УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-
розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу за договором позики, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного судуЗапорізької області від 17 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення суми боргу. Позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 липня 2011 року сторони уклали між собою договір позики грошей у письмовій формі. Позивач передав відповідачу кошти в розмірі 100 тис. доларів США, що еквівалентно 800 тис. грн. Відповідач отримала суму до підписання договору і зобов'язалася повернути кошти в строк до 10 грудня 2011 року. Проте свої зобов'язання належним чином не виконала. Позивач просив стягнути з відповідача суму за договором позики грошей від 10 липня 2011 року в сумі 800 тис. грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 800 тис. грн. і судові витрати у розмірі 9 931 грн, та на користь держави - судовий збір 3 219 грн.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 10 липня 2011 року між сторонами у справі було укладено договір позики грошей, за умовами якого відповідач ОСОБА_5 взяла в борг у ОСОБА_4 100 тис. доларів США, що з урахуванням курсу долара США по відношенню до гривні складає 800 тис. грн. та зобов'язалась повернути вказану суму в строк до 10 грудня 2011 року. Оригінал вказанного договору позики міститься в матеріалах справи (а.с.71, т.2).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Зазначений правовий висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, та надавши оцінку наданим сторонами доказам, у їх сукупності, з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог, через їх обґрунтованість. При цьому, судами попередніх інстанцій встановлено, що грошові кошти відповідачем були отримані до підписання договору, про що зазначено у п. 1.2 цього договору та який засвідчено підписами сторін. Належних та допустимих доказів щодо неотримання відповідачем вказаної суми позики та належність підпису на договорі позики іншій особі, а не відповідачу, останньою не надано.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 зводяться фактично до переоцінки доказів, і не дають підстав для висновку про порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2014 року та ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відсутні й передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 листопада 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук