06 жовтня 2015 року м. Токмак
Токмацький районний суд Запорізької області у складі: головуючого судді Андрущенка О.Ю., за участю секретаря судового засідання Гончарук В.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Токмак цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,
Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи без його участі, підтримав заявлені позовні вимоги, просив позов задовольнити повністю.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомили. Клопотання не заявляли. ОСОБА_1 надала суду заяву про необхідність відмови в задоволені позовних вимог, оскільки будинок, який перебуває в іпотеці, є її єдиним житлом.
Суд вирішує справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України та ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, судом у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Згідно ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Згідно ст.ст. 1054, 1056-1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Згідно ст. 7 Закону України «Про іпотеку» за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що
обумовлює основне зобов'язання.
Відповідно до ст. 33 вказаного Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.
Позивачем на виконання вимог ст. 35 даного Закону 06.11.2013 року за № 30.1.0.0/2-OZO ОСОБА_2 направлено вимогу про усунення порушень умов договору щодо своєчасності та в повному обсязі внесення платежів. Цим же листом позивач повідомив про те, що в разі не усунення порушень, ініціюватиметься питання про звернення стягнення на предмет іпотеки.
06.02.2014 року позивачем направлено ОСОБА_1 лист за № 30.1.0/2-OZO аналогічного змісту та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Про направлення даних листів свідчать реєстри відправлень від 08.11.2013 року № 5329 та від 28.02.2014 року № 3570.
В той же час, вимоги про надання можливості позивачу отримати витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, кадастровий номер земельної ділянки, дублікати правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, зареєструвати правочин купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, та можливість здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій для продажу предмету іпотеки не підлягають задоволенню з наступних підстав.
Позивачем не зазначено які саме документи йому потрібні та відносно якого обєкту, позовні вимоги є неконкретними та розпливчастими, а тому задоволенню не підлягають.
З приводу позовних вимог щодо виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з житлового будинку по вул. Таврійській, 6 в м. Токмак Токмацького району Запорізької області, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною четвертою статті 9, статті 109 Житлового кодексу України, статей 39 - 40 Закону України "Про іпотеку" виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.
При цьому, примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк (п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних відносин»).
Крім цього, відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (постанова Верховного суду України від 18.03.2015 року по справі № 6-39цс15).
Як вбачається з договору іпотеки житловий будинок по вул. Таврійській, 6 в м. Токмак Токмацького району Запорізької області набутий ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 05.05.2005 року, тобто, задовго до укладення кредитного договору.
За таких обставин, підстави для задоволення вимог про виселення відсутні.
З приводу доводів відповідачки ОСОБА_1 щодо неможливості задоволення вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, оскільки, даний житловий будинок є єдиним житлом для неї та трьох неповнолітніх дітей суд зазначає наступне.
Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що:
таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно;
загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Отже, для застосування вказаного Закону необхідна наявність декількох обовязкових умов, одна з яких, відсутність іншого нерухомого житлового майна в особи.
ОСОБА_1 надано довідку від 14.07.2014 року № 231, яка видана КП «Абрис», про те, що за нею рахується житловий будинок по вул. Таврійській, 6 в м. Токмак Токмацького району Запорізької області.
В той же час, відповідно до вимог ст. 6 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державну реєстрацію прав на нерухоме майно починаючи з 01.01.2013 року здійснюють органи державної реєстрації прав, утворені Міністерством юстиції України в установленому законом порядку.
Таким чином, інформація КП «Абрис», яке являється місцевим бюро технічної інвентаризації є актуальною станом на 01.01.2013 року, що також зазначається і в самій довідці від 14.07.2014 року № 231.
Жодних доказів про відсутність в ОСОБА_1 на час винесення рішення іншого нерухомого житлового майна суду не надано.
Отже, норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосуванню не підлягають.
Згідно ст. 88 ЦПК України якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.
Враховуючи, що позовні вимоги немайнового характеру щодо виселення відповідачів судом не задоволені, то на користь позивача з відповідачів в рівних долях підлягає стягненню сплачений позивачем судовий збір в розмірі 3052,91 грн. за майновими вимогами.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 64, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 33, 38-40 Закону України «Про іпотеку» суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
В частині позовних вимог про виселення відповідачів відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Токмацький районний суд Запорізької області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя