Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/1542/14-ц
У Х В А Л А

іменем України

18 серпня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

представника заявника ОСОБА_1,

державного виконавця Шкурупій О.Ю.,

представника стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в приміщенні суду справу за скаргою ОСОБА_3 на неправомірні дії та рішення державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, -

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_3 02 липня 2015 року звернулася в суд зі скаргою на неправомірні дії та рішення державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

В поданій до суду скарзі посилалась на те, що згідно з рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2014 року з неї стягнуто на користь ОСББ «Сім-сім» заборгованість в сумі 7718,25 грн. та судові витрати.

Зазначала, що випадково дізналася про те, що державним виконавцем Октябрського відділу ДВС Полтавського міського управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Також в червні 2015 року дізналася про наявність обтяження у вигляді арешту всього належного їй рухомого майна.

Зазначені дії державного виконавця вважає незаконними.

Просила суд визнати дії державного виконавця Октябрського відділу ДВС Полтавського міського управління юстиції ОСОБА_4 в частині відкриття виконавчого провадження та накладення арешту на майно незаконними. Просила також скасувати постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та заборону на його відчуження.

В судовому засіданні представник скаржника повністю підтримав подану до суду скаргу, посилаючись на викладені в ній обставини.

Державний виконавець в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечував. Вважає, що дії державного виконавця вчинені на підставі та в межах, наданих державному виконавцеві згідно з Законом України «Про виконавче провадження».

Представник ОСББ «Сім-Сім» в судовому засіданні щодо задоволення скарги заперечувала.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, державного виконавця та представника стягувача, дослідивши зібрані по справі докази, приходить до наступних висновків.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2014 року, яке вступило в законну силу, позовні вимоги ОСББ «СІМ-СІМ» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Сім-Сім» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7718,25 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

В добровільному порядку рішення суду відповідачем ОСОБА_3 виконано не було, по справі видано виконавчі листи, які предявлені на примусове виконання до Октябрського відділу державної виконавчої служби полтавського міського управління юстиції.

Згідно зі ст. 124 Конституції України та ст. 14 Цивільного процесуального кодексу України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України і виконуються в порядку, визначеному Законом України "Про виконавче провадження".

Згідно ч. 1 ст. 2 Закону України "Про виконавче провадження" примусове виконання рішень в Україні покладається на Державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Згідно п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення (ст. 19 Закону України "Про виконавче провадження").

Відповідно до ст. 25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Таким чином, Закон України «Про виконавче провадження» встановлює саме обовязок, а не право державного виконавця, відкрити виконавче провадження та прийняти виконавчий документ до виконання, якщо не закінчився строк його пред'явлення до виконання, та він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом.

Встановлено, що державним виконавцем Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції 02 лютого 2015 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2014 року в справі № 552/1542/14-ц про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСББ «Сім-Сім» заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 7718,25 грн. та судові витрати в розмірі 243,60 грн.

При цьому дії державного виконавця в частині винесення постанови про відкриття виконавчого провадження є правомірними, вчиненими в чіткій відповідності до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Як встановлено судом, державним виконавцем виконавче провадження, як того вимагають норми ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», було відкрите за заявою стягувача та на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 Закону України «Про виконавче провадження», а саме виконавчого листа Київського районного суду м. Полтави.

За таких обставин підстави для скасування законної та обґрунтованої постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження відсутні.

Доводи заявника про те, що копію постанови про відкриття виконавчого провадження не отримувала та позбавлена можливості виконати рішення суду в добровільному порядку, не заслуговують на увагу.

В силу норм ст. 35 Закону України «Про виконавче провадження» у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

Боржник ОСОБА_3 до державного виконавця з відповідними заявами не зверталася.

Статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Частиною 2 ст. 57 Закону передбачено, що арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, в тому числі, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судом встановлено, що 17 червня 2015 року державним виконавцем відповідно до норм ст. ст. 25, 57 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження в межах виконавчого провадження № 46579396.

Не погоджуючись із зазначеною постановою, заявник як підставу для її скасування посилається на недотримання державним виконавцем порядку проведення виконавчих дій, а також на відсутність у державного виконавця намірів на вилучення та реалізацію арештованого майна.

Разом з тим, в силу норм ст. 32 Закону України заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; 2) звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; 4) інші заходи, передбачені рішенням.

Постанова державного виконавця про накладення арешту на майно боржника, винесення в порядку, передбаченому ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє державного виконавця права вживати заходи щодо звернення стягнення на майно боржника, в тому числі і на майно, щодо якого міститься заборона на відчуження.

Частиною 2 ст. 387 ЦПК України передбачено, що якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Встановивши дані обставини, враховуючи, що оскаржувані рішення та дії державного виконавця були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця, при цьому права заявника не було порушено, в задоволення скарги ОСОБА_5 слід відмовити в повному обсязі.

Судові витрати за розгляд справи в суді слід віднести за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 383-387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на неправомірні дії та рішення державного виконавця Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний термін з дня проголошення ухвали.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_6

Суддя Н.Л.Яковенко

18.08.2015