Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

"14" грудня 2015 р. Суворовський районний суд міста Одеси в складі

головуючого судді Сувертак І.В.

при секретарі Мамренко Г. Г.

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі, справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3, про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку,-

Установив:

Позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом. В обґрунтування вимог посилалася на те вона є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1. Право власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05 жовтня 2015 року, котрий укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений державним нотаріусом Четверної одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 5-2035. Відповідачка по справі, ОСОБА_2 баба колишнього власника квартири ОСОБА_3

Після укладення договору купівлі-продажу квартири від 05 жовтня 2015 року виявилось, що у вказаній квартирі залишилась проживати відповідачка по справі, ОСОБА_2.

ОСОБА_1 неодноразово зверталася з проханнями до ОСОБА_2, щодо добровільного звільнення її квартири № 125 у буд. під № 3 по вул. Затонського в м. Одесі, яка належить їй на праві приватної власності, однак прохання позивачки були повністю проігноровані та вона не має жодного наміру виселятись.

Окрім того, ОСОБА_2 використовує квартиру не за призначенням, постійно залишає після себе бруд та намагається повністю її зіпсувати, що може призвести до необхідності у капітальному ремонті.

Відповідачка і по теперішній час продовжує самовільно проживати у квартирі ОСОБА_1, порушуючи її право, як власника, а саме: володіти, користуватися і розпоряджатися належним їй майном, за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У звязку із тим, що добровільно врегулювати спір не вбачається можливим, ОСОБА_1 звернулась до суду за захистом своїх прав та законних інтересів.

Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила задовольнити позов в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачка в судове засідання не прибула. про розгляд справи повідомлялись належним чином, відмовилась отримувати судову поштову кореспонденцію, причин неявки суду не сповістиа, з заявавою про відкладення розгляду справи до суду не звертались. (а.с. 18-20).

Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні підтримала позовні вимоги , проти винесення заочного рішення не заперечувала.

Враховуючи вимоги ст.157 ЦПК України та ст. 6 Конвенції Про захист прав людини та основних свобод, ратифікованої Законом України 17.07.1997 року, з метою недопущення затягування розгляду справи, суд вважає за необхідне розгляд справи провести за відсутності відповідача, ОСОБА_2

Суд ухвалює заочне рішення відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, про що не заперечував представник позивача.

Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, вислухав представника позивача, третю особу, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_2. Право власності ОСОБА_1 на вищевказану квартиру виникло на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна від 05 жовтня 2015 року, котрий укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 та посвідчений державним нотаріусом Четверної одеської державної нотаріальної контори ОСОБА_4, зареєстровано в реєстрі за № 5-2035. (а.с.8,9).

У вказаній квартирі значиться зареєстрована та проживає, як баба колишнього власника ОСОБА_3 - ОСОБА_2, що підтверджується довідкою (випискою із домової книги про склад сімї та реєстрації) №471, квартири за номером 125 в будинку 3 по вул. Затонського в м. Одесі. (а.с. 7).

ОСОБА_1 неодноразово зверталася з проханнями до ОСОБА_2, щодо добровільного звільнення її квартири № 125 у буд. під № 3 по вул. Затонського в м. Одесі, яка належить їй на праві приватної власності, однак прохання позивачки були повністю проігноровані та вона не має жодного наміру виселятись.

Як пояснила, третя особа ОСОБА_3, вона була власницею зазначеної вище квартири, відповідач її рідна бабуся, яка в квартирі проживала і зареєстрована. При вирішенні питання щодо продажу даної квартири , ОСОБА_2 дала свою згоду на продаж цієї квартири та переїзду на постійне проживання в іншу державу Ізраїль. ОСОБА_2 також повинна була їхати до Ізраїлю разом з онукою, але після продажу квартири, відповідачка без причини відмовилась добровільно знятись з реєстрації за цією квартирою, бажаючи залишитись з іншою своєю донькою ОСОБА_5. Як пояснила третя особа, донька ОСОБА_2 це ОСОБА_5, яка проживає в м . Одесі,АДРЕСА_3 , з якою ОСОБА_2 залишається.

Окрім того, ОСОБА_2 використовує квартиру не за призначенням, постійно залишає після себе бруд та намагається повністю її зіпсувати, що може призвести до необхідності у капітальному ремонті.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач ОСОБА_1 новий власник квартири АДРЕСА_4 (л.с.8,9), який і вимагає усунення перешкод в реалізації свого права власності.

Згідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 116 ЖК України особи, що самовільно займають жиле приміщення, підлягають виселенню без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності зі ст.. 109 ЖК України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, встановлених законом. Виселення проводиться добровільно або у судовому порядку.

Відповідно до Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання" - громадянин України, а також іноземець чи особи без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, зобов'язанні протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

На підставі вищезазначеного, суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги щодо виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, виселивши та визнавши ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у квартирі, котра розташована за адресою: м. Одеса, ЗатонськогоАДРЕСА_5.

Також суд вважає за необхідне розяснити, що вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Отже, на підставі наведеного, суд вважає що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3, про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 3,4,10, 11,14, 60, 77, 212-215, 224, 294 ЦПК України; ст. 391 ЦК України, суд,

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет позову: ОСОБА_3, про виселення, визнання особи такою, що втратила право користування квартирою та зняття з реєстраційного обліку задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, із квартири №125 за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, буд. 3.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такою, що втратила право користування квартирою №125 за адресою: м. Одеса, вул. Затонського, буд. 3.

Розяснити, що вказане рішення є підставою для зняття ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути переглянуто Суворовським районним судом міста Одеси за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому ЦПК України, а саме « Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення».

У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя -