Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
№ 22-ц/778/1371/15 Головуючий у 1-й інстанції: Ясинський О.В.
Суддя-доповідач: Осоцький І.І
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Осоцького І.І.,

Суддів: Кухаря С.В.,

Панкеєва О.В.

При секретарі: Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_6 в інтересах малолітніх ОСОБА_7 і ОСОБА_8, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - орган опіки та піклування Селидівської міської ради, про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6 і ОСОБА_6 в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_7, 2008р.н.. і ОСОБА_8, 2011р.н., про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою, вселення у квартиру, виселення відповідачів.

В обґрунтування позову зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1. Право власності на це майно виникло внаслідок приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6402 від 04.11.1994року. Квартира була приватизована на позивача та його батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Після смерті його батька ОСОБА_11, права померлого у квартирі, що складаються з 1/3 частки, успадкувала його мати ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2004 році власники квартири надали її для проживання відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_3, що є подружжям. За згодою співвласників відповідачі були зареєстровані у цьому помешканні. Свою доньку ОСОБА_6, а потім і онуків, відповідачі зареєстрували у квартирі без дозволу на це її співвласників.

Посилаючись на ст.,ст. 317, 319, 383 ЦК України, позивач зазначав, що з моменту виникнення у власників квартири потреби у її використанні на власний розсуд, у тому числі реалізації права на проживання у цій квартирі, зникли ті підстави, що слугували виникненню у відповідачів права на проживання у квартирі, співвласником якої є позивач.

Квартира йому потрібна для власного проживання і проживання членів його сім'ї. У зв'язку з чим, позивач звернувся до повнолітніх відповідачів з письмовою вимогою про звільнення квартири і зняття з реєстрації місця проживання протягом тридцяти днів.

Але відповідачі на цю вимогу не відреагували, квартиру не звільнили, з реєстраційного обліку не знялись, чим порушили його право власності. У зв'язку з чим, вважав, що його право власності на помешкання у відповідності до статті 391 ЦК має бути захищено в судовому порядку шляхом виселення відповідачів і вселення позивача.

Зазначав, що відповідачі ніколи не були ні членами його сім'ї, ні членами сім'ї його батьків. Самостійного права на житло з підстав, передбачених законом, вони не набули, договір найму між власниками квартири та відповідачами не укладався.

Під час розгляду справи позивач подав суду заяву про збільшення позовних вимог та просив: вселити його у квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкод у користуванні квартирою; виселити відповідачів з квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації місця проживання за цією адресою, стягнути з відповідачів судові втрати.

Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року позов задоволено частково.

Вселено ОСОБА_4 у квартиру АДРЕСА_1

Зобов'язано ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, що діє в інтересах: ОСОБА_7 2008 р.н. та ОСОБА_8 2011 р.н. не чинити ОСОБА_4 перешкоди у користуванні АДРЕСА_1

Виселено ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, що діє в інтересах: ОСОБА_7 2008 р.н. та ОСОБА_7 Єлізавети 2011 р.н. з АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено.

ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову у повному обсязі.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_4 суд обгрунтовно виходив з того, що у відповідачів не виникло самостійне без згоди власника житла права на користування цим житлом.

Судом встановлено і це підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_4 є співвласником квартири АДРЕСА_1 / а.с.15 /. Право власності ОСОБА_4 на це майно виникло внаслідок приватизації на підставі свідоцтва про право власності на житло № 6402 від 04.11.1994року. Квартира була приватизована на позивача та його батьків ОСОБА_10 та ОСОБА_11 Після смерті його батька ОСОБА_11, права померлого у квартирі, що складаються з 1/3 частки, успадкувала його мати ОСОБА_10, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

У 2004 році власники квартири надали її для проживання відповідачам ОСОБА_5 і ОСОБА_3, що є подружжям. За згодою співвласників відповідачі були зареєстровані у цьому помешканні. Свою доньку ОСОБА_6, а потім і онуків, відповідачі зареєстрували у квартирі без дозволу на це її співвласників.

Згідно до ст.,ст. 319, 398, 399 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім"ї, інших осіб.

Право володіння чужим майном виникає на підставі договору з власником і припиняється у разі витребування майна від володільця власником майна.

Матеріали справи не свідчать того, щоб відповідачі були членами сім"ї позивача чі членами сім'ї його батьків, також договор найму жилого приміщення за цією адресою з відповідачами не укладався. За довідками КП „СЕЗ" від 24.06.2014 року та 06.05.2014 року відповідачі зареєстровані у жилому приміщенні квартири АДРЕСА_1 як квартиранти.

03.06.2014 року ОСОБА_4 на ім"я відповідачів було направлено письмове попредження про звільнення вищевказаного житла у впродож 30-ти днів/ а.с.16-17 /.

За таких обставин справи, колегія суддів вважає, що ухвалене у цій справі рішення суду є законним та обгрунтованим, підстави для його скасування відсутні.

З доводами апелянта про порушення їх прав та прав їх неповнолітніх дітей при ухваленні оскарженого рішення суду погодиться неможливо, бо: не мається належних та допустимх доказів про набуття відповідачами права власності на вищевказане житло; за нормами діючого законодавства забезпечення прав на житло неповнолітніх дітей покладено саме на батьків останніх, а реєстрація місця проживання фізичних осіб не надає правових підстав для користування житлом за місцем такої реєстрації.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 13 листопада 2014 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: