Справа № 454/80/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.12.2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Адамович М.Я. ,

при секретарі Калиш В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокаль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди в якому просить стягнути з відповідачів в його користь кошти в сумі 1000000грн. на відшкодування моральної шкоди завданої шляхом порушення термінів розгляду його касаційної скарги від 28.10.2010 року в результаті чого було порушено його права.

Ухвалою Сокальського районного суду від 13.01.2015 року в позовній заяві ОСОБА_1 було відмовлено у відкритті провадження.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Ухвалу Сокальського районного суду від 13.01.2015 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 07.10.2015 року вирішено скасувати ухвали Сокальського районного суду від 13.01.2015 року та Апеляційного суду Львівської області від 03.03.2015 року, питання про відкриття провадження у справі передати до суду першої інстанції.

В запереченні на позовну заяву представник відповідача Вищого адміністративного суду України, вказав що не погоджується із заявленим позовом, вважає безпідставним, необґрунтованими та таким, що не підлягає задоволенню. Зазначає, що відповідно до ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Вказує, що суд(суддя) як орган (особа), що здійснює правосуддя, не може бути відповідачем у справі, як цього вимагає позивач.

Позивач в судове засідання не прибув, надав суду заяву в якій просить розгляд справи проводити без його участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити.

Представник відповідача Вищого адміністративного суду України в судове засідання не прибув, у поданому запереченні на позов просив справу розглядати без його участі.

Оскільки сторони в судове засідання не прибули, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що провадження у справі слід закрити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.126 Конституції України незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України. Вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється.

Офіційне тлумачення наведених положень здійснено у Рішенні Конституційного суду України №19-рп/2004 від 01.12.2004 року, зокрема, положення ч.1 ст.126 Конституції України "незалежність і недоторканність суддів гарантуються Конституцією і законами України" у взаємозв'язку з іншими положеннями розділу VIII Основного Закону України треба розуміти так, що незалежність суддів є невід'ємною складовою їхнього статусу. Вона є конституційним принципом організації та функціонування судів, а також професійної діяльності суддів, які при здійсненні правосуддя підкоряються лише закону. Крім цього, положення частини другої статті 126 Конституції України "вплив на суддів у будь-який спосіб забороняється" треба розуміти як забезпечення незалежності суддів у зв'язку із здійсненням ними правосуддя, а також як заборону щодо суддів будь-яких дій незалежно від форми їх прояву з боку державних органів, установ та організацій, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб, фізичних та юридичних осіб з метою перешкодити виконанню суддями професійних обов'язків або схилити їх до винесення неправосудного рішення тощо.

Також, згідно з ч.3 ст.6 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», втручання у здійснення правосуддя, вплив на суд або суддів у будь-який спосіб, неповага до суду чи суддів, збирання, зберігання, використання і поширення інформації усно, письмово або в інший спосіб з метою впливу на безсторонність суду забороняється і тягне за собою відповідальність, установлену законом..

Скарги на дії чи бездіяльність судів при розгляді ними судових справ у порядку передбачених законом випадках розглядаються також органами і посадовими особами, які мають право ініціювати питання про дисциплінарну відповідальність.

Згідно п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 13.06.2007 №8 «Про незалежність судової влади», оскарження у будь-який спосіб судових рішень, діяльності судів і суддів щодо розгляду та вирішення справи поза передбаченим процесуальним законом порядком у справі не допускається і суди повинні відмовляти у прийнятті позовів та заяв з таким предметом.

Законність процесуальних актів і дій (бездіяльності) суду, вчинених при розгляді конкретної справи, не може перевірятися за межами передбаченого законом процесуального контролю. Намагання зробити це в конкретній справі шляхом подання окремого позову проти суду чи судді є протиправним втручанням у здійснення правосуддя і посяганням на процесуальну незалежність суду.

Здійснення правосуддя в Україні врегульовано конституційними нормами окремо від діяльності інших органів державної влади. Відповідно до ст.62 Конституції України матеріальна і моральна шкода, завдана безпідставним засудженням, відшкодовується державою лише в разі скасування вироку як неправосудного. Проте й в цьому разі за заподіяну особі шкоду відповідає не суд або суддя, а держава.

Таким чином, зазначеними положеннями ст.ст.62,126,129 Конституції України визначено, що рішення суду і відповідно до цього дії або бездіяльність судів у питаннях здійснення правосуддя, пов'язаних з підготовкою, розглядом справ у судових інстанціях тощо, можуть оскаржуватись у порядку, передбаченому процесуальними законами, а не шляхом оскарження їх дій (чи відшкодування матеріальної і моральної шкоди одночасно із оскарженням таких дій) до іншого суду, так як це буде порушувати принцип незалежності судів і заборону втручання в її вирішення незалежним судом.

У зв'язку з викладеним розгляд судом позовних вимог, незалежно від їх викладення та змісту, предметом яких є, по суті, оскарження процесуальних дій судді (суду), пов'язаних з розглядом справи (від стадії відкриття провадження у справі до розгляду по суті, перегляду судових рішень у передбачених процесуальним законом порядках і їх виконання) нормами ЦПК України чи іншими законами України - не передбачено.

У відповідності до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позовені вимоги до Вищого адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України не носять цивільно-правового характеру, що виключає можливість вирішення їх у порядку ЦПК України, а відтак у відповідності до п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України провадження у справі слід закрити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 205 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Закрити провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Вищого Адміністративного суду України та Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий: М. Я. Адамович