АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9234/15 Справа № 201/6323/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Батманова В. В. Доповідач - Макаров М.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Дніпропетровської міської ради на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської міської ради про визнання права на отримання ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Дніпропетровської міської ради про визнання права на отримання ділянки, в якому просив визнати за ним право на отримання земельної ділянки, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, посилаючись на те, що у ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_3, який за життя самочинно збудував будинок на вільній земельній ділянці по АДРЕСА_1. Після його смерті позивач постійно мешкає у вказаному будинку, яке є єдиним житлом його сім'ї.

Крім того, позивач зазначає що він позбавлений можливості розпоряджатися вказаним будинком та земельною ділянкою оскільки у нього відсутня правовстановлююча документація на зазначену ділянку, а тому із цього приводу він неодноразово звертався до відповідача для отримання правовстановлюючої документації, але останнім рішення йому було відмовлено та запропоновано звернутись до суду для вирішення цього питання.

Вважає таку відмову неправомірною, та таку що порушує його право на отримання земельної ділянки, у зв'язку з чим він просив задовольнити його позов.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково та ухвалено визнати неправомірною відмову Дніпропетровської міської ради у розгляді питання щодо передачі земельної ділянки по АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та зобов'язенно Дніпропетровську міську раду розглянути на пленарному засіданні питання щодо передачі ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 шляхом надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд.

В апеляційній скарзі Дніпропетровська міська рада просить скасувати рішення суду першої інстанції, оскільки це рішення воно винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача - ОСОБА_3, який за життя у 1960 році збудував будинок на земельній ділянці по АДРЕСА_1, що підтверджується технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с. 6-9)

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно із ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Згідно зі ст. 119 Земельного Кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач у квітні 2013 року, жовтні 2013 року та у квітні 2014 року звертався до Дніпропетровської міської ради із заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по фактичному розміщенню самочинно збудованих житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с. 10-12), проте відповідач ухилився від розгляду заяв позивача, рекомендувавши при цьому звернутися до суду із позовом для захисту своїх прав.

Проте така відмова є безпідставною, оскільки відповідно до п.34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до повноважень зокрема міської ради входить розгляд на пленарних засіданнях питань земельних відносин, а також остання в порушення вимог ч.2 ст. 118 ЗК України ухилилася від розгляду вказаних заяв позивача.

Відповідно до абзацу 4 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», роз'яснено, що при розгляді справ за позовами до органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування в разі незгоди з рішеннями з питань, віднесених у галузі земельних відносин до їх компетенції (зокрема, про відмову в передачі земельної ділянки у власність чи користування, у продажі земельної ділянки, в наданні дозволу і вимог на розроблення проекту відведення земельної ділянки тощо), суд за наявності підстав для задоволення позову визнає рішення такого органу недійсним і зобов'язує його залежно від характеру спору виконати певні дії, передбачені його компетенцією (або не вчиняти чи припинити їх), на захист порушеного права, як цього вимагає законодавство, або надає право позивачеві вчинити певні дії для усунення порушень його права. Суд вирішує ці питання по суті, якщо це відповідає закону (наприклад, визнає відповідно до частини третьої статті 1 Закону України від 5 червня 2003 р. N 899-IV "Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)" право на земельну частку (пай), якщо районною (міською) державною адміністрацією безпідставно відмовлено у видачі документа, що посвідчує право на земельну частку (пай); вирішує відповідно до частини четвертої статті 7 Закону України від 19 червня 2003 р. N 973-IV "Про фермерське господарство" питання про надання земельної ділянки у власність або оренду для створення фермерського господарства, якщо відповідна районна (міська) державна адміністрація чи орган місцевого самоврядування безпідставно відмовили в цьому або, незважаючи на рішення суду, що зобов'язує їх розглянути заяву з цього приводу, не розглядають її за наявності необхідних документів). В інших випадках суд не може вирішувати питання, віднесені до компетенції органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, зокрема про передачу земельних ділянок у постійне користування, оренду, укладення чи поновлення договору оренди земельної ділянки, зміну цільового призначення землі тощо.

У зв'язку з чим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції задовольняючи позов частково обгрунтовано виходив з того, що відповідачем в порушення вимог Закону не були розглянуті заяви позивача в строк, визначений законом, що призвело до порушення прав позивача.

Доводи апеляційної скарги Дніпропетровської міської ради про те, що судом першої інстанції не надана оцінка тому, що на земельній ділянці, якою користується позивач, знаходиться самочинно збудований об'єкт нерохумого майна, який є спадковим майном, а оскільки позивач не зареєстрував спадкові права, вказане майно може бути відумерлим, а також відповідно міська рада не порушувала прав позивача, оскільки останній не звертався до відповідних державних органів з питанням переоформленням свого права на земельну ділянку, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки як вбачається з матеріалів справи позивач не ставив перед міською радою будь-яких питань, пов'язаних із спадкуванням, а лише звертався до відповідача із заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, але відповідач ухилився від вирішення цих питань та його заяви залишилися взагалі без розгляду, а також неодноразове звернення до відповідача із вказаними вище заявами підтверджується матеріалами справи.

Що стосується інших доводів в апеляційній скарзі то вони не мають правового значення для вирішення спору і висновки суду не спростовують, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване судове рішення відповідає вимогам закону, оскільки ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, прийняте без порушень норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Дніпропетровської міської ради відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02 липня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді