Справа № 209/1979/13-ц
Провадження № 2/209/18/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Байбара Г.А.,

при секретарі Вітязь Х.О.,

за участі позивача за первісним позовом ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, її представника ОСОБА_4, відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту та за зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт, посвідчений 05.03.2010 р. Третьою дніпродзержинською нотаріальною конторою.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що її батько ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, в березні 2010 року склав заповіт на ім'я своєї другої дружини ОСОБА_6, якій він заповів усе належне йому майно. Відповідач ОСОБА_6 під час тривалої хвороби ОСОБА_7 ухилялася від допомоги по догляду за ним, залишала його одного і йшла до своїх дорослих дітей, які мешкають окремо, а також, скориставшись його станом здоров'я, умовила заповідати їй все майно, залишивши його дітей та онуків без житла. Вважає, що в силу свого тривалого тяжкого захворювання в період складання вказаного заповіту, її батько ОСОБА_7 не міг в повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим скористалася ОСОБА_3, яка умовила його заповідати все майно їй. В разі визнання заповіту недійсним, вона як донька заповідача має право на спадкування за законом, в зв'язку із чим звернулася до суду із вказаним позовом.

Відповідач ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа: Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

В обґрунтування своїх вимог позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 посилається на те, що спірне майно, а саме житловий будинок АДРЕСА_3 належав її чоловіку ОСОБА_7 на праві особистої приватної власності. ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений 5 березня 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-660, згідно з яким заповів їй на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалося. Спадковим майном після смерті ОСОБА_7 є вищевказаний житловий будинок, що розташований на неприватизованій земельній ділянці. 21 серпня 2013 року державний нотаріус Третьої державної нотаріальної контори Бурдік С.С. надала їй роз'яснення, якими відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок в зв'язку з тим, що вона не надала нотаріусу необхідних правовстановлюючих документів на цей житловий будинок. Оригінали цих документів знаходяться у відповідачки за зустрічним позовом ОСОБА_1, які вона відмовляється надати позивачці або нотаріусу для оформлення нею спадщини, оскільки оспорює її право на спадщину за заповітом і не враховує, що вона є одночасно разом із нею спадкоємицею ОСОБА_7 за законом. У спірному будинку вона постійно проживала удвох із чоловіком з 18 серпня 2003 року по листопад 2012 року, однак по причині перенесеної її донькою черепно-мозкової травми, розладу психічного здоров'я, виникла потреба у сторонній допомозі доньці, у зв'язку із чим вона була змушена, тимчасово, з поважних причин, залишити будинок чоловіка та тимчасово поселилась в будинку дочки за адресою: АДРЕСА_4. 13 лютого 2013 року її доньці ОСОБА_9 була встановлена 3-тя група інвалідності. Відповідачка ОСОБА_1, скориставшись цією ситуацією, на початку грудня 2012 року разом із своїм чоловіком ОСОБА_5 вселилась у спірний будинок, замінивши замки від вхідних дверей та встановивши сигналізацію, що позбавило її можливості проживати в будинку, спілкуватися, допомагати своєму чоловікові, а також піклуватися за ним останній місяць його життя. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 року власника будинку ОСОБА_7 відповідачі ОСОБА_5 користуються спірним будинком на власний розсуд, а її, спадкоємицю ОСОБА_7 за заповітом і особу, що зареєстрована в цьому будинку, повністю позбавили права користування домоволодінням, у зв'язку із чим вона змушена проживати у будинку своєї дочки. Відповідачі у спірному будинку не зареєстровані і взагалі зняті з реєстрації ще 23 лютого 1999 року на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська за заявою власника будинку. Оскільки в нотаріальному порядку оформити свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок вона позбавлена можливості, відповідачами чиняться перешкоди в користуванні будинком, у зв'язку із чим вона звернулася до суду з вказаним позовом.

У судовому засіданні позивачка за первісним позовом ОСОБА_1 підтримувала свій позов, не визнала зустрічний позов та пояснила, що проживала разом із своїми батьками у будинку АДРЕСА_5 до 2000 року. У 1998 році вийшла заміж за ОСОБА_5 із яким разом проживала у будинку батьків до 2000 року. Під час шлюбу із ОСОБА_5 у 1999 році у них народилася дочка ОСОБА_10. У 2000 році вона разом із чоловіком та донькою переселилися на орендовану квартиру, а батько і мати залишилися в будинку. У 2003 році її батьки розлучилися і мати переїхала проживати до неї у квартиру, яку вона знімала з чоловіком. В 2004 році батько одружився із ОСОБА_6, яка вселилася в його будинок. У 2008 році батько пропонував їй разом із чоловіком та двома дітьми переїхати до нього, бо він став хворіти і в нього з дружиною були конфлікти. Потім він різко перестав із нею спілкуватися, став негативно відноситися, інколи телефонував, конфліктував, писав заяви в міліцію, де вони тільки і бачилися. Він казав, що донька ворожить на нього, щось підсипає, що на її думку свідчило про його неадекватну поведінку. В 2012 році восени, сусідка повідомила по телефону, що батько залишився в будинку один, що ОСОБА_6 з ним не живе, а з ним живе інша жінка. Через тиждень після цього, подзвонила інша сусідка і сказала, що батько в тяжкому стані попав у лікарню. Вона поїхала до нього в 7-му лікарню, де його на другий день обстежили. Він там пробув 5 днів, вона його навідувала, а потім забрала його додому, і залишалася з ним в його будинку разом з чоловіком, доглядаючи за батьком, бо він був у безпорадному стані. Діти залишалися зі свекрухою. Вони місяць після лікарні доглядали за батьком, а ІНФОРМАЦІЯ_3 року він помер і вони його поховали. Протягом цього місяця ОСОБА_6 тільки 2 рази приходила до батька на півгодини, в її присутності, але він її не хотів бачити. Коли вона звернулася з заявою до нотаріальної контори в березні 2013 року для оформлення спадщини, то взнала, що є заповіт батька на користь іншої людини. В приватного нотаріуса їй дали витяги, з яких вона взнала, що є заповіт на користь ОСОБА_6 Вона не знала про рішення суду, яким її було знято з реєстрації в будинку батька, вважала, що прописана в цьому будинку. Коли знімала батька з реєстрації в будинку після його смерті, то узнала, що на підставі рішення суду виписана з будинку. Вона жила за різними адресами, останній час - протягом 5 років АДРЕСА_1 в квартирі свекрухи. Вважає себе спадкоємицею за законом. В заповіті ОСОБА_7 від 05.08.2003 року він заповідав свої майно на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є її дочкою. Вважає себе спадкоємицею за законом, оскільки дочка неповнолітня, вона є її законним представником. Про оспорюваний заповіт взнала від нотаріуса, раніш про цей заповіт не знала. В її позові про зазначено помилково її адвокатом те, що вона знала від самого батька про його заповіт на користь ОСОБА_6 Спочатку ОСОБА_6 мала доступ до будинку півроку після смерті батька, перешкод не було, але тільки коли вони були дома. Ключів від будинку у ОСОБА_6 не було, бо батько поміняв замки. В липні 2013 року ОСОБА_6 самовільно вселилася до будинку, зламавши замки. Вона сама і ОСОБА_6 викликали міліцію, а після цього ОСОБА_6 пішла до дочки. В будинку вона проживає з чоловіком. Будинок знаходиться під охороною невідомчої охорони. Вона вбачала небезпеку своїм дітям, коли ОСОБА_6 була у будинку. ОСОБА_6 в листопаді 2012 року забрала свої речі, інше майно і остаточно виселилася з будинку батька, який сам поміняв накладні замки в будинку. Батько до 2008 року працював слюсарем-ремонтником в ДМК. Коли батько в 2012 році знаходився в лікарні вона відвідувала його і зустрічалася там 2 рази з ОСОБА_6, яка також його відвідувала. Перед тим, як батько потрапив у 2012 році до лікарні, протягом двох тижнів з ним у його будинку проживала інша жінка. Коли батько знаходився у лікарні, за її ініціативою та жінка виселилася з будинку. Друзі батька казали, що він хотів розірвати шлюб зі ОСОБА_6, їздив до нотаріуса, щоб скасувати заповіт, і одружитися з іншою жінкою. Що йому завадило вона не знає. Потім він захворів. 26.12.12 р. вона по телефону викликала до батька дільничого лікаря, а 05.11.1.. р. до нього приїздила швидка допомога.

Представник позивачки - ОСОБА_2 пояснень суду не надавав, оскільки їх надала позивач ОСОБА_1

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_6 позов не визнала, підтримувала свій зустрічний позов та пояснила, що з 2001 року вона проживала з ОСОБА_7 як дружина без реєстрації шлюбу з ним по АДРЕСА_6. До цього він жив один. 05.06.2005 року вони зареєструвала шлюб. Діти його не відвідували, не спілкувалися з ним. Поки він працював то не хворів, інколи у нього був підвищений тиск. Перед виходом на пенсію, в 2008 році пройшов профілактичне лікування. Більше він не хворів і не лікувався. Інколи вона викликала швидку, коли у нього підвищувався тиск. В 2003 році ОСОБА_7 зробив заповіт на неї і на його онуку. В 2010 році змінив заповіт, бо його донька та онука з ним не спілкувалися, а відвідували якусь церкву Емануіла. В 2011 році побили дочку ОСОБА_6 У дочки стався психічний розлад, вона багато лікувалася. ОСОБА_7 не хотів щоб вона від нього ходила до дочки і вона розривалася між ними. Вона доглядала за дочкою, яка жила по АДРЕСА_7 і жила з ним в його будинку. Через те, що вона вимушена була доглядати за дочкою, приблизно за місяць до смерті ОСОБА_7 поміняв замки на будинку і не впускав її в будинок. А коли він захворів у грудні 2012 року і був госпіталізований, вона кожного дня відвідувала його в лікарні, де його також відвідувала дочка - ОСОБА_1 З лікарні ОСОБА_7 вона забирала разом з ОСОБА_1 Вдома за ним вона не доглядала, бо ОСОБА_1 не дозволяла бути в будинку. Вона приймала участь в похоронах. На вулиці зібрали 500 грн. а племінниця ОСОБА_7 віддала ОСОБА_1 6000 боргу, який у них позичала, коли вони жили спільно, Ці гроші були витрачені на похорони. Вона не змогла оформити спадщину після померлого чоловіка, бо документи залишилися в будинку, а ОСОБА_1 їх не віддавала. За час її проживання у будинку чоловіка, ОСОБА_1 та її чоловік в цьому будинку не жили і не приходили туди. Вона після смерті чоловіка хотіла попасти в будинок, але її особисті речі виставили, а до будинку не впустили. Влітку 2013 року викликали міліцію і їм було роз'яснено, що вони можуть жити усі разом, але сім'я ОСОБА_1 не впустила її в будинок. Чоловік весь час був здоровий і при своєму розумі, поки раптово не захворів у 2012 році та не попав у лікарню. Вони разом із чоловіком добудовували будинок, разом займалися оформленням документів. Він всім розказував, що оформив заповіт на неї і з цього приводу вони святкували з сусідами, яким він про це оголосив. ОСОБА_7 спілкувався з дітьми ОСОБА_1, яких вона до нього привозила, возив їм гостинці. На неї і на дочку ОСОБА_1 він оформив перший заповіт. Потім, приблизно у 2003 році, він взнав, що чоловік дочки - ОСОБА_5 щось хотів віднести в церкву з того, що він приносив онукам, і після того перестав спілкуватися з дочкою та зятем, а також з онуками. Пояснила також, що у ОСОБА_7 було хворе серце і боліли суглоби ніг. За місцем роботи у нього була страховка і він для профілактики перед виходом на пенсію ліг у 8-му лікарню, де пройшов курс лікування. Перед смертю у нього стався інсульт, в результаті якого він упав на підлогу у ванній кімнаті і вдарився головою. В результаті цього у нього стався параліч правої сторони. Після цього він уже не розмовляв. Його дочка та її чоловік не пускали її в будинок щоб відвідати ОСОБА_7

Представник відповідачки ОСОБА_4 пояснила, що первісний позов ОСОБА_1 має протиріччя. Так, позивач ОСОБА_1 вказує, що звертається у своїх інтересах як спадкоємець батька за законом, але при цьому зазначає, що 2003 році батько склав попередній заповіт, яким заповів все свої майно ОСОБА_6 та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_1, - неповнолітній дочці позивачки. Отже, підставою позову ОСОБА_1 мав би бути захист інтересів доньки, а не власних. До захворювання ОСОБА_7 в 2012 році його дочка - позивач у справі ОСОБА_1 із ним не спілкувалася. Позивач ОСОБА_1 помилково поширює його стан здоров'я, який мав ОСОБА_7 після інсульту в грудні 2012 - січні 2013 року, на 2010 рік, коли він був здоровий та правомірно склав оскаржуваний заповіт.

Відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_5 зустрічний позов не визнав, пояснив суду, що він з 2008 року перестав спілкуватися з ОСОБА_7 На святкуванні дня народження ОСОБА_7 у 2008 році він сказав дочці щоб ми приїздили до нього жити, а він перепише дочці будинок. Вони з дружиною погодилися і хотіли переїздити до нього, але через 3 дні він зустрівся з дочкою, і сказав, що вона йому робить якісь наговори. Після цього вони перестали з ним спілкуватися. Він вважає, що ОСОБА_6 настроювала батька проти них. В будинку ОСОБА_7 він з дружиною та дітьми не жили з 2000 року. Останні роки з 2008 року жили в 3-кімнатній квартирі його батьків, де зараз живуть його батьки, а бабуся померла 2 роки тому. В будинок ОСОБА_7 переїхали після того, як забрали останнього з лікарні в грудні 2012 року. ОСОБА_6 не має доступу в будинок, бо вони її туди не впускають.

Свідок відповідача за первісним позовом - ОСОБА_12 пояснила, що вона дружила з сім'єю ОСОБА_13 і ОСОБА_6, проживаючи по сусідству. ОСОБА_6 із ОСОБА_7 жили по АДРЕСА_8, а вона по АДРЕСА_9, а огороди їх межували. Їй відомо, що раніше ОСОБА_7 робив заповіт на ім'я своєї старшої онуки - дочку ОСОБА_1 і на дружину ОСОБА_6 по ? на все своє майно і будинок. Потім приблизно в 2010 році він змінив заповіт і заповідав усе своє майно тільки своїй дружині ОСОБА_6 Він про це розказував всім друзям, і вони про це знали. ОСОБА_7 змінив заповіт, бо посварився з дочкою ОСОБА_1. В грудні 2012 року ОСОБА_7 переніс інсульт, впав у ванній, його паралізувало, він погано почав розмовляти, не вставав. З лікарні ОСОБА_7 забрала ОСОБА_1 до його будинку по АДРЕСА_6, і доглядала за ним. Параліч не пройшов, а ІНФОРМАЦІЯ_5 р. він помер. ОСОБА_14 його і хоронила. Сусіди збирали гроші на похорони. Гроші на похорони також дала ОСОБА_6. До інсульту ОСОБА_7 жив разом з ОСОБА_6 в його будинку. У неї була хвора дочка, до якої ОСОБА_7 її не пускав, бо хотів щоб вона залишалася тільки біля нього, бо був егоїстом. Перед тим як у ОСОБА_7 стався інсульт у нього із ОСОБА_6 були суперечки. Він казав, якщо вона піде до дочки, щоб додому не поверталася. В лікарні ОСОБА_15 з чоловіком доглядали за батьком, купляли ліки. Привезли його з лікарні, і не пускали ОСОБА_6 до будинку, де був ОСОБА_7, а їй треба було бути біля дочки ОСОБА_16, яка хворіє на психіатричне захворювання, і за нею треба було доглядати. Дочка ОСОБА_6 - ОСОБА_9 не хотіла жити разом з ОСОБА_7, бо не любила його, хоча він пропонував щоб вона жила в його будинку з ним і матір'ю ОСОБА_6 ОСОБА_6 розривалася між ними, боялася за дочку, щоб вона чого не зробила, бо була психічна хвора. ОСОБА_7 до інсульту був психічно здоровий. Ніяких неадекватних вчинків він не вчиняв, хоча був егоїстичним, любив тільки себе, і бажав щоб його всі слухали. У нього були хворі ноги. ОСОБА_7 спочатку говорив, що хоче подарувати будинок ОСОБА_6. Для цього були підготовлені необхідні документи. Потім він сказав, що зробив на ОСОБА_6 заповіт. Зараз в будинку живе ОСОБА_15 та її чоловік. ОСОБА_6 один раз прийшла до будинку, була там одну ніч, але ОСОБА_15 викликала міліцію і їй дільничний сказав, щоб до рішення суду вона туди не приходила, хоча вона там прописана. На питання ОСОБА_1 свідок ОСОБА_12 пояснила, що вони дружили з ОСОБА_7 протягом 10 років, а останні 6 років тісно дружили і часто збиралися разом. Вона не приходила після інсульту до ОСОБА_13, бо за 2 місяці до інсульту посварилися з ним, а її чоловік ходив до нього і після інсульту. Коли ОСОБА_7 хворів, ОСОБА_6 його відвідувала. У дочки ОСОБА_17 була агресія, і вона була з нею, коли ОСОБА_7 був у лікарні. Він був адекватний, хоча сердитий, хотів щоб все було по його. Психічно був здоровий, мислив нормально, говорив нормально. Він хотів жити довго, беріг себе дуже, очищав собі кров в лікарні, їздив до знахарок, ясновидющих. Він себе дуже любив, казав що йому заздрять, насипали під калитку солі, щоб щось зробити погане. Ніяких бредових ідей не говорив. Він сердився на дочку ОСОБА_14, бо вона ходить до якоїсь церкви, а йому це не подобалось, тому він з нею посварився і не хотів щоб вона до нього ходила із онуками, які також ходили до тієї церкви. Він був адекватним, хорошим розповідачем, з ним завжди було весело. Посварився він з дочкою ОСОБА_14 8 березня, приблизно 8 років тому, Старшій дочці ОСОБА_14 тоді було 8-10 років. Він вважав, що ОСОБА_15 щось робить йому. До цієї сварки, яка сталася 8-10 років він спілкувався з дочкою і внучкою.

Свідок з боку відповідача за первісним позовом ОСОБА_18 пояснила суду, що вона особисто знайома із ОСОБА_6 З ОСОБА_1 ніяких стосунків не має. Вона та її чоловік дружили із ОСОБА_7, який жив разом з ОСОБА_6. Вони жили по сусідству із ОСОБА_7 з 2007 року. Спілкувалися з ним майже кожного дня. Він був нормальним, позитивним чоловіком. Ніяких неадекватних поступків не вчиняв. Він казав, що заповідає ОСОБА_6 будинок. Вони разом ремонтували цей будинок. Вона з 2007 року ні разу не бачила там його дочки і онуків. Вона запитувала у нього, чому він не спілкується з дочкою, а він казав, що мабуть така "хороша дочка", якби була добра, то приїхала б до батька. В 2012 році ОСОБА_7 захворів, у нього стався інсульт і він впав. Її чоловік і сусід ОСОБА_24, витягли його з ванної кімнати, визвали скору. Коли ОСОБА_7 привезли з лікарні, вона побачила там ОСОБА_1. Неділі дві він лежав, а потім помер. Зараз в будинку живуть ОСОБА_1, які поміняли замки. ОСОБА_6 не має туди доступу. До інсульту, який стався із ОСОБА_7, ОСОБА_6 жила на два доми, з ним та зі своєю дочкою, яка була хвора і їй треба було допомагати, оскільки вона є інвалід і з нею періодично ставалися психічні розлади. За деякий час до інсульту, після того, як ОСОБА_6 пішла до дочки, до ОСОБА_7 прийшла коханка, яка була в його будинку приблизно 10 днів, а ОСОБА_6 також приходила до нього. До цього вони жили дружно, але ОСОБА_7 сердився, коли вона йшла до дочки. Він хотів щоб ОСОБА_6 була тільки з ним і не спілкувалася з дочкою, як і він зі своєю. ОСОБА_17 була вимушена йти до дочки. У ОСОБА_7 не було ніяких психічних відхилень, він був нормальний.

Свідок з боку відповідача за первісним позовом ОСОБА_19 пояснила, що вона є сусідкою ОСОБА_6, а ОСОБА_1 вона не знає. Вона дружила зі ОСОБА_6 та ОСОБА_7, бо часто приходила до своїх дітей на АДРЕСА_17 які жили по сусідству з ними. ОСОБА_7 багато в чому допомагав їм по господарству, говорив, що зробив заповіт на ОСОБА_6 на будинок, де ОСОБА_6 буде хазяйкою. ОСОБА_6 жила разом з ним, вони вели спільне господарство, разом ремонтували будинок. ОСОБА_7 був здоровий, завжди все розказував як нормальна людина, ніяких неадекватних поступків за ним не помічали. Помер він ІНФОРМАЦІЯ_3 року. Вона знала, що він лежав в лікарні. Останній раз вона бачила його в листопаді, він був здоровий, запрошував в гості, але вона відповіла йому що їй ніколи. В листопаді 2013 року з ним жила ОСОБА_6. Чи була в його будинку інша жінка їй невідомо.

Судом були вивчені матеріали цивільної справи та досліджені письмові докази, у тому числі медичні документи відносно ОСОБА_7.

Вислухавши сторони та їх представників, свідків, дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що не підлягає задоволенню первісний позовги ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту, а зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені наступні обставини та відповідні ним правовідносини:

ІНФОРМАЦІЯ_4 року помер ОСОБА_7 - батько позивачки за первісним позовом ОСОБА_1 та чоловік відповідачки за первісним позовом ОСОБА_6, яка перебувала з ним в зареєстрованому шлюбі з 3 червня 2005 року по день його смерті (а.с.7). ОСОБА_7 залишив заповіт, посвідчений 5 березня 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2-660, згідно з яким заповів ОСОБА_6 на випадок своєї смерті все своє майно, з чого б воно не складалося (а.с.44).

Спадковим майном після смерті ОСОБА_7 є житловий будинок АДРЕСА_10, що належав йому за життя на праві особистої приватної власності спочатку на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а після реконструкції будинку - на підставі свідоцтва про право власності, виданого 17 листопада 2009 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради. 19 листопада 2009 року право власності ОСОБА_7 на житловий будинок зареєстровано державним реєстратором ОКП «Дніпродзержинське БТІ» в книзі № 88 за реєстровим № 15373 (а.с. 60) .Зазначене домоволодіння складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 59,0 кв.м., житловою - 39,6 кв.м., літньої кухні Б-1, вбиральні В-1, сараю Г-1, огорожі № 2,3, 5 - 7, водопроводу № 1, зливної ями № 4, тротуару І. Земельна ділянка, на якій розташований вищевказаний житловий будинок, неприватизована.

В цьому будинку постійно проживали та були зареєстровані його власник ОСОБА_7 та його дружина ОСОБА_6 Після смерті ОСОБА_7 в спірному будинку зареєстрована лише ОСОБА_6

ОСОБА_1, ОСОБА_5 в будинку ОСОБА_7 не зареєстровані, з 2000 року проживали у квартирі, яку винаймали, а протягом останніх 5 років - в квартирі матері ОСОБА_5 . за адресою: АДРЕСА_2.

В листопаді 2012 року ОСОБА_6 тимчасово з поважних причин залишила будинок чоловіка, бо її дочка ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, після перенесеної черепно-мозкової травми була тяжко хворою, мала розлад психічного здоров'я і потребувала сторонньої допомоги. ОСОБА_6 тимчасово поселилась в будинку дочки за адресою: АДРЕСА_11 і доглядала за донькою. 13 лютого 2013 року дочці ОСОБА_6 - ОСОБА_20 встановлена 3-тя група інвалідності.

ОСОБА_6 прийняла спадщину за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_7 в порядку, передбаченому ч.1 ст. 1269, ч.1 ст.1270 ЦК України, бо у шестимісячний строк подала заяву про прийняття спадщини в нотаріальну контору (а.с.72). Третьою дніпродзержинською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 54175985 (а.с.45)

21 серпня 2013 року державний нотаріус Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Бурдік С.С. відмовила ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок АДРЕСА_10 у зв'язку з тим, що спадкоємиця не надала нотаріусу необхідних правовстановлюючих документів на цей житловий будинок (а.с. 40). Ці документи - свідоцтво про право власності, видане 17 листопада 2009 року виконавчим комітетом Дніпровської районної ради, витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_7, технічний паспорт - не є втраченими або пошкодженими, тому немає правових підстав для видачі їх дублікатів. Оригінали цих документів знаходяться у житловому будинку АДРЕСА_12, в який під час тяжкої хвороби його власника ОСОБА_7 в грудні 2012 року вселились його дочка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_5 Вони залишились проживати в житловому будинку ОСОБА_7 після його смерті, що настала ІНФОРМАЦІЯ_4 року, проживають в будинку по цей час, в спірне домоволодіння ОСОБА_6 не впускають, поставили будинок на сигналізацію і відмовляються надати правовстановлюючі документи на будинок нотаріусу або ОСОБА_6 для оформлення нею спадщини, бо оспорюють її право на спадщину за заповітом та вважають, що ОСОБА_7 на час складання заповіту в березні 2010 року на користь своїй дружини ОСОБА_6 був тяжко хворою людиною, страждав на поведінкові та психічні розлади здоров'я внаслідок тяжкого фізичного розладу здоров'я, був в депресивному стані після прийняття ліків, тому не міг у повній мірі розуміти значення своїх дій та керувати ними, чим і скористалася ОСОБА_6

Суд дійшов до висновку, що станом на час посвідчення 5 березня 2010 року державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори Гнєздиловою Л.В. за реєстровим № 2-660 заповіту на користь дружини ОСОБА_6 ОСОБА_7 усвідомлював значення своїх дій та міг ними керувати. Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №2 6 від 21.05.2015 року (а.с.128 - 130) ОСОБА_7 в період часу, який цікавить суд, тобто на момент укладення і підписання заповіту 05.03.2010 року, жодним психічним розладом не страждав, за своїм психічним станом в цей період часу він міг розуміти значення своїх дій і керувати ними. Висновок судового експерта повністю узгоджується з іншими доказами у справі, дослідженими судом.

Так, допитані судом свідки ОСОБА_12, ОСОБА_18, ОСОБА_19 - сусіди і друзі ОСОБА_7 - пояснили, що спілкувалися з ним майже кожного дня. ОСОБА_7 був нормальним, позитивним чоловіком, ніяких неадекватних поступків не вчиняв, про складений ним у 2010 році заповіт на користь дружини він особисто повідомив друзів і сусідів. Із медичної картки амбулаторного хворого ОСОБА_7 №1361, довідки КЗ «ЦПМСД № 3» від 11.09.2014 р. вбачається, що ОСОБА_7 страждав на гіпертонічну хворобу, атеросклероз нижніх кінцівок. Жодних відомостей, які б свідчили про психічні захворювання, розлади розумової діяльності, депресивний стан ОСОБА_7 або ж прийняття ним медичних препаратів на час складання заповіту медичні документи хворого ОСОБА_7 не містять. Позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_22 визнають, що з 2008 року через погані особисті стосунки з ОСОБА_7 вони з ним не спілкувались до того часу, поки він раптово не потратив у лікарню 6 грудня 2012 року у тяжкому стані. Отже, вони особисто не мали змогу оцінити психічний стан ОСОБА_7

За таких обставин позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним з правових підстав, передбачених ст. 225 ЦК України, є недоведеними.

ОСОБА_1, ОСОБА_5 не зареєстровані в житловому будинок АДРЕСА_13, не проживали в ньому з 2000 року, не вселялися в нього в установленому законом порядку, а вселились у вказаний будинок самовільно в грудні 2012 року, коли його власник ОСОБА_7 перебував у безпорадному стані, та залишились проживати у після смерті ОСОБА_7, перешкоджають ОСОБА_6 користуватися успадкованим нею будинком, бо будинок поставлений ними на сигналізацію, ключів від нового замка на вхідних дверях будинку ОСОБА_6 не має, а вони проти того, щоб вона користувалась домоволодінням. Ці обставини ОСОБА_1, ОСОБА_5 не лише визнали, а й самі повідомили, а ОСОБА_6 підтвердила. Отже, оскільки сторонами визнані обставини щодо неможливості ОСОБА_6 користуватись спірним будинком, суд вважає їх встановленими. Той факт, що ОСОБА_1, ОСОБА_5 чиняться перешкоди ОСОБА_6 у користуванні будинком, також підтверджується довідками голови квартального комітету № 5 від 18.09.2013 р. № 635, 636, актом голови квартального комітету № 5 від 1.10.2013 р. № 635.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Отже, ОСОБА_6, на користь якої ОСОБА_7 5 березня 2010 року склав нотаріально посвідчений заповіт, і яка вчасно прийняла спадщину після його смерті, успадкувала за заповітом житловий будинок АДРЕСА_10.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Відповідно до ст.317 ч. 1 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Отже, ОСОБА_6 як особа, якій належить житловий будинок АДРЕСА_14 в порядку спадкування за заповітом з дня смерті спадкодавця ОСОБА_7, має право вимагати усунення перешкод в користуванні своєю власністю шляхом свого вселення та виселення ОСОБА_1, ОСОБА_5 як осіб, що зайняли спірний будинок без будь-яких правових підстав, а її позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_6 про визнання недійсним заповіту.

Задовольнити зустрічний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_1, ОСОБА_5, третя особа - Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на житловий будинок в порядку спадкування за заповітом, про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та вселення.

Визнати за ОСОБА_6 право власності на житловий будинок АДРЕСА_18 що складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 59,0 кв.м., житловою площею - 39,6 кв.м.; літньої кухні Б-1; вбиральні В-1; сараю Г-1; огорожі № 2, 3, 5 - 7; водопроводу №1; зливної ями №4; тротуару І, в порядку спадкування за заповітом після смерті чоловіка ОСОБА_23, померлого ІНФОРМАЦІЯ_6

Усунути ОСОБА_6 перешкоди у користуванні її власністю - житловим будинком АДРЕСА_16 вселивши її у вказаний будинок і виселивши з цього будинку ОСОБА_1 і ОСОБА_5.

Стягнути з ОСОБА_1 і ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 970,38 грн. сплаченого нею судового збору у справі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі протягом десяти днів з дня його проголошення апеляційної скарги через суд першої інстанції, що його ухвалив.

Суддя Байбара Г.А.