Номер провадження: 22-ц/785/3879/15
Головуючий у першій інстанції Кочко В. К.
Доповідач Таварткіладзе О. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.04.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Таварткіладзе О.М.

суддів: Троїцької Л.Л., Фальчука В.П.

при секретарі: Швець В.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та виселення без надання іншого приміщення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулася до Овідіопольського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_2 про вселення ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, як власницю у житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1; виселити із зазначеного будинку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, без надання іншого приміщення, мотивуючи це тим, що вона є власницею житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07.10.2014 року, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори Т.Д. Кураловою. Як зазначає позивач, скористатися в повній мірі своїм правом власності на вказаний житловий будинок вона не може, оскільки у ньому з 2010 року по даний час самовільно, без жодних правових підстав вселилась та проживає відповідач ОСОБА_2. Договору найму житлового приміщення за вказаною адресою з нею, та попередньою власницею його будинку, ОСОБА_2 не укладала та проживає там без реєстрації. Крім того, як зазначає позивач, ОСОБА_2 не оплачує комунальні послуги.

На підставі викладеного, позивач звернулася до суду та окрім задоволення заявлених вимог також просила відшкодувати судові витрати у вигляді судового збору у сумі 487,20 та витрати на правову допомогу у сумі 1500 гривень, а всього 1987 гривень 20 копійок.

Рішенням Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року позов ОСОБА_3 - задоволено. Виселено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, з належного ОСОБА_3 на праві власності житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, без надання іншого приміщення.

Вселено ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу у сумі 1500 (тисячу п'ятсот) гривень та судові витрати у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень.

Не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 звернулася до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції при ухваленні рішення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення та виселення без надання іншого приміщення суд першої інстанції виходив з того, що право позивача підлягає захисту шляхом її вселення та виселення відповідача з безпідставно займаного ним житлового будинку, оскільки позивачем доведено порушення її права на користування та розпорядження своїм майном, а дії відповідача у створенні таких перешкод є незаконними.

Такий висновок суду відповідає матеріалам справи та заснований на законодавстві.

Судом встановлено, матеріалами справи підтверджено, що:

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 07 жовтня 2014 року, виданого державним нотаріусом Овідіопольської районної державної нотаріальної контори, Кураловою Т.Д., та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, належить житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1. За вказаною адресою позивач зареєстрований, що підтверджується відміткою у паспорті ОСОБА_3 та домовою книгою.

З 2010 року та на момент розгляду дійсного позову, у вказаному вище будинку проживає без реєстрації ОСОБА_2 Договору найму житлового приміщення ОСОБА_2 не укладала ані з ОСОБА_3, ані з попередньою власницею будинку - ОСОБА_5, яка заповіла зазначений житловий будинок ОСОБА_3

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику права вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з врахуванням положень ч. 1

ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно.

Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак припинення прав власноcті особи на будинок припиняє право членів сім`ї на користування цим будинком.

Таким чином, права членів сімї власника будинку на об`єкт власності є похідними від прав самого власника.

Передбачаючи право власника жилого будинку (квартири) на відчуження цих обєктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сімї колишнього власника у випадку зміни власника будинку (квартири).

Суд першої інстанції встановивши, що позивач набула право власності на спірний будинок на підставі свідоцтва про право на спадщину, виходив з того, що після зміни власника спірного будинку відповідач не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо ст. 810 ЦК України, ст. ст. 61, 64 ЖК України).

Такий висновок суду є правильним, оскільки за відсутності у відповідача законних підстав для проживання у будинку, що належить позивачу на праві приватної власності, та за відсутності такої згоди власника, наявні законні підстави для захисту порушеного права позивача щодо користування та розпорядженням належним йому майном.

До того ж відповідач не надала належних доказів, що вона була членом сім`ї колишнього власника будинку -ОСОБА_5 (судове рішення, яке набрало законної сили).

При таких обставинах, районний суд дійшов до правильного висновку про наявність підстав для усунення перешкод власнику будинку - ОСОБА_3 вселивши її у належній їй будинок та виселивши з даного будинку без надання іншого житлового приміщення відповідача ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що вона вселилася у спірний будинок зі згоди сина померлого власника - ОСОБА_6, який будучи зареєстрованим у будинку, нічого не знав про наявність заповіту його матері на ОСОБА_3, і з яким ОСОБА_2 перебуває у фактичних шлюбних відносинах і тому є членом сім`ї, є неспроможними, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції про те, що відповідач не набула самостійного права на житло з підстав, передбачених законом (найм, оренда, вселення наймачем чи на підставі ордера тощо) та встановлених судом обставин, що ОСОБА_2 чинить перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні майном позивачу.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач приймає участь в оплаті комунальних послуг, які споживає та ніколи не псувала спірний будинок не порушувала загальноприйнятих правил мешкання у будинку є неспроможними, оскільки не впливають на правильність висновку суду першої інстанції, відповідно до якого виселення відповідача здійснено з підстав ст. ст. 16, 319, 386, 391 ЦК України, що передбачають захист права власності діючого власника.

Інших доводів в апеляційній скарзі не наведено.

Враховуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують, внаслідок чого апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 317 ЦПК України, судова колегія -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Овідіопольського районного суду Одеської області від 03 березня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили ухвалою суду.

Головуючий О.М. Таварткіладзе

Судді: Л.Л. Троїцька

В.П. Фальчук