УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів,за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу. Позовні вимоги позивач обґрунтовувала тим, що 10 квітня 2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено Договір банківського вкладу № SAMDN7954, за яким позивач передала банку грошові кошти у сумі 11 330 доларів США терміном до 10 квітня 2014 року зі сплатою процентів за користування вкладом у розмірі 9,75 % річних. Відповідно до наданої відповідачем довідки на рахунках останнього перебувають належні позивачу грошові кошти в сумі 13 896 доларів США. Позивач, посилаючись на те, що відповідач грошові кошти у повному обсязі не повернув, з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на свою користь 13 569,02 доларів США депозитного вкладу, 692,30 доларів США процентів за період з 11 березня 2014 року до 18 вересня 2014 року, 73,98 доларів США процентів за період з 18 вересня 2014 року до 05 квітня 2015 року, 3 904,79 доларів США пені виходячи з подвійної ставки НБУ за період з 11 березня 2014 року до 05 квітня 2015 року, 436,07 доларів США 3% річних за період з 11 березня 2014 року до 05 квітня 2015 року, а всього 19 002,14 доларів США.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 суму банківського вкладу за депозитним договором SAMDN7954 від 10 квітня 2013 року в сумі 13 569,02 доларів США, а також стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 не нараховані проценти за цим вкладом за період з 11 березня 2014 року до 18 вересня 2014 року у сумі 692,30 доларів США, а всього стягнуто 14 261,32 доларів США, що за курсом НБУ еквівалентно 300 486,01 грн. В решті позовних вимог щодо стягнення процентів за користування грошовими коштами за період з 18 вересня 2014 року до 05 квітня 2015 року, пені та 3% річних відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк»просить судові рішення першої та апеляційної інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 статті 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Згідно з ст.1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунку. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Статтею 1074 ЦК України визначено, що обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Частиною 3 статті 95 ЦК України передбачено, що філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Відповідно до ч. 1 ст. 96 ЦК України юридична особа самостійно відповідає за своїми зобов'язаннями.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону, вірно виходив із того, що кошти вносились позивачем, як громадянкою України, у відділенні банку на території АР Крим, яка станом на час розгляду справи окупована. Договір вкладу був укладений між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», як юридичною особою, а тому припинення діяльності філії банку на окупованій території АР Крим не є підставою для відмови у поверненні відповідачем вкладу позивача за його вимогою.

При цьому судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги розрахунки позивача щодо заборгованості відповідача перед нею, яка складається з наявних на її рахунках грошових коштів за договором вкладу та не нарахованих процентів за вкладом за період з 11 березня 2014 року до 18 вересня 2014 року.

В іншій частині судові рішення першої та апеляційної інстанцій не оскаржуються, а тому не є предметом перегляду у суді касаційної інстанції.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 03 червня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук