Провадження № 2/127/832/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

26.02.2015 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Борисюк І. Е.,

за участю секретаря Пєскова Є. Д.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків, -

В С Т А Н О В И В:

До Вінницького міського суду Вінницької області звернулась ОСОБА_2 з позовом до ОСОБА_3 про стягнення збитків.

Позов мотивований тим, що рішенням Вінницького міського суд від 20.10.2014 року договір дарування ? частики житлового будинку з прибудовами, відповідною часткою господарських будівель та споруд, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 від 15.10.2013 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнано недійсним. Державну реєстрацію права власності на вказаний будинок скасовано. ОСОБА_3 позов визнав, про що свідчить заява від 19.08.2014 року на ім'я судді Луценко Л.В., а також ОСОБА_3 відмовився від позову про стягнення боргу з ОСОБА_4 про стягнення боргу. ? частка будинку з прибудовами, відповідною часткою господарських будівель та споруд належали ОСОБА_3 на підставі ухвали Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 01.12.2010 року. Ця частка будинку є часткою однієї кімнати, яка поділу не підлягає, друга ? частка цієї кімнати належить ОСОБА_2, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 01.10.2009 року. Позивачу за порадою ОСОБА_5, ОСОБА_3 було подаровано цю частку будинку. При укладені цього договору всі необхідні витрати в зв'язку з укладенням договору понесла позивач. Ці витрати складаються з плати нотаріусу за вчинення нотаріальних дій в розмірі 2000, 00 гривень та податку на доходи в розмірі 8 780, 90 гривень, оскільки позивач нібито отримала ? частину будинку. Позивачу не було відомо про стосунки та домовленості відповідача з ОСОБА_5 та ОСОБА_4 Відповідач подарувавши позивачу частку будинку, а потім домовившись з ОСОБА_4 про повернення їй назад цієї частки будинку, спричинив позивачу збитки в розмірі 10 780, 90 гривень.

Вище викладене стало підставою для звернення до суду із вимогою про стягнення з ОСОБА_3 на користь позивача збитків в розмірі 10 780, 90 гривень.

В ході розгляду справи представником позивача було збільшено позовні вимоги. Так, представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача збитки в розмірі 13 280, 90 гривень. Дані вимоги обґрунтовані тим, що окрім суми збитків в розмірі 10 780, 90 гривень, позивачем було понесено витрати на адвоката згідно угоди від 10.06.2014 року по справі № 127/8619/14-ц (суддя Луценко Л. В.) в сумі 2 500, 00 гривень.

В судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Про причини неявки суд не повідомив.

Суд, врахувавши думку представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи.

При розгляді справи встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2014 року, яке набрало законної сили 31.10.2014 року, зокрема, договір дарування ? частки житлового будинку, з прибудовами, відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1/ АДРЕСА_2, від 15.10.2013 року, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, визнано недійсним. Скасовано державну реєстрацію права власності на ? частку житлового будинку з прибудовами, відповідною часткою господарських будівель та споруд, який розташований за адресою: АДРЕСА_1/ АДРЕСА_2, за ОСОБА_2 (а.с. 6-9)

Судом встановлено, що ОСОБА_2 у відповідності до ст. 172 ПК України було сплачено ПДФО у розмірі 5 % від вартості отриманого нерухомого майна за договором дарування від 15.10.2013 року, а саме - 8 770, 90 гривень, що підтверджується квитанцією № 102549.609.3 від 15.10.2013 року. (а.с. 15)

Згідно довідки № 123, виданої приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_6, 15.10.2013 року ОСОБА_2 було сплачено плату в розмірі 2 000, 00 гривень за вчинення нотаріальної дії, а саме за посвідчення договору дарування частини житлового будинку. (а.с. 16)

Згідно угоди від 10.06.2014 року, ОСОБА_2 зобов'язалась сплатити адвокату ОСОБА_7 2 500, 00 гривень за надання правової допомоги по справі про визнання договору дарування недійсним. (а.с. 34)

Відповідно до ч. 1 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Згідно ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Суд, проаналізувавши норми цивільного законодавства України, дійшов до висновку, що витрати здійснені позивачем на укладення договору дарування частки житлового будинку не підпадають під жодну із категорій збитків, визначених у законодавстві. Вказані витрати на укладення договору дарування не можна віднести ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди, адже ці витрати були здійсненні позивачем добровільно у зв'язку із виниклими правовідносинами на час укладення договору дарування.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до ч. 1 ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Аналізуючи правовідносини, які виникли між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, суд приходить до висновку, що витрати здійсненні ОСОБА_2, не є майновою шкодою, яку вона понесла у зв'язку із неправомірними діями ОСОБА_3 Також, усі витрати по укладення договору, ОСОБА_2 помилково відносить до майнової шкоди/збитків, оскільки позивач добровільно взяла їх на себе, усвідомлюючи значення своїх дій на час укладення договору дарування та погоджуючись на них.

Витрати, понесені позивачем на оплату послуг адвоката ОСОБА_7 за угодою б/н від 10.06.2014 року, відносяться до судових витрат, пов'язаних із розглядом судової справи, відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України. Однак, розподіл судових витрат між сторонами по справі, вирішується судом у відповідності до положень ст.ст. 88, 89 ЦПК України при ухваленні судового рішення, як те передбачено п. 6 ч. 1 ст. 214 ЦПК України. Також, судом прийнято до уваги, що ці судові витрати були понесені ОСОБА_2 не по даній цивільній справі, а по справі № 127/8619/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про визнання недійсним договору дарування, витребування майна із чужого незаконного володіння, поновлення права власності, припинення спільної сумісної власності на земельну ділянку і виділ її ідеальної частки, як те вбачається із самої угоди б/н від 10.06.2014 року та обґрунтування в цій частині позовних вимог в заяві про збільшення позовних вимог. Також, з рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2014 року по справі № 127/8619/14-ц вбачається вирішення судом при ухваленні даного судового рішення питання про розподіл судових витрат між сторонами по справі.

Окрім того, угода б/н від 10.06.2014 року, укладена між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_7 є домовленість двох сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України. За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором, згідно ч. 1 ст. 901 ЦК України. Позивачем не надано належних доказів саме оплати винагороди адвокату в сумі 2 500, 00 гривень.

Таким чином, заявлені до стягнення збитки, пов'язані із сплатою юридичних і нотаріальних послуг та сплатою, визначеного законодавством податку, а саме ПДФО, не можна розцінювати як збитки у розумінні статей 22, 1166 Цивільного кодексу України, оскільки такі витрати не мають обов'язкового характеру та необхідних ознак шкоди (її грошового вираження у формі збитків) відповідно до вимог чинного законодавства, а факт їх наявності та розмір хоч і знаходяться у безпосередньому причинному зв'язку із правовідносинами, які виникли між сторонами за договором у зв'язку із його укладенням, який згодом було визнано недійсним, але не є такими, які можуть розглядатись як збитки у формі упущеної вигоди чи реальних збитків.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що в задоволені позову слід відмовити, скільки вимоги є необґрунтованими та недоведеними належними і допустимими доказами.

Враховуючи положення ст. 88 ЦПК України суд прийшов до висновку про залишення судових витрат за позивачем.

Враховуючи вище викладене та керуючись ст. 11, 15, 22, ч. 1 ст. 1166ЦК України, ст. 2, ч. 1 ст. 3, ст.ст. 10, 11, 58-60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 228 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення збитків в сумі 13 280, 90 гривень - відмовити.

Судові витрати залишити за ОСОБА_2.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому ЦПК України. Апеляційна скарга на рішення суду позивачем може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: