АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №757/13261/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9822/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції: Батрин О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
18 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Усика Г.І., Поливач Л.Д. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним окремого пункту договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася з позовом до ПАТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним з моменту укладення окремого пункту договору, а саме п. 4.1 договору № 006-29521-140313 від 14 березня 2013 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки щодо розгляду спорів, пов'язаних з виконанням вказаного договору, у третейському суді. Зазначений пункт просить визнати недійсним, оскільки відповідно до чинного законодавства третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзіОСОБА_3 просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи. Зазначає, що Законом України від 03 лютого 2011 року № 2983-VI «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено п.14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Цей закон набрав чинності 12 березня 2011 року, спірний договір укладено після набрання чинності вищезазначеним Законом, тому оспорювані положення договору є недійсними. Крім того, на думку позивача, посилання суду на роз'яснення, викладені в абзаці 5 частини другої постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» не слід застосовувати до спірних правовідносин, оскільки вказані роз'яснення були надані до набрання чинності Законом № 2983-VI від 03 лютого 2011 року, а також в позові йдеться не про порушення прав споживача на доступ до суду через укладення третейської угоди, а про те, що включення до кредитного договору третейського застереження прямо суперечить закону і в силу ст.203 ЦК України є недійсним.

Сторони в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ч.1,3 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочинує недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч.1ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ст.217 ЦК України, недійсністьокремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

За умовами ч.1 ст.12 Закону України «Про третейські суди», третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Як вбачається з матеріалів справи, 14 березня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (а.с.3-4).

За умовами п.4.1 вказаного договору, всі спори та непорозуміння, які можуть виникнути у зв'язку з укладенням та виконанням положень цього договору, вирішуються шляхом переговорів між сторонами. У випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, сторони домовляються про те, що всі спори, розбіжності та вимоги, які виникають при виконанні цього договору чи у зв'язку з ним або випливають з нього (включаючи, але не обмежуючись - визнання цього договору недійсним або дійсним, укладеним або неукладеним) вирішуються Постійно діючим Третейським судом при Асоціації українських банків у встановленому порядку.

Згідно ст. 1 Закону України «Про третейські суди» та ст. 17 ЦПК України, сторони мають право передати спір на розгляд третейського суду, крім випадків, встановлених законом. Ці випадки зазначені в ст. 6 Закону України «Про третейські суди».

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, який набрав чинності 12 березня 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Таким чином, на час укладення між сторонами договору на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки (14 березня 2013 року), Закон України «Про третейські суди» містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Оскільки спір, який виник між сторонами, є спором щодо захисту прав споживачів, п.4.1 договору від 14 березня 2013 року, укладеного між сторонами, який містить третейське застереження, слід визнати недійсним.

За таких обставин, рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст.307,309,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 14 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживача та визнання недійсним окремого пункту договору задовольнити.

Визнати недійсним з моменту укладення пункт 4.1 договору № 006-29521-140313 від 14 березня 2013 року на відкриття поточного рахунку з використанням платіжної картки та обслуговування платіжної картки, укладеного між ОСОБА_3 та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк».

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-