справа №619/4233/15-ц
провадження №2/619/1895/15
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 грудня 2015 року Дергачівський районний суд Харківської області
в складі: головуючого судді - Кононихіної Н.Ю.
судового засідання - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дергачі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: ТОВ «Науково-технічний та виборчий комплекс «Енергосталь» про визнання договору купівлі-продажу корпоративних прав недійсним,-
укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ОСОБА_5. Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4
ОСОБА_5, витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20грн.
Представник позивача ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, надавши заяву, в якій повідомляється, що позовні вимоги підтримує, не заперечує проти заочного розгляду справи, просить справу розглянути за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, про що надав до суду заяву, в якій просить справу розглядати за його відсутності.
Відповідач ОСОБА_4 не зявився в судове засідання, про причини неявки суду не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчить поштове повідомлення.
З письмової згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час ; шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно : від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно із ст. 63 Сімейного кодексу України дружина та чоловік мають рівні права : на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Як передбачено ч. 1, 2, 3 ст. 61 Сімейного кодексу України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Обєктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним з подружжя. Якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.
Визнання договорів недійсними можливе лише в разі порушення вимог ст. 203 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог ст. 203 ЦК України, а саме:
-зміст правочину не має суперечити чинному законодавству та моральним засадам суспільства;
-особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідних обсяг цивільної дієздатності;
-волевиявлення учасника правочину;
-вчинення правочину у формі, встановленій законом;
-правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків.
Крім того, відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Частинами 1, 2, 3 статті 65 Сімейного кодексу України визначено, що дружина, і чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.
Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом; законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності (стаття 320 ЦК України).
Відповідно до статті 10 Закону України «Про господарські товариства» учасники товариства мають право: брати участь в управлінні справами товариства, брати участь у розподілі прибутку товариства та одержувати його частку (дивіденди). Право на отримання частки прибутку (дивідендів) пропорційно частці кожного з учасників мають особи, які є учасниками товариства на початок строку виплати дивідендів. Відповідно до статті 54 вказаного Закону при виході учасника з товариства з обмеженою відповідальністю йому виплачується вартість частини майна товариства, пропорційна його частці у статутному капіталі. Учаснику, який вибув, виплачується належна йому частка прибутку, одержаного товариством в даному році до моменту його виходу.
Відповідно до статті 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності; до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, сировину, продукцію, права вимоги, борги, а також право на торговельну марку або інше позначення та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом; підприємство як єдиний майновий комплекс є нерухомістю; підприємство або його частина можуть бути обєктом купівлі-продажу, застави, оренди та інших правочинів.
Тобто, зі змісту вищезазначеного, вбачається, що стосовно ТОВ «НТВК «Енергосталь», як єдиного майнового комплексу або його частини, 1-й відповідач має цивільні права і обовязки, відчуження яких виходить за межі дрібного побутового правочину.
Зважаючи на те, що під час укладання Договору від 26.10.2012 року не було додержано вимог законодавства щодо обовязкової наявності письмової згоди дружини при відчуженні частки обєкта спільної сумісної власності подружжя, яка, враховуючи вартість корпоративних прав, виходить за межі дрібного побутового правочину, то Договір від 26.10.2012 року підлягає визнанню недійним з моменту його укладання.
Судові витрати суд покладає на відповідачів у відповідності до ст. 88 ЦПК України.
Керуючись ст.ст. 10, 15, 60, 88, 209, 212-216, 218, 224-226 ЦПК України, 11, 15, 16, 203, 215 ЦК України, 60, 61, 63, 65 Сімейного Кодексу України,
Позовні вимоги ОСОБА_3 КлавдіїСтепанівни задовольнити повністю.
Визнати недійсним з моменту укладення Договір від 26 жовтня 2012 року
купівлі-продажу частки в статутному капіталі Товариства з обмеженою відповідальністю
9, код ЄДРПОУ № 34860617) у розмірі 5 %, що складає 2500,00грн. укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4.
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20грн.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Харківської області через Дергачівський районний суд Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Н. Ю. Кононихіна