Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №335/8496/15
Провадження №22ц/778/6390/15 Головуючий у 1 інстанції: Кравченко Л.Ю.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2,

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року за позовом концерну «Міські теплові мережі» в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року концерн «Міські теплові мережі» (далі - концерн «МТМ») в особі Філії концерну «Міські теплові мережі» Ленінського району звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості. Позов обґрунтували тим, що згідно рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року «Про визначення виконавців житлово-комунальних послуг» у м. Запоріжжі, починаючи з 01.01.2009 року виконавцем житлово-комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води визначено концерн «Міські теплові мережі» в будинках, мережі яких безпосередньо приєднані до теплових мереж концерну «МТМ». Позивач у період з серпня 2010 по березень 2015 року надав відповідачу послуги з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води у приміщення, розташоване за адресою м. Запоріжжя, вул. Перемоги. 20 . кв.9 на загальну суму 15149.47 грн. За зазначений період оплата не здійснювалася, Станом на 01.04.2015 року заборгованість складає 15149.47 грн.

Посилаючись на ці обставини, просили стягнути з відповідачів солідарно заборгованість за надані послуги в сумі 15149,47 грн. та судові витрати 243,60 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_3 заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за період з 01.08.2012 року по 01.03.2015 року в сумі 9014,17 грн. на користь Концерну «Міські теплові мережі». Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням , ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та закрити провадження у справі.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_4, яка була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду, не зявилась, що у відповідності до приписів ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, що зявились, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов позивача у цій справі частково, керувався ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог позивача у цій справі в частині їх задоволення.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Судом встановлено, що, ОСОБА_4 та ОСОБА_3 зареєстровані та мешкають у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6). Концерн "МТМ" у період з серпня 2010 року по березень 2015 року надавав відповідачам послуги централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води (підігріву питної води) за адресою: м. Запоріжжя вул.. Перемоги б. 20 кв. 9 де мешкають відповідачі.

За розрахунком заборгованості, який знаходиться у матеріалах справи та до якого позивачем надано обґрунтування нарахованих сум, заборгованість відповідачів за період з 01.08.2010 року по 01.04.2015 року складає 15149 грн. 47 коп. (а.с.7-11). Судом проаналізовані надані позивачем документи та зясовано, що заборгованість за надані послуги підлягає стягненню в межах позовної давності за останні три роки з часу звернення позивача до суду, а саме 26.08.2015 року , тобто з серпня 2012 року по березень 2015 року в сумі 9014 грн. 17 коп.

Доводи апеляційної скарги про відсутність договору між сторонами не спростовують висновків суду виходячи із наступного.

Задовольняючи частково позовні вимоги в межах строку позовної давності та стягуючи солідарно з відповідачів на користь позивача вартість спожитої ними теплової енергії, та за постачання гарячої води, суд виходив з доведеності фактичного споживання відповідачами у спірний період обсягу наданих послуг з теплопостачання за відсутності договору між ними, як споживачами, та де Концерн "МТМ" виступав виконавцем послуг, а тому обґрунтовано визнав зазначені дії підставою виникнення зобов'язального правовідношення між сторонами.

Висновок суду узгоджується з положеннями ст.11 ЦК України про те, що підставою виникнення цивільних прав та обов'язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, передбачений ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Обов'язок наймача або власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати надані послуги передбачено ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги".

Такими чином, згідно зазначених норм закону споживач зобов'язаний оплатити житлово-комунальні послуги, якщо він фактично користувався ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

У зв'язку з цим посилання в апеляційній скарзі відповідача на відсутність договору, як на підставу для відмови у позові, не можна визнати обґрунтованими.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неналежно зясував обставини справи і позивач не є виконавцем комунальних послугє неприйнятними виходячи із наступного.

Відповідно до п.1.2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року з 01.04.2011 року Концерн «МТМ» є виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя з централізованого опалення та підігріву гарячої води. Починаючи з визначення Концерну «МТМ» виконавцем комунальних послуг для населення, що мешкає у житловому фонді комунальної власності м. Запоріжжя рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради № 25 від 29.01.2009 року до прийняття рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради № 200 від 28.04.2011 року та після внесення змін від 10.04.2014 року до Закону України «Про житлово-комунальні послуги « Концерн «МТМ» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води.

Отже судом першої інстанції правильно стягнуто з відповідачів в солідарному порядку заборгованість в межах строку позовної давності за послугами з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води (підігрів води) на користь позивача.

Доводи апеляційної скарги, що позивач надавав заявлені послуги не в повному обсязі, колегія суддів вважає недоведеними, оскільки відповідно до ч.ч.1,3 ст.18 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" у разі порушення виконавцем умов договору споживач має право викликати його представника для складення та підписання акта-претензії споживача, в якому зазначаються строки, види, показники порушень тощо.

Акт-претензія складається споживачем та представником виконавця і скріплюється їхніми підписами. У разі неприбуття представника виконавця в погоджений умовами договору строк або необґрунтованої відмови від підписання акта-претензії він вважається дійсним, якщо його підписали не менш як два споживачі.

У матеріалах справи відсутні такі акти-претензії, складені та підписані у встановленому законом порядку у спірний період.

Твердження відповідача ОСОБА_5 в апеляційній скарзі про те, що вона не замовляла і не бажає отримувати послуги позивача не спростовують оскаржуваного рішення.

Матеріалами справи не підтверджено, що відповідачі заявляли про відмову від житлово- комунальних послуг та були законним порядком відключені від мереж централізованого опалення та обслуговування будинку.

Згідно з п. 25 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, відключення споживачів від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Згідно з пунктом 26 Правил (у редакції з урахуванням змін, внесених постановою Кабінету Міністрів України від 31 жовтня 2007 року № 1268) відключення споживачів від мережі централізованого опалення та постачання гарячої води здійснюється у разі, коли технічна можливість такого відключення передбачена затвердженою органом місцевого самоврядування відповідно до Закону України "Про теплопостачання" схемою теплопостачання, за умови забезпечення безперебійної роботи інженерного обладнання будинку та вжиття заходів щодо дотримання в суміжних приміщеннях вимог будівельних норм і правил з питань проектувань житлових будинків, опалення, вентиляції, кондиціонування, будівельної теплотехніки; державних будівельних норм з питань складу, порядку розроблення, погодження та затвердження проектної документації для будівництва, а також норм проектування реконструкції та капітального ремонту в частині опалення.

Порядком відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення її постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання, затвердженим наказом Міністерства будівництва, архітектури та господарства України від 22 листопада 2005 року № 4 і зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 9 грудня 2005 року за № 1478/11758 (у редакції зі змінами, внесеними згідно з наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 6 листопада 2007 року №169), установлено, що таке відключення відбувається на підставі рішення постійно діючої міжвідомчої комісії, створеної органом місцевого самоврядування або місцевим органом виконавчої влади.

Зокрема, для вирішення питання відключення житлового будинку (будинків) від мереж централізованого опалення його власник (власники) повинен (повинні) звернутися до постійно діючої міжвідомчої комісії з письмовою заявою про відключення від мереж центрального опалення. Згідно з пунктом 2.2 зазначеного Порядку Комісія розглядає надані документи лише за наявності затвердженої органом місцевого самоврядування в установленому порядку оптимізованої схеми перспективного розвитку систем теплопостачання населеного пункту та відповідно до неї.

Внесені до Порядку зміни унеможливлюють відключення від центрального опалення окремих квартир будинку і передбачають можливість відключення від тепломереж будинку в цілому за рішенням загальних зборів, за згодою всіх власників (уповноважених осіб власників) - приміщень у житловому будинку.

За таких обставин судова колегія вважає, що рішення суду відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування, тим більше закриття провадження у справі, не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: