Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/880/15-ц Головуючий у 1-й інст. Свінцицький Л. В.
Категорія 23 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Гарбузюк Ю.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-Регіон Радомишль», третя особа Реєстраційна служба Радомишльського районного управління юстиції про розірвання договору оренди землі від 07 червня 2013 року, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.

Зазначала, що 07.06.2013 року між нею та ТОВ «Агро-Регіон Радомишль» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 4,4755 га, що розташована в межах Заболотської сільської ради Радомишльського району Житомирської області. Свої зобовязання за договором вона виконала в повному обсязі, передала земельну ділянку в строкове платне користування. Відповідач належним чином не виконує умов договору, зокрема не сплачує орендну плату. Крім того договір містить умови, які суперечать Закону України «Про оренду землі».

За наведених обставин, ОСОБА_1 просила розірвати договір оренди землі від 07.06.2013 року та скасувати його державну реєстрацію.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Обгрунтовуючи скаргу посилається на те, що рішення суду є незаконним, таким, що постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зокрема, висновок суду, що підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати, вважає таким, який не відповідає фактичним обставинам справи та вимогам матеріального права. Також зазначає, що відповідач визначив у договорі оренди умови про можливість передачі землі в суборенду без згоди орендодавця, тобто її, чим порушив вимоги Закону України «Про оренду землі». Крім того, відповідач не сплачував орендну плату відповідно до договору оренди.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. З ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.2 Закону України "Про оренду землі" відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

Згідно положень ст.1 Закону України "Про оренду землі", ст.93 ч. 1 Земельного кодексу України - оренда землі та право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та іншої видів діяльності.

Відповідно до ст.792 ЦК України, за договором найму (оренди) земельної ділянки, наймодавець зобов'язується передати наймачеві земельну ділянку на встановлений договором строк у володіння та користування за плату. Відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Згідно зі ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, ОСОБА_1 згідно Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЖТ №093003 від 08.02.2006 року є власником земельної ділянки площею 4,4755га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Заболотської сільської ради Радомишльського району району Житомирської області.

07.06.2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ "Агро-Регіон Радомишль" укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки строком на 10 років, який зареєстрований у Відділі державної реєстраційної служби Радомишльського РУЮ Житомирської області, про що зроблено запис у Державному реєстрі прав.

За умовами даного договору позивач надав, а відповідач прийняв у строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Таким чином, між сторонами склалися договірні зобов'язання з приводу оренди землі.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України і одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Згідно до ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обовязків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України.

Відповідно до п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати.

Згідно правового висновку Верховного Суду України у справі №6-146цс12, договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства (ст.13 Закону України «Про оренду землі»). За змістом ст.21 Закону України «Про оренду землі» розмір та умови орендної плати, що зазначені в договорі оренди, не можуть суперечити чинному на час укладення договору оренди.

Тобто, за змістом наведених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання.

Як вбачається із п.8, 10 спірного договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки обумовленої в п.5 цього договору або 1025,11 грн. на рік. Орендна плата може вноситися як у грошовій, натуральній, так і у відробітковій формі. Оренда плата в натуральній формі проводиться шляхом видачі сільсьгосподарської продукції. Орендна плата вноситься один раз на рік, не пізніше 30 грудня кожного року.

Позивач не надав суду належних та допустимих доказів щодо невиплати відповідачем йому орендної плати, в тому числі і щодо не систематичності її виплати.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відтак, доводи позивача про те, що орендар не виконує умов договору в частині сплати орендної плати за землю не грунтуються на матеріалах справи, а тому є безпідставними.

Інші доводи позивача, а саме про те, що відповідач визначив у договорі оренди умови, які його не влаштовують, зокрема про можливість передачі земельної ділянки в суборенду без згоди орендодавця, не впливають на правильність рішення суду, оскільки не є такими, що передбачені Законом як підстави для розірвання договору оренди землі. Разом з тим, позивач не позбавлений права на оскарження відповідних пунктів договору з метою визнання їх недійсними.

Таким чином, викладені в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, є необгрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону та встановленим обставинам справи, підстав для його скасування не встановлено, а тому залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді