Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер 335/9282/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Шалагінова А.В.
Номер провадження 22-ц/778/5794/15 Суддя-доповідач Воробйова І.А.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Бєлки В.Ю.

суддів Воробйової І.А.

Онищенка Е.А.

при секретарі Книш С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту, чи являється він офіційно громадянином України за документами архіву УДМСУ.

Ухвалою судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року відмовлено у відкритті провадження у справі за заявою ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою судді, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу судді та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційна скарга не підлягає завдоленню з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1.ст.312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як вбачається зі змісту заяви, ОСОБА_3 звернувся до суду з заявою про встановлення юридичного факту про те, що 19.01.1994 року він отримав паспорт НОМЕР_1 та автоматично став громадянином України, який він обміняв 10.01.01 року на паспорт НОМЕР_2 згідно якого він є громадянином України.

Відмовляючи у відкриті провадження у справі, суд першої інстанції зазначив, що Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215 ( в редакції Указу від 27 червня 2006 року №588/2006) затверджено Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, відповідно до преамбули якого він згідно до Закону України «Про громадянство України» визначає перелік документів, які подаються для встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення за ними, виконання прийнятих рішень з питань громадянства України.

Розділом І цього Порядку передбачено, серед іншого, порядок подання заяви, яка стосується перевірки належності до громадянства України, що фактично і є предметом заяви ОСОБА_3 про встановлення юридичного факту, а тому справа не може розглядатися у порядку встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до вимог ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

До переліку фактів, визначеному в ч. 1 ст. 256 ЦПК України, юридичний факт, який просив встановити ОСОБА_3, не відноситься.

Згідно до вимог ст. 258 ЦПК України у заяві повинно бути зазначено, який факт просить заявник встановити та з якою метою, причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, докази, що підтверджують цей факт.

Відповідно до ч.3 ст.256 ЦПК України справи про встановлення факту належності особі паспорта, військового квитка, квитка про членство в об'єднанні громадян, а також свідоцтв, що їх видають органи державної реєстрації актів цивільного стану, судовому розгляду в окремому провадженні не підлягають.

Як роз'яснено в п.12 постанови пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, при розгляді справи про встановлення відповідно до п.6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства.

Заяви про встановлення із зазначених підстав факту належності особі вироку або рішення суду, квитка про членство в об'єднанні громадян, військового квитка, посвідчення до ордена або медалі, паспорта, чи свідоцтв, що їх видають органи реєстрації актів громадянського стану, та інших документів, що посвідчують особу, не підлягають розгляду в порядку, передбаченому главою 37 ЦПК, оскільки ці питання вирішуються органом, який видав документ. Судами також не встановлюється тотожність особи. Разом з тим, на підставі п.6 ст. 273 ЦПК суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв'язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв'язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж.

З огляду на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано, відповідно до вимог ч.3 ст.256 ЦПК України та ч.2 ст.122 ЦПК України відмовив у відкритті провадження у справі за заявою про встановлення факту, що 19.01.1994 року ОСОБА_3 отримав паспорт НОМЕР_1 та автоматично став громадянином України, який він обміняв 10.01.01 року на паспорт НОМЕР_2 згідно якого він є громадянином України.

Керуючись ст.ст. 312, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: