Справа № 2-2026/10
Провадження № 4-с/500/14/15
УХВАЛА

Іменем України

10 грудня 2015 року Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області

В складі головуючий суддя Грубіян .Л.І.,

при секретарі Матвійчук Н,М.,

розглянувши скаргу ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області та просить визнати незаконними дії державного виконавця Волкогонова Олексія Олексійовича та просить скасувати постанову старшого державного виконавця виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 від 21.09.2015 р. про закінчення виконавчого провадження ВП №39650203 про стягнення з ОСОБА_3 9784 грн. 63 коп.; скасувати постанову старшого державного виконавця виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 від 31.08.2015 р. про відкриття виконавчого провадження ВП №48584159 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 аліментів. Зобовязати старшого державного виконавця виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 поновити виконавче провадження щодо стягнення ОСОБА_3 9784 грн. 63 коп.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

В судове засідання скаржник та його представник не зявились, надали заяву про розгляд справи в їх відсутність, доводи скарги підтримали.

Державний виконавець відділу державної виконавчої службиІзмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області ОСОБА_2 у судове засідання зявився, дав пояснення по справі та надав суду письмові заперечення проти задоволення скарги.

Інші сторони по справі у судове засідання не зявились, про час, дату та місце розгляду справи сповіщались належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, заслухавши пояснення, оглянувши матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст.383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, порушені їхні права і свободи.

У судовому засіданні встановлено, що 31.08.2015 р. до відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області надійшла заява ОСОБА_3 про прийняття на примусове виконання виконавчого листа № 2-2016/2010 виданого 01.12.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 30% від усіх видів заробітку, але не меншу 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

У своїй заяві стягувач зазначила, що просить відкрити виконавче провадження за місцем знаходження майна (грошових коштів) боржника.

Відповідно до частини 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Судове рішення (постанова, ухвала) це акт судової влади, що здійснює захист порушених або оскаржених прав громадян і організацій шляхом підтвердження наявності або відсутності правовідносин і розпорядженням відповідних дій в майбутньому.

Обов'язок виконувати судове рішення (постанову) випливає не з рішення (постанови) суду як такого, а із санкцій, передбачених нормами права, що були застосовані судом. Навіть у тих випадках, коли закон передбачає відповідальність за невиконання рішень, ця відповідальність має на меті примусити зобов'язану рішенням суду особу виконати розпорядження норми, що застосував суд.

Одними з властивостей судового рішення, що вступило в законну силу є: можливість примусового виконання судового рішення мимо волі зобов'язаної особи та обов'язковість, яка полягає в тому, що судове рішення, що вступило в законну силу, стає обов'язковим для всіх органів, підприємств, установ, організацій, посадових осіб і громадян і підлягають виконанню на всій території України. Рішення, що вступило в законну силу, є обов'язковим і підлягає точному виконанню. Усі державні органи, посадові особи й окремі громадяни, зобов'язані сприяти виконанню рішення суду, виконуючи вимоги державного виконавця.

Згідно ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом.

Отже, державний виконавець Волкогонов О.О. мав усі законні підстави для відкриття виконавчого провадження.

31.08.2015 ним було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження.

21.09.2015 державним виконавцем Волкогоновим О.О. було складено розрахунок заборгованості по аліментам, згідно з яким сума заборгованості по аліментам склала 19 576,82 грн.

Одночасно в провадженні державним виконавцем Волкогоновим О.О. перебувало виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2/500/243/2013 виданого 22.07.2013 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_3 боргу в розмірі 9 784,63 грн. на користь ОСОБА_1. Отже громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 одночасно мали статус як боржника так і стягувача у виконавчому провадженні.

31.08.2015 р. по виконавчому провадженню щодо стягнення боргу з ОСОБА_3 в розмірі 9 784,63 грн. на користь ОСОБА_1 державним виконавцем Волкогоновим О.О. було вилучено у боржника суму готівкових коштів в розмірі 5 620,86 грн. Вказана сума коштів була зарахована ним на депозитний рахунок відділу державної виконавчої служби.

02.09.2015 р. державним виконавцем була подана доповідна записка на імя начальника відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції, в якій він довів до відома керівника що у нього одночасно перебувають на виконання два виконавчих провадження, за якими громадяни ОСОБА_1 та ОСОБА_3 мають статус як боржника так і стягувача, тому стягнуті з ОСОБА_3 кошти мають бути спрямовані на погашення заборгованості по аліментам на її користь.

Відповідно до частини 5 статті 45 Закону України «Про виконавче провадження» не допускається виплата стягувачу стягнутих сум готівкою або виплата стягнутих сум іншим особам, які не є стягувачами (крім виплати грошових сум заставодержателю, який не є стягувачем, згідно із статтею 54 цього Закону). Забороняється використовувати стягнуті з боржників грошові суми, що підлягають виплаті стягувачам, на цілі, не передбачені цією статтею, а також звертати на них стягнення для виплати іншим особам, які не є стягувачами за виконавчими документами, під час примусового виконання яких ці суми стягнуто (крім випадків, коли стягувач є одночасно боржником у іншому виконавчому провадженні).

Виходячи з вищезазначених положень діючого законодавства України, 03.09.2015 стягнута з ОСОБА_3 сума коштів в розмірі 5 620,86 грн. була перерахована державним виконавцем на її ж банківський рахунок, по виконавчому провадженню з примусового виконання виконавчого листа № 2-2016/2010 виданого 01.12.2010 р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 30% від усіх видів заробітку, але не меншу 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, саме для погашення заборгованості по аліментам.

Згідно ст.32 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Відповідно до ч. 1 статті 82 Закону України «Про виконавче провадження», рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Згідно частин 1,2 ст. 384 ЦПК України, скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Враховуючи встановлені обставини, суд доходить висновку, що скарга ОСОБА_1 є необґрунтованою та безпідставною, а від так задоволенню не підлягає.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 27, 384 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

В задоволені скарги ОСОБА_1 ї на неправомірні дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ізмаїльського міськрайонного управління юстиції Одеської області відмовити.

Ухвала може бути оскаржена шляхом подання апеляційної скарги на протязі пяти днів з дня її проголошення через Ізмаїльський міськрайонний суд Одеської області.

Суддя: ОСОБА_6