АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: про відшкодування шкоди Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Кіся П.В.

при секретарі - Колісник А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики , -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 в якому просив стягнути з відповідача на його користь суму позики у розмірі 145600 грн.; проценти за договором позики у розмірі 29120 грн.; понесені судові витрати по сплаті державного мита у розмірі 1456 грн. та інформаційно-технічного забезпечення розгляду справи у розмірі 120 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 01 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 18200 доларів США, що по курсу НБУ на час звернення до суду складають 145600 грн., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 цю суму за першою вимогою.

У грудні 2009 року позивач звернувся з письмовою претензією про повернення займаних грошей, проте ОСОБА_4 своїх зобов'язань щодо своєчасного повернення грошових коштів за договором позики не виконав.

ОСОБА_4 позов не визнав, посилаючись на те, що вказані гроші позичав не для себе, а для своєї знайомої ОСОБА_5 та передав їй зазначену суму, просив відмовити в його задоволенні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 за договором позики від 01.03.2009 року 174720 гривень, держмито 1456 гривень, інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 гривень, а всього 176296 гривень.

На погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що факт отримання коштів ОСОБА_2 підтверджено в судовому засіданні і не спростовується матеріалами справи.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У ст. 627 ЦК України закріплено, що відповідно до ст. 6 Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець) передає у власність другій стороні ( позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками.

Статтями 526, 610, 611 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання ( неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно ст. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановленому законом.

Судом встановлено, що 01 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надав останньому грошові кошти в сумі 18200 доларів США, що по курсу НБУ на час звернення до суду складають 145600 грн., а ОСОБА_2 зобов'язався повернути ОСОБА_3 цю суму за першою вимогою.

Сума коштів, отриманих на підставі розписки у гривні на час звернення до суду з позовом складає 145600 грн., і судова колегія вважає, що вказана сума знайшла своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлений договором.

Крім цього, ст. 1048 ЦК передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Розмір та порядок одержання процентів встановлюються договором.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування ге може ґрунтуватися на припущеннях.

Судова колегія приходить до висновку, що районний суд прийшов до правильного висновку щодо стягнення суми заборгованості за договором позики та процентів з відповідача, оскільки даних про те, що ОСОБА_2 отримав іншу суму, ніж вказано у розписці в судове засідання ні районного, ні апеляційного суду не надано. Крім цього відповідач в судовому засіданні суду апеляційної інстанції не заперечував факту отримання грошових коштів та написання саме ним розписки.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на той факт, що вказані кошти він отримував для передачі ОСОБА_5 не можуть слугувати підставою для відмови у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_6 не позбавлений можливості при наявності належних доказів звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_5 переданої їй суми.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 18 травня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Г оловуючий

Судді