Справа № 502/2870/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2015 року м. Кілія

Кілійський районний суд Одеської області

у складі:

головуючого судді - Масленикова О.А.

за участю:

секретаря судового засідання Кітреску О.М.

розглянувши цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2,

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача:

ОСОБА_3

про визнання договору дійсним та визнання права власності

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом в якому вказала, що 12.12.2014 року за письмовим, нотаріально не посвідченим договором купівлі-продажу, вона придбала у відповідача нежитлову будівлю загальною площею 84 кв.м., розташовану за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Будьонного, 71, за ціною 100 000 гривень. Відповідно до умов вказаного договору відповідач зобовязався до 10.01.2015 року нотаріально посвідчити вказаний договір та передати позивачу технічну документацію на придбане майно. Однак в січні 2015 року він передав позивачу лише технічну документацію на нежитлову будівлю, а від нотаріального посвідчення договору ухиляється, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність грошових коштів для цього. Як зазначає позивач, з 10.01.2015 року вона повністю володіє зазначеною нежитловою будівлею, сплачує за комунальні послуги. На підставі викладеного, в звязку з ухиленням відповідача від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу, позивач просила суд визнати дійсним письмовий договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений 12.12.2014 року між нею та ОСОБА_2 та визнати за позивачем право власності на нежитлову будівлю загальною площею 84 кв.м., розташовану за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Будьонного, 71, яка складається з кафе літ. А; бетонної площадки - № 1, розташованих на земельній ділянці площею 674 кв.м.

Після відкриття провадження у справі, 30.12.2015 року позивачем ОСОБА_1 було подано заяву, згідно якої вона просила задовольнити її позов у повному обсязі на підставі наведених доказів та розглянути справу за її відсутності в звязку з неможливістю прибути в судове засідання через догляд за дитиною.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не прибув, надавши 30.12.2015 року заяву в якій зазначив, що проти задоволення позову він не заперечує, оскільки в Кілійському районі державного нотаріуса немає, а для звернення до приватного нотаріуса у нього не вистачає коштів, та просив розглянути справу за його відсутності через неможливість прибути в судове засідання.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, надала письмову заяву в якій зазначила, що заперечень проти задоволення позову ОСОБА_1, предявленого до її чоловіка ОСОБА_2, вона не має та просить розглянути справу за її відсутності.

Зважаючи на те, що всі особи, які беруть участь у справі, не прибули в судове засідання та подали заяви про проведення судового розгляду за їх відсутності, розгляд справи проведено за відсутності сторін без фіксування ходу судового засідання звукозаписувальним технічним пристроєм, що відповідає положенням ст. ст. 169, 197 ЦПК України.

Дослідивши надані сторонами докази, беручи до уваги вимоги позивача та визнання певних обставин по справі відповідачем, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини:

Відповідно договору купівлі-продажу № 4022 від 21.01.1999 року, зареєстрованого представництвом Одеської товарної біржі в м. Ізмаїл, ОСОБА_4, яка є членом біржі зі статусом «Н» продала, а ОСОБА_2, який є членом біржі зі статусом «Н», придбав за ціною 10 157 гривень, які отримані продавцем до підписання договору, споруду кафе «Дорожне» з надвірними спорудами, загальною площею 84,0 кв.м., корисною площею 84,0 кв.м. за адресою: м. Кілія, вул. Будьонного, будинок 71.

Право власності на зазначене нерухоме майно, придбане позивачем на підставі відповідного договору купівлі-продажу, зареєстроване 9 березня 1999 року в Кілійському районному бюро технічної інвентаризації, про що міститься відповідний штамп на біржовому договорі купівлі-продажу.

Відповідно до технічного паспорту, складеного КП «Кілійське РБТІ та РОН», нежитлова будівля, розміщена по вулиці Будьонного № 71 в м. Кілія, Кілійського району, Одеської області складається з: кафе літ А; бетонної площадки - № 1, розташованих на земельній ділянці площею 674 кв.м.

12.12.2014 року за простим письмовим договором купівлі-продажу, укладеним в м. Кілія, ОСОБА_2 /Продавець/ продав, а ОСОБА_1 /Покупець/ купила за ціною 100 000 гривень нежитлову будівлю загальною площею 84 кв. метра, розташовану за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Будьонного, 71, яка складається з кафе літ. А; бетонної площадки - № 1, розташованих на земельній ділянці площею 674 кв.м. /а.с. 4/.

Як зазначено в п.п. 5-6 відповідного Договору, продавець зобовязався звільнити будівлю не пізніше 01.01.2015 року та до 10.01.2015 року нотаріально посвідчити зазначений договір купівлі-продажу та передати технічну документацію на нерухоме майно.

Згідно витягу № 48211124 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, право власності відповідача ОСОБА_2 на зазначену нежитлову будівлю, було також зареєстровано 23.11.2015 року Державним реєстратором реєстраційної служби Кілійського районного управління юстиції в Одеській області за реєстраційним номером обєкта нерухомого майна: 23 /а.с. 7/.

Як вбачається з розписки, складеної 12.12.2014 року ОСОБА_2 згідно договору купівлі-продажу нежитлової будівлі отримав від ОСОБА_1 гроші в сумі 100 000 гривень /а.с. 6/.

12.12.2014 року між ОСОБА_2 з одного боку, та ОСОБА_1 з іншого боку, було складено акт прийому-передачі нежитлової будівлі, розміщеної по вул. Будьонного, 71 в м. Кілія, згідно якого Покупець (позивач) прийняв від Продавця (відповідача) вказане майно. Нежитлова будівля площею 84 кв.м. знаходиться у задовільному стані. Покупець претензій до продавця відносно якісних характеристик обєкта продажу не має /а.с. 5/.

Згідно повідомлень, наданих позивачем, нею тричі 12.01.2015 року, 26.02.2015 року та 20.03.2015 року пропонувалось відповідачу ОСОБА_2 нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу нежитлової будівлі від 12.12.2014 року /а.с. 15-17/.

При розгляді і вирішенні справи судом враховано наступні положення законодавства:

Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання.

Як зазначено в п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Серед загальних вимог додержання яких є необхідним для чинності правочину, ч. ч. 4-5 ст. 203 ЦК України закріплено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та він має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Як зазначено в ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається.

Як зазначено в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» - з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Як зазначено в п. 1.5 Розділу 1 Інструкції про порядок державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 09.06.98 № 121, яка була чинною на час укладення сторонами відповідного договору купівлі-продажу та яка визначала порядок здійснення державної реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна в Україні, - державну реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна здійснюють комунальні підприємства бюро технічної інвентаризації.

Відповідно до п. 9 Додатку 1 до вказаної Інструкції, - договори купівлі-продажу, міни, зареєстровані біржею, віднесено до переліку правовстановлювальних документів, на підставі яких провадиться державна реєстрація права власності на об'єкти нерухомого майна.

З наданих сторонами доказів судом встановлено, що укладений 12.12.2014 року між сторонами по справі правочин, відповідно до діючої на той час та на час ухвалення рішення редакції ст. 657 ЦК України підлягав обовязковому нотаріальному посвідченню та не підлягав обовязковій державній реєстрації. Відповідач ОСОБА_2 набув право власності на предмет договору купівлі-продажу та провів 9 березня 1999 року реєстрацію права власності відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, тому відповідно до положень ст. 658 ЦК України мав право продажу відповідного товару. Також судом встановлено, що відповідач на виконання своїх зобовязань за правочином передав позивачу предмет договору купівлі-продажу, тобто відповідну нежитлову будівлю, а позивач сплатив відповідачу визначену ним грошову суму, отже між сторонами відбулось повне виконання відповідного договору. Враховуючи, що відповідач по справі ухиляється від нотаріального посвідчення правочину, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими, в звязку з чим задовольняє позов.

Керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 11, 16, 220, 655, 657 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати дійсним письмовий договір купівлі-продажу нежитлової будівлі, укладений 12.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на нежитлову будівлю загальною площею 84 кв.м., розташовану за адресою: Одеська область, Кілійський район, м. Кілія, вул. Будьонного, 71, яка складається з кафе літ. А; бетонної площадки - № 1, розташованих на земельній ділянці площею 674 кв.м.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Кілійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Кілійського районного суду ОСОБА_5