Справа №2/205/88/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2015 року м. Дніпропетровськ

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Шавули В.С.

при секретарі Перцевій М.В.

за участю представника позивача Дмитренка С.Г.,

відповідача ОСОБА_2, адвоката Степового О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, зустрічним позовом ОСОБА_2 до Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору позики, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2014 року позивач Спільне українсько-німецьке підприємство «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики. У якому в обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі заяви від 23.06.2014 року та укладеного між сторонами письмового договору від 23.06.2014 року, за видатковим касовим ордером від 24.06.2014 року надав відповідачу на умовах зворотності у строкове користування до 01.08.2014 року, грошові кошти у сумі 111 110, 00 грн.

Відповідач свої зобов'язання по поверненню отриманої позики не виконав, у зв'язку із чим, позивач і вимушений на захист своїх майнових інтересів звертатися до суду із даним позовом (а.с.2-4).

Зі своєї сторони відповідач ОСОБА_2 у березні 2015 року звернувся до Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю із зустрічним позовом про визнання недійсним договору позики, відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування вказав, що із вересня 2012 року працював на посаді завідуючого складом у Дніпропетровській філії підприємства. За результатами проведеної 14.06.2014 року чергової інвентаризації виявлено нестачу товарно-матеріальних цінностей на загальну суму близько 110 тис.грн., із висновками якої він не погоджувався. 23 червня 2014 року до філії прибули уповноважені особи адміністрації підприємства з метою примушення його до укладання договору позики. Внаслідок погроз притягнення до кримінальної відповідальності за розкрадання майна, арешту будинку хворих батьків-пенсіонерів, того ж дня, під тиском представників адміністрації проти своєї волі, він склав на ім'я генерального директора заяву про надання позики, підписав два примірника договору позики та власноручно від імені касира, бухгалтера підприємства заповнив на бланку видаткового касового ордеру від 24.07.2014 року всі реквізити, в тому числі й дату видачі коштів. Так як будь-яку позику наміру одержувати він не мав, коштів не одержував, 05 липня 2014 року, повторно 21 серпня 2014 року на адресу керівництва підприємства надіслав свої письмові заперечення та вимоги щодо нікчемності, пов'язаної із позикою угоди, які адресат залишив без відповіді. Як правочин, вчинений особою проти її справжньої волі внаслідок застосування до неї психічного тиску з боку другої сторони, просив суд визнати недійсним договір позики від 23 червня 2014 року, а також стягнути із Підприємства на свою користь у відшкодування моральної шкоди суму 3654 грн. та судові витрати.

Позивач Спільне українсько-німецьке підприємство «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю в особі свого представника за довіреністю - Дмитренка С.Г. в судовому засіданні обставини первісного позу та позовні вимоги підтримав, просив задовольнити у повному обсязі. Проти задоволення зустрічного позову заперечував. Але у своїй позиції, викладеній в обґрунтування заперечень, частково визнав обставини щодо власноручного складання та підписання ОСОБА_2 на робочому місці - складі філії у Дніпропетровську, 23.06.2014 року заяви на ім'я генерального директора про надання позики, двох примірників договору позики від 23.06.2014 року та заповнення ним на бланку видаткового касового ордеру всіх платіжних реквізитів із датою видачі коштів «24-м липням 2014 року». Суду пояснив, що у зв'язку із розташуванням центрального офісу у м.Київ, всі ці документи потребували узгодження у генерального директора. Тому фактично підписання договору позивачем відбулося в іншу дату. А видачу грошей із каси підприємства відповідачу здійснила касир із київського центрального офісу позивача, яка з цією метою й була 24 липня 2014 року відряджена до м.Дніпропетровська.

Відповідач ОСОБА_2, його представник за договором адвокат Степовий О.В. обставини та позовні вимоги первісного позову не визнали. Заперечували проти задоволення вимог з наведених у зустрічному позові підстав.

За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За ст.59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У зв'язку із чим, для встановлення правовідносин між сторонами та при вирішенні спору щодо спірних правовідносин суд застосовує положення Конституції України, Кодексу законів про працю України, інших законів України, нормативно-правові акти Національного Банку України, практику Верховного Суду України.

Суд, з'ясувавши обставини спору, вислухавши пояснення сторін, дослідивши зібрані по справі докази, вважає що позовні вимоги як первісного так і зустрічного позову не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За правилом ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, що виражає узгоджену волю сторін, яка спрямована на досягнення конкретної мети, тобто договір це юридичний факт, на підставі якого виникають цивільні права та обов'язки

Відповідно до ч.1 ст.628 ЦК України, умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства, становлять зміст договору. Частиною 1 ст. 638 Цивільного кодексу України передбачено, що договір вважається укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. До істотних умов відносяться умови про предмет договору, умови, які визначені істотними законом, а також ті умови, щодо яких сторонами обов'язково повинна бути досягнута згода.

Зокрема, відповідно до приписів ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона передає іншій стороні у власність грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму позики.

Договір позики вважається укладеним і, відповідно, набирає чинності з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ч. 2 ст. 1046 ЦК), з цього моменту в позичальника виникає право власності на об'єкт позики.

Відповідно до ст. 1047 ЦПК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Борговими документами за договором позики можуть бути розписки, квитанції та будь-які інші письмові документи, що підтверджують дві обставини: по-перше, отримання боржником речей - їх кількість, рід та якість, по-друге, волевиявлення боржника у певний строк - точно визначений чи визначений моментом витребування - повернути речі. Обов'язковим реквізитом боргового документа має бути власноручний підпис боржника чи його уповноваженого представника, а факультативними - дата, місце видачі, свідки тощо.

Судом встановлено, що 23 червня 2014 року, перебуваючи у м.Дніпропетровську ОСОБА_2, на ім'я генерального директора дійсно власноручно склав та підписав заяву, у якій просив видати йому безвідсоткову позику в сумі 111109 грн.33 коп. та тексти договору позики від 23 червня 2014 року і видатковий касовий ордер від 24 липня 2014 року (а.с.11, 12, 13). Наведені обставини визнані сторонами, тому в силу ч.1 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Як свідчить із записів трудової книжки позивача та особистих пояснень сторін у судовому засіданні, у тому й числі представника Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю в особі представника за довіреністю - Дмитренка С.Г., на дату складання договору 23 червня 2014 року ні позитивного рішення про надання позики, ні підпису на договорі Генерального директора Гринберга М.Л. не було. Фактично договір підписано позикодавцем зі спливом певного проміжку часу після заяви ОСОБА_2

Заповнений власноручно ОСОБА_2 видатковий касовий ордер від 24 липня 2014 року (а.с.13) також містить недостовірні дані щодо дати його складання та одержання сум, адже як встановлено судом, даний документ складено відповідачем одночасно із договором позики 23 червня 2014 року.

Відповідності до Положення про ведення касових операцій у національній валюті, затвердженого Постановою Національного банку України від 15.12.2004 за № 637, зареєстрованого в Мінюсті України 13.01..2005 р. за № 40/10320, касовий ордер - первинний документ (прибутковий або видатковий касовий ордер), що застосовується для оформлення надходжень (видачі) готівки з каси. Форму касових ордерів установлено наказом Міністерства статистики України від 15.02.96 № 51 «Про затвердження типових форм первинного обліку касових операцій». З 1 січня 2008 р. набирає чинності постанова Кабінету Міністрів України № 809 від 6 червня 2007 p., згідно з якою касові ордери (прибуткові та видаткові) віднесені до бланків суворої звітності.

Згідно Положення, видача готівки повинна проводитися лише з кас та за видатковими касовими ордерами або видатковими відомостями, які мають право заповнюватися лише бухгалтером, підписуватися керівником і головним бухгалтером або працівником підприємства, який на це уповноважений керівником.

У касових ордерах обов'язково зазначається підстава для їх складання і перелічуються додані до них документи. Видача касових ордерів на руки особам, що одержують готівку, забороняється. (п.3.10)

Фізична особа розписується у видатковому касовому ордері або видатковій відомості про одержання готівки із зазначенням одержаної суми (гривень - словами, копійок цифрами) лише в день складання видаткового касового ордеру, що повинен відповідати даті видачі готівки

Під час одержання касових ордерів або видаткових відомостей касир зобов'язаний перевірити: наявність і справжність на документах відповідних підписів, а на видатковій відомості - дозвільного напису керівника підприємства або осіб, які ним уповноважені; правильність оформлення документів, наявність усіх реквізитів; наявність перелічених у документах додатків. Та у разі невиконання хоча б однієї із зазначених вимог касир повернути документи для відповідного оформлення.

Касові ордери або видаткові відомості одразу ж після одержання або видачі за ними готівки повинні бути підписані касиром, а на доданих до них документах поставлено відбиток штампа або напис «Оплачено» із зазначенням дати (числа, місяця, року). (п.3.12)

Оскільки, за визначеною законодавством системою обліку грошових операцій кожен суб'єкт господарювання незалежно від його статусу повинен дотримуватися встановленого порядку, суд вважає складений самим відповідачем видатковий касовий ордер від 24 липня 2014 року неналежним доказом, у зв'язку із його невідповідністю встановленим до касових документів вимогам законодавства.

Таким чином, суд вважає у повній мірі недоведеними з боку позивача ні обставин укладеного між сторонами договору позики від 23 червня 2014 року, ні підстав для захисту права сторони за майновим правовідношенням, що виникло в силу неукладеного між сторонами зобов'язання за договором позики, на вимогу повернення грошових коштів у зв'язку із порушенням відповідачем умов його виконання, шляхом стягнення цих сум із відповідача.

Щодо зустрічних вимог ОСОБА_2 до Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору позики, відшкодування моральної шкоди, суд зауважує на наступне.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Встановивши ці обставини, суд відмовляє позивачу в задоволенні зустрічного позову про визнання правочину недійсним та відшкодуванні шкоди у повному обсязі.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд враховує, що позовні вимоги як за первісним позовом так і за зустрічним не належать до задоволення, від оплати судових витрат сторони не звільненні, тому компенсації не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 23, 203, 215, 509, 525, 526, 610, 625, 626, 628, 638, 1046, 1047, 1049 ЦК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-60, 80, 88, 197, 212, 213-215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Спільного українсько-німецького підприємства «МАРКОМ» у формі Товариства з обмеженою відповідальністю про визнання недійсним договору позики, відшкодування моральної шкоди, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м.Дніпропетровська у порядку подання апеляційної скарги протягом десяти днів із дня проголошення рішення суду. Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом десяти днів із дня одержання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано; якщо була подана апеляційна скарга, рішення суду набиратиме законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.С.Шавула