Провадження №2/761/420/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23 лютого 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності, -

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року до провадження судді Шевченківського районного суду м.Києва Осаулова А.А. надійшла цивільна справа за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що вони є власниками 66/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1, а відповідач в свою чергу власником 34/100 частин будинку. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2006р. встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2 належить в рівних частинах житлова кімната № 1-3, площею 14,4 кв. м., житлової кімнати 1-4, площею 23,0 кв. м., кухні № 1-8 площею 8,8 кв. м., ванної № 1-5 площею 3,3 кв. м., коридору № 1-2 площею 7,8 кв. м., коридору № 1-1 площею 6,9 кв. м., коридору № 1-6 площею 3,3 кв. м., вбиральні № 1-7 площею 1,2 кв. м., погреба, а також підсобні приміщення: гараж (позначений на плані літерами «Б,б»); ОСОБА_4, спадкоємцем якої виступає ОСОБА_3, належить частина житлового будинку, що складається з житлової кімнати № 2-4 площею 18,0 кв. м., житлової кімнати № 2-3 площею 18,4 кв. м., кухні № 2-5 площею 5,4 кв. м., санвузлу №2-2 площею 5 кв. м., коридору № 2-1 8,7 кв. м., тамбура № 11 площею 3,9 кв. м. Позивачі зазначають, що між ними та відповідачем постійно виникають суперечки щодо користування власністю, а тому просять суд виділити в натурі належну їм частину домоволодіння, оскільки як їх частка, так і частка відповідача, мають окремі входи, кухні, санвузли, тощо. Крім того, позивачі просять суд визначити ідеальні частки у праві спільної часткової власності на належні їм 66/100 частин домоволодіння, а саме, що їм належить по 1/2 частині.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав повністю, просив суд вимоги задовольнити в повному обсязі, з викладених у позові підстав.

Позивач-1 та Позивач-2 в судовому засіданні підтримали представника, просили суд вимоги задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_6 та Відповідач в судовому засіданні просили суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Пояснили, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2006 р. визначено частки у спільному майні та визначено порядок користування будинком. Проте, виділити в натурі позивачам частку домоволодіння та підсобні приміщення технічно не можливо, оскільки всі комунікації, які відносяться до частини будинку відповідача перебувають під частиною будинку позивачів. Таким чином в разі виділення в натурі частини будинку відповідач буде позбавлений можливості повною мірою користуватися водою, каналізацією тощо, а позивачі будуть визнані власниками всіх комунікаційних мереж.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В силу положень ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України та ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні вимоги здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності.

Керуючись вказаними положеннями правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження спільною частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права.

Відповідно до ст.ст. 364, 367 ЦК України кожен із співвласників має право на виділ його частки в майні, що є у спільній частковій власності в натурі або його поділ.

Перевіряючи обставини у справі судом встановлено, що рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20.01.2006р., що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про встановлення часток власників ( а.с. 9-11).

Вказаним рішенням суду від 20.01.2006р. встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належить 66/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 в рівних частинах, що складається з житлової кімнати № 1-3, площею 14,4 кв. м., житлової кімнати 1-4, площею 23,0 кв. м., кухні № 1-8 площею 8,8 кв. м., ванної № 1-5 площею 3,3 кв. м., коридору № 1-2 площею 7,8 кв. м., коридору № 1-1 площею 6,9 кв. м., коридору № 1-6 площею 3,3 кв. м., вбиральні № 1-7 площею 1,2 кв. м., погріб. ОСОБА_4 належить 34/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1, що складається з житлової кімнати № 2-4 площею 18,0 кв. м. , житлової кімнати № 2-3 площею 18,4 кв. м., кухні № 2-5 площею 5,4 кв. м., санвузлу №2-2 площею 5 кв. м., коридору № 2-1 площею 8,7 кв. м., тамбура № ІІ площею 3,9 кв. м.

На день розгляду справи і це не заперечується сторонами власником 34/100 частин домоволодіння є ОСОБА_3, спадкоємець ОСОБА_4.

Як вбачається з Технічного паспорту до домоволодіння АДРЕСА_1 належать також гараж та сарай, позначені на плані відповідно літерами «Б,б» та «В».

З матеріалів справи вбачається і це не заперечується сторонами за позивачами право власності зареєстровано на АДРЕСА_1. Відповідачу належить кв. № 2 зазначеного будинку, кожна із квартир є ізольованою, вони мають різні виходи, кухні, санвузли та туалети, а також окремі рахунки на оплату комунальних платежів.

Виходячи з положень ст.ст. 183, 367 ЦК України та роз'яснень викладених у п.п. 6, 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожної із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири.

Згідно з п. 8 вказаної постанови різні господарські будівлі (літні кухні, сараї тощо) є підсобними будівлями і складають з будинком одне ціле, тому при відчуженні житлового будинку вони переходять до нового власника разом з будинком, якщо при укладенні договору про відчуження не було обумовлено їх знесення або перенос попереднім власником.

Разом із тим, за висновком експерта № 2-18/11 від 18.11.2013р. (а.с. 59-66) вбачається, про можливість виділення позивачам з врахуванням порядку користування житловим будинком, який склався між співвласниками та з урахуванням даних технічного паспорту БТІ від 11.11.2005 року. Між тим, експертом вказувалось, що запропонований варіант виділу вимагає відповідного розмежування інженерних мереж.

На виконання вимог ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.06.2014р. судом на обговорення учасників процесу було поставлено питання про необхідність призначення і проведення експертизи у справі щодо встановлення можливості виділення в натурі частини будинку з урахуванням розташування комунікацій, належних власнику квартири № 2, під належною позивачам квартирою № 1.

Між тим, сторони ніяких клопотань про призначення такої експертизи не заявляли і її призначити суд не просили.

Крім того, згідно відповіді на заяву відповідача до Міністерства юстиції України щодо надання роз'яснень від 22.12.2014 за № К-22634/9 (а.с. 201), вбачається, що відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08.10.1998р. № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 26.12.2012р. № 1950/5), вирішення питання з визначення конкретних технічних (проектних) рішень з розмежування інженерних мереж (системи опалення, водопроводу, каналізації, електро- та газопостачання) не передбачено жодною з видів експертиз, у тому числі будівельно-технічною експертизою, та не відноситься до компетенції судових експертів. Зазначене питання вирішується шляхом розробки відповідних технічних умов та проектно-технічної документації уповноваженими законодавством фізичними та юридичними особами.

Згідно вимог ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке ж право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Таким чином, маючи даний висновок експерта від 18.11.2013р. сторони на час постановлення судового рішення не надали до суду доказів на підтвердження того, що таке розмежування інженерних мереж взагалі можливо за запропонованим варіантом експерта виділу часток в натурі. А також чи потребує таке розмежування перепланування приміщень (повністю або частково), - системи опалення, водопроводу, каналізації, електро- та газопостачання з метою забезпечення їх автономності.

У ході розгляду справи сторонами не було заявлено клопотання щодо з'ясування обставин можливості розмежування інженерних систем, а також не заявляли позовних вимог, які підлягали б розгляду при вирішенні питання про виділення частки в натурі з урахуванням розмежування інженерних мереж, виникнення у сторін зобов'язань.

Отже з урахуванням того, що виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності вимагає відповідного розмежування інженерних мереж, позов слід залишити без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 15, 60, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 183, 319, 358, 364, 367 ЦК України, ст.ст. 21, 41 Конституції України, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ частки із майна, що є в спільній частковій власності, - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: