 року 869*3 міс.= 2607 гривень, з 01.11.2009 по 31.12.2009 року 744*2 міс. = 1488 гривень, з 01.10.2009 по 31.10.2009 року 650*1 міс.= 650 гривень, з 01.07.2009 року по 30.09.2009 року 630*3 міс.= 1890 гривень, з 01.04.2009 року по 30.06.2009 року 625*3 міс.=1875 гривень, з 01.12.2008 року по 31.03.2009 року 605*4 міс.=2420 гривень, з 01.10.2008 року по 30.11.2008 року 545*2 міс.=1090 гривень, з 01.04.2008 року по 30.09.2008 525*6 міс.=3150 гривень, з 01.01.2008 року по 31.03.2008 року 515*3 міс.=1545 гривень, а всього 42825 гривень.

Протягом останніх років сімейного життя з відповідачем, з бюджету нашої сімї щомісячно розходувалися гроші на утримання ОСОБА_3 у розмірі не менш однієї заробітної плати, а всього за період з січня 2008 року по червень 2012 року витрачено коштів у розмірі 42825 гривень, що є їх спільним майном подружжя, половина з яких належить йому, а саме 21412,50 гривень. Просив суд розділити сумісне майно подружжя, кошти, виплачені на утримання ОСОБА_3 за договором довічного утримання, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на його користь кошти у розмірі 21 412,50 гривень.

У судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_5 повністю підтримали позовні вимоги та надали суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Крім того суду пояснили, що в сімї ОСОБА_2 щомісячно виділялися гроші на утримання ОСОБА_3 Яким чином дружина витрачала гроші йому не відомо, він повністю довіряв їй. Сімя жила на його заробітну плату, заплата відповідачки складалася на депозит. Він особисто платив вартість доставки та матеріалів, з яких виготував меблі ОСОБА_3. Він двічі їздив зі своїм родичем та особисто оплачував доставку зерна для кроликів ОСОБА_3 Не менш одного разу на тиждень вони навіщали батька, він брав для себе одяг для переодягнення, залишав його у ОСОБА_3, який його доношував. Він надавав фізичну допомогу, пилив дерева, допомагав в будівництві та ремонту будинку, в догляді за кроликами, покосі трави. Відповідачка надавала допомогу в огороді, готувала їжу, прала, прибирала в будинку. ОСОБА_3 проживав один у будинку та потребував допомоги, яка йому надавалась в рамках договору довічного утримання. Колишня дружина ОСОБА_3 не проживає разом з ним, після того як він уклав з відповідачкою договір довічного утримання. ОСОБА_3 складав гроші на депозит, іноді просив гроші у них, які вони йому давали. Також суду пояснив, що до розірвання шлюбу з відповідачкою вони вели сумісне господарство, проживали сімєю, їздили разом відпочивати. Він отримав рішення суду про розірвання шлюбу 6 серпня 2012 року, при розгляді позову він не був присутній, тому він не пропустив строк позовної давності. Просили суд задовольнити позовні вимоги.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала, просила суд застосувати строки позовні давності щодо позовних вимог позивача, а також суду пояснила, що позивач звернувся до суду протягом пяти років, після того як вона та позивач перестали вести спільне господарство. Її батько вирішив подарувати їй половину будинку № 155 по вулиці Полєтаєва у м. Маріуполі. Нотаріус порадив їм оформити договір довічного утримання, оскільки оформлення цього договору дешевше. Даний договір не виконувався. Батько спроможний утримувати себе, його пенсія була більш, чим її зарплата, її батько їй допомагав матеріально, ліки купував самостійно. Батько проживав разом з дружиною, був момент, коли вони розійшлися, потім стали знову проживати разом. У батька є огород, він користується пільгами по сплаті комунальних послуг та безкоштовному проїзду. У батька було підсобне господарство, він виводив кролів, торгував ними. Вони не тратили на батька гроші. Позивач дійсно виготував меблі на кухню батьку, але за гроші останнього. Вони дійсно допомагали батьку клеїти шпалери, але безкоштовно.

Представник відповідачки адвокат ОСОБА_6 надав пояснення аналогічні поясненням ОСОБА_2 та додав до пояснень, що з боку позивача не надано жодного доказу в обґрунтування позовних вимог, що є підставою для відмови у задоволені позову. Просив суд застосувати строк позовної давності.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснила, що вона знає сторони з 2010 року. Вона купувала один раз на місяць у батька ОСОБА_2 кролів. Купувала спочатку за один кілограм 30 гривень в подальшому ціна виросла до 60 гривень. Гроші за кролів віддавала особисту ОСОБА_3, який проживає по провулку Полєтаєва. Він утримував багато кролів. Вона вхожа в будинок батька відповідачки. Її батько завжди чистий, здоровий. Він проживав з дружиною. Один час вони розійшлися, потім зійшлися. ОСОБА_3 ніколи не казав їй, що зять йому допомагає, навпаки він допомагав доньці та зятю.

Свідок ОСОБА_3 суду пояснив, що відповідачка ОСОБА_2 його донька. Він не потребував матеріальної допомоги від доньки. Він надавав їй допомогу матеріальну та продуктами. Він з дружиною утримували сад, огород, кролів. У нього гарна пенсія, її розмір складає 2735 гривень, дружина працює та отримувала пенсію. Він до 63 років працював, було багато замовників на кролів. У нього 20 кліток кролів. Він в будинку господар. Йому нотаріус пояснив, що договір довічного утримання дешевше, ніж договір дарування будинку, тому вони оформили договір довічного утримання. Йому колишній зять меблі не купував, він її виготував, за що він розрахувався з зятем. Зять дійсно одного разу косив траву, коли вони виїжджали за межі міста, але він розрахувався з ним. Зять допомагав йому клеїти шпалери, за що він з ним розрахувався мясом. Будівельні матеріали він купував сам. Ліки йому ніколи не купували, одяг теж не купували. Зять одного разу привіз зерно для кролів, за це він розплатився продуктами з водієм автомобіля та заплатив 360 гривень за зерно. Він гарно живе зі своєю дружиною, було, що вони розходилися, потім знову сходилися. Одяг він прав сам, прибирає будинок дружина та донька. Договір довічного утримання потрібен для того, щоби будинок залишився доньці. Вони допомагали дітям дружини та його дітям продуктами харчування, овочами,фруктами.

Свідок ОСОБА_8 надала суду пояснення аналогічні поясненням свідка ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що знає сторони, вони часто ходили до ОСОБА_3, допомогали йому по господарству, огороду. ОСОБА_1 зробив йому меблі, але за які гроші він не знає. Він не знає чи надавали вони матеріальну допомогу ОСОБА_3 При ньому сторони не надавали одяг, ліки ОСОБА_3 Він їздив за зерном для кролів. Він кролів не покупав у ОСОБА_3, його так пригощали кролями. За зерно платив ОСОБА_3

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що сторони знає, позивач його друг. Він знає, що був укладений договір довічного утримання. Сторони допомагали ОСОБА_3 Позивач зібрав меблі ОСОБА_3, оплатив меблі., косив траву для кролів, допомагав по господарству.

Вислухавши сторони, дослідивши письмові матеріали справи суд дійшов до висновку про відмову у задоволені позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що 10.01.2008 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір довічного утримання, який посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_4 Умовою даного договору було забезпечення останнього пожиттєво харчуванням, одягом, ліками, необхідною допомогою у розмірі не менш одного мінімуму заробітної плати в місяць, яка встановлюється діючим законодавством України. Даний правочин зареєстрований в реєстрі правочинів. Будинок 155 по провулку Полєтаєва у м. Маріуполі належить ОСОБА_2 на підставі договору довічного утримання від 10.01.2008 року (а.с.5,6,75).

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 5 червня 2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано ( а.с.53).

ОСОБА_1 отримував заробітну плату з січня 2008 року по травень 2012 року в середньому від 3000 гривень до 4500 гривень в середньому (а.с.76).

З довідки з пенсійного фонду України в Орджонікідзевському районі м. Маріуполя вбачається, що пенсія ОСОБА_3 складає за період з січня 2008 року по грудень 2012 року від 1628,79 гривень по 2529,59 гривень( а.с.33).

Відповідно до довідок про заробітну плату, про пенсію ОСОБА_8, дружини ОСОБА_3 розмір заробітної плати складає в період за 2009-2012 рік від 1200 гривень до 2592 гривень, розмір пенсії за цей період складає від 1092 гривень до 1356,97 гривень( а.с.51,52).

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Статтею 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Отже, за загальним правилом майно, придбане подружжям у кредит, є спільною власністю чоловіка та дружини. Також ст. 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 65 СК України, договір укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пп. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням вищенаведених норм права, керівних розяснень вищенаведеного Пленуму Верховного Суду України суд приходить до висновку, що позивачем не надано судом доказів, що саме в цьому розмірі витрат, що складає 42825 гривень, на який вказує позивач надавалася матеріальна допомога ОСОБА_3 на виконання договору довічного утримання, що в загалі надавалася така допомога, та не спростував пояснення свідків ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_7В, які суду пояснювали, що з боку сімї ОСОБА_1 не надавалася матеріальна допомога ОСОБА_3, а навпаки він надавав їм матеріальну допомогу, продукти харчування,оскільки має велику пенсію та підсобне господарство, від якого він мав дохід, внаслідок чого приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 про розподіл сумісного майна подружжя шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини коштів у розмірі 21 412,50 гривень

За таких обставин суд не приймає до уваги при вирішенні спору по суті пояснення свідків ОСОБА_9, ОСОБА_10 про те, що ОСОБА_1 надавав фізичну допомогу ОСОБА_3, оскільки свідками надання з його боку матеріальної допомоги вони не були.

Відмовляючи у задоволені позову по суті суд вважає недоцільним вирішувати питання про застосування строків позовної давності, про що було заявлено відповідачкою ОСОБА_2 та її представником адвокатом ОСОБА_6

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл сумісного майна подружжя, коштів, виплачених на утримання ОСОБА_3 за договором довічного утримання, шляхом стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1/2 частини коштів у розмірі 21 412,50 гривень, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна