Справа № 445/1065/15 Головуючий у 1 інстанції: Сивак В.М.
Провадження № 22-ц/783/7188/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Шумської Н.Л.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: представника ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 міської ради Львівської області до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року позов задоволено. Визнано ОСОБА_4 такою, що втратила право користування жилим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання стягнення судового збору.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що з прийнятим рішенням не погоджується та вважає його таким, що суперечить вимогам закону та порушує її матеріальні та процесуальні житлові права. Вказує, що вимога позивача з покликанням на ст. 72 Житлового Кодексу УРСР є протиправною, оскільки відповідно до п.3 ст. 22 ЗУ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» передбачено, що громадянам, які збудували чи купили за власні кошти жилі будинки садибного типу з надвірними будівлями, а також жилі приміщення в будинках житлово-будівельних (житлових) кооперативів, відшкодовується їх вартість у розмірах, визначених місцевими радами за обраним місцем проживання (коментар листа МНС від 27.06.2013 року: зняття з квартирного обліку та виключення із загального обласних реєстрів громадян, сімей, які переселяються (переселилися) з радіоактивно забруднених територій, здійснюється після повного відшкодування їм витрат, повязаних із самостійним придбанням (будівництвом) житла). Також звертає увагу суду, що нею було придбано житло за власні кошти ще у 2010 році (рішення виконкому ОСОБА_5 міської ради № 513 від 27.12.2010 року про надання дозволу на оформлення права власності), однак позивач мотивуючи втрату права відповідача на спірну квартиру придбанням іншого житла, звернувся до суду лише у 2015 році з пропуском строку позовної давності, шести місяців, згідно п.2 ст. 99 Кодексу адміністративного судочинства України.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року та ухвалити нове рішення, котрим в задоволення позовної заяви ОСОБА_5 міської ради про визнання її ОСОБА_4 такою, що втратила право користування квартирою № 1 по вул. Львівській 4, м. Золочева, Львівської області відмовити повністю. Врахувати те, що в квартирі по вул. Львівській 4/1, був проведений значний ремонт де вкладено кошти та віднести їх на рахунки.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_2 перебуває у комунальній власності територіальної громади та належить до фонду житла для тимчасового проживання ОСОБА_5 міської ради Львівської області, відповідно до рішення рішення ОСОБА_5 міської ради №146 від 09.04.2003р. (а.с. 4-8 )

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Рішенням ОСОБА_5 виконавчого комітету №413 від 30.07.1997 року ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 надано дозвіл на прописку у квартирі в пересильного фонду №1 по вул. Львівській, 4 у м. Золочів Львівської області. (а.с.9)

Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 16.02.2011р. ОСОБА_4 володіє на праві приватної власності квартирою за адресою Львівська обл., Золочівський р-н., АДРЕСА_3. (а.с. 13)

Як вбачається із копії рішення виконавчого комітету ОСОБА_5 міської ради від 21.01.2015р. № 15 «Про дозвіл на проживання в кв. №1 на вул. Львівській, 4 в. м. Золочеві вирішено дати дозвіл гр. ОСОБА_3В.» вирішено дати дозвіл гр. ОСОБА_3 в складі 6 (шестеро) осіб на проживання в жилому приміщенні з фондів житла для тимчасового проживанняІНФОРМАЦІЯ_1 на вул. Львівській, 4 в м. Золочеві на 1 (один) рік. (а.с. 14)

Відповідно до ст. 72 Житлового Кодексу УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Однак як встановлено матеріалами справи відповідно до акту комісії ОСОБА_5 міської ради складеного 17 березня 2015 року, встановлено, що на час обстеження двері в квартирі АДРЕСА_4 де зареєстрована ОСОБА_4 замкнені та доступ в квартиру для її обстеження відсутній. (а.с.18)

Інших належних та допустимих доказів передбачених ст..57,58,59 ЦПК України позивачем ОСОБА_5 міською радою щодо відсутності ОСОБА_4 у зазначеній квартирі у передбачені законом строки не представлено.

Згідно ст.7 Закону України «Про вільний вибір місця проживання та свободу пересування» однією з підстав зняття особи з реєстрації є рішення суду про втрату права на користування житловим приміщенням.

Постановою Пленуму Верховного суду України № 9 від 01 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», визначено, що відсутність чи наявність прописки сама по собі не може бути підставою для визначення права на користування жилим приміщенням за собою, яка там проживала чи вселилась туди як член сімї наймача (власника) приміщення або ж для відмови їй у цьому.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 міської ради районний суд виходив з того, що ОСОБА_4 за власні кошти придбала інше житлове приміщення, а тому відповідача слід визнати таким, що втратив право на користування жилим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_5.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст.132-2 ЖК УРСР жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються громадянам за умови, що для них таке житло є єдиним місцем проживання і їх сукупний доход недостатній для придбання або найму іншого жилого приміщення.

Жилі приміщення з фондів житла для тимчасового проживання надаються на строк до одного року з можливістю продовження цього строку у разі неспроможності мешканця цього приміщення набути альтернативне місце проживання.

Підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є: надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення; підвищення доходів громадянина до рівня, який дозволяє йому укласти договір найму іншого жилого приміщення; порушення громадянином правил користування жилим приміщенням з фондів житла для тимчасового проживання; приведення мешканцем жилого приміщення з фондів житла для тимчасового проживання у непридатність для його використання; інші підстави, встановлені законом.

Оскільки підставами для дострокового припинення права громадянина на користування жилими приміщеннями з фондів житла для тимчасового проживання є в т.ч. надання громадянину або придбання ним іншого жилого приміщення, позивач мав би вирішувати спір в досудовому порядку, і зокрема винесенням відповідно рішення, і вже після невиконання рішення ОСОБА_4 звертатись до суду із позовом про припинення права ОСОБА_4 на користування жилим приміщенням у будинку за адресою: АДРЕСА_5

Як встановлено виконавчим комітетом ОСОБА_5 міської ради Львівської області винесено рішення №413 від 30.07.1997 року, яким надано дозвіл на прописку ОСОБА_4, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в квартиру пересильного фонду №1 по вул. Львівській, 4 у м. Золочів Львівської області інших рішень в тому числі про скасування рішення № 413 ОСОБА_5 міською радою не виносилось.

Тобто підставою для реєстрації ОСОБА_4 слугувало вищезазначене рішення № 416 від 30.07.1997р.

Окрім того районний суд безпідставно застосував положення ст.72 ЖК України та ОСОБА_5 міською радою обрано спосіб захисту, який не відповідає обставинам справи, а право на зміну підстави позову виключно належить лише позивачеві.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року підлягає скасування у відповідності до ч.4 ст.309 ЦПК України та ухваленню нового рішення, яким в позові ОСОБА_5 міської ради Львівської області до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволити

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 30 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_5 міської ради Львівської області до ОСОБА_4, третя особа ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішення законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_8