Ухвала

Іменем України

01 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С.,

Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, треті особи: ОСОБА_3, приватний нотаріус Корбутяк Ірина Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування; за позовом ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, до ОСОБА_2, Голятинської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області, третя особа - приватний нотаріус Корбутяк Ірина Василівна, про визнання права власності в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 січня 2006 року його мати, ОСОБА_6, склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла його брату ‒ ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона померла. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається із житлового будинку АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,5536 га. ОСОБА_7 у встановлений законом строк до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не звернувся, а 09 жовтня 2013 року він помер.

Посилаючись на те, що його мати з січня 2009 року до смерті проживала із ним у його будинку, позивач просив визнати за ним право власності на зазначене нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

У травні 2014 року до суду із позовом звернулася ОСОБА_3 в інтересах малолітнього ОСОБА_5, посилаючись на те, що останній є сином померлого ОСОБА_7, який після смерті матері та до дня своєї смерті проживав у спадковому житловому будинку. Посилаючись на те, що вона у шестимісячний строк звернулася в інтересах малолітнього сина до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7, позивачка просила визнати за малолітнім ОСОБА_5 право власності на зазначене вище спадкове майно.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 12 березня 2015 року у задоволенні позовів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок скасовано. Визнано за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Судові рішення в частині вирішення позову ОСОБА_3 не оскаржені, тому в касаційному порядку не переглядаються (ст. 335 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення апеляційного суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов ОСОБА_2, апеляційний суд на підставі поданих сторонами доказів, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що спірний будинок, який було збудовано у 1950-х роках і належав померлій ОСОБА_6, не є самочинним будівництвом, а є об'єктом права спадкування. ОСОБА_2 прийняв спадщину у встановленому законом порядку, оскільки проживав зі спадкодавцем до дня її смерті, а інші спадкоємці до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини не зверталися.

Доводи касаційної скарги про те, що позивач не звертався до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину не є підставою для скасування законного і обґрунтованого рішення суду, оскільки встановлено, що на житловий будинок відсутні правовстановлюючі документи.

Враховуючи наведене, умови для одержання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку без рішення суду відсутні (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах малолітнього ОСОБА_5, відхилити.

Рішення апеляційного суду Закарпатської області від 08 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

І.М. Фаловська