Справа № 640/8132/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року Київський районний суд м. Харкова

в складі: головуючого: судді Божко В.В.

при секретарі: Дяденчук М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», треті особи Директор Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_2, Голова Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить:

поновити його на роботі посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком»;

стягнути з ПАТ «Укртелеком» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 06.04.2015 р. по день ухвалення рішення суду у справі; в рахунок відшкодування моральної шкоди 100000 грн.;

стягнути з Профспілкової організації Харківської філії «Укртелеком» на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 50000 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що дії ПАТ «Укртелеком» в особі Харківської філії по припиненню трудового договору по п. 1 ст. 40 КЗпП проведено з грубим порушенням норм діючого законодавства України, відповідачем не виконано рішення суду від 22.01.2015 р., яким його поновлено на роботі; згода на його звільнення надана Профспілковою організацією Харківської філії ПАТ «Укртелеком», а не Цеховою профспілковою організацією районного центру телекомунікації № 328, членом якої він є. Тому прийняте рішення про надання згоди на звільнення э незаконним.

Вважає, що незаконне звільнення з займаної посади призвело до втрати нормальних життєвих звязків, додаткових зусиль для організації свого життя та призвело до моральних страждань. Дії відповідачів пригнітили його гідність, честь та ділову репутацію і завдали йому моральних страждань.

Представники Відповідачів ПАТ «Укртелеком», профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком», третіх осіб з позовною заявою не погодились, вважаючи звільнення позивача законним та обґрунтованим, проведеним у відповідності до норм чинного законодавства України про працю. Також зазначили, що рішення суду від 22.01.2015 р. про поновлення позивача на роботі було виконане в повному обсязі. Скорочення штату передбачено нормами діючого законодавства та не є порушенням трудових прав позивача. Скорочення посади позивача було проведено з додержанням вимог ст. 40,43, 49/2 КЗпП України. ПАТ «Укртелеком» виконані всі вимоги трудового законодавства щодо процедури звільнення позивача, у тому числі було письмово повідомлено позивача в строк не менш ніж за два місяці про скорочення посади позивача про відповідне майбутнє звільнення, було отримано згоду первинної профспілкової організації на звільнення. Щодо переважного права позивача на залишення на посаді, то позивач немає ні перед ким із працівників підприємства переважних прав, оскільки такої посади на підприємстві більш немає. Оскільки в діях відповідачів відсутні порушення норм чинного законодавства при звільненні позивача, то і відсутні правові підстави для стягнення на користь позивача моральної шкоди.

Суд, вислухавши пояснення позивача, його представника, які підтримали позов, пояснення представників відповідачів, третіх осіб, які заперечували у задоволені позову, показання свідків, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, встановив наступі факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 13.04.2001 р. позивач був призначений на посаду начальника центру електрозв'язку № 6 Харківської Дирекції ВАТ «Укртелеком».

04.01.2010 р. позивач був призначений виконуючим обов'язки начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ВАТ «Укртелеком».

З 05.07.2012 р. позивач працював на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком».

22.04.2014 р. позивач був звільнений із вказаної посади за одноразове грубе порушення трудових обов'язків на підставі п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 22.01.2015 р. позивач був поновлений на роботі.

Зазначеним рішенням ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком», стягнуто з підприємства середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнуто з підприємства моральну шкоду.

22.01.2015 р. наказом № 35-03-155 наказ про звільнення ОСОБА_1 скасовано, ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком», сплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу (а.с. 78). Вказаний факт не заперечується позивачем.

23.01.2015 р. відповідачем було постановлено наказ № 39 про внесення змін до штатного розпису Харківської філії ПАТ «Укртелеком», яким на виконання рішення суду було введено посаду начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком» (а.с. 79).

Весь час до моменту звільнення позивача в зв'язку зі скороченням штату підприємства позивачу виплачувалась заробітна плата. Таким чином рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області підприємством було виконано в повному обсязі.

Відповідно до ч. 3 ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Право відповідача проводити скорочення штату та порядок вказаних дій передбачено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Враховуючи об'єктивні економічні чинники, керуючись ст. ст. 5, 6, 64 ГК України, відповідач прийняв рішення про економічну доцільність реорганізації структури підприємства, у тому числі ліквідації повністю цеху телекомунікаційних послуг № 6 Харківської філії ПАТ «Укртелеком», начальником якого був позивач, та прийняв рішення про застосування п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України до всіх працівників наведеного цеху та скоротити посади зазначених працівників.

31.10.2014 р. директором ПАТ «Укртелеком» (м. Київ) було постановлено наказ № 583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком», відповідно до якого скорочувались, у тому числі, всі посади працівників цеху телекомунікаційних послуг № 6, цех було фактично ліквідовано ( а.с. 81- 83).

Таким чином, станом на 22.01.2015 р. (дата ухвалення рішення Ізюмського міськрайонного суду м. Харкова про поновлення ОСОБА_1 на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6) на підприємстві не було такої структурної одиниці як цех телекомунікаційних послуг № 6.

Скорочення штату підприємства передбачено ч. 3 ст. 64 ГК України, звільнення працівників у зв'язку зі скороченням штату передбачено п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Таким чином скорочення штату передбачено нормами діючого законодавства та не є порушенням трудових прав ані позивача, ані інших працівників. Скорочення посади, яку займав позивач, на думку суду, було проведено з додержанням вимог ст. ст. 40, 43, 49/2 КЗпП України. Зокрема 28.01.2015 р. директором ПАТ «Укртелеком» (м. Київ) було постановлено наказ № 44 про скорочення посади начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6 (а.с. 84).

На виконання наказу директора ПАТ «Укртелеком» 05.02.2015 р. адміністрацією Харківської філії ПАТ «Укртелеком» було постановлено наказ № 35-03-251 про попередження позивача про майбутнє звільнення (а.с. 86). Позивача з вказаними наказами було ознайомлено 05.02.2015 р., факт підтверджується листом за власним підписом позивача (а.с. 87). 05.02.2015 р. позивача було письмово попереджено про майбутнє звільнення (а.с. 88). 17.03.2015 р. позивачу був наданий перелік вакантних посад підприємства для ознайомлення з метою можливого працевлаштування на іншу вакантну посаду (а.с.89- 90). 23.03.2015 р. позивачу було повторно надано перелік вакантних посад для ознайомлення з метою можливого працевлаштування на іншу вакантну посаду.

За наслідками розгляду вакантних посад позивач не надавав відповідачу жодних заяв про призначення позивача на посаду. Таким чином, позивач не висловив бажання реалізувати свої трудові права, бути призначеним на іншу вакантну посаду підприємства та продовжити трудову діяльність на підприємстві.

16.03.2015 р. відповідачем було направлене подання до профспілкової організації про отримання згоди на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку з скороченням штату підприємства (а.с. 91). 27.03.2015 профспілковою організацією було надано згоду на розірвання трудового договору з позивачем на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України в зв'язку зі скороченням штату підприємства, що підтверджується відповідним протоколом (а.с. 93).

03.04.2015 р. наказом № 35-03-541 позивача було звільнено на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України (а.с. 94).

Суд вважає, що відповідачем виконано всі вимоги трудового законодавства щодо процедури звільнення позивача, у тому числі було письмово повідомлено позивача в строк не менший ніж два місяці про скорочення посади позивача та відповідно майбутнє звільнення, було отримано згоду первинної організації на звільнення. Таким чином в діях відповідача при звільненні позивача відсутні порушення ст. ст. 40, 43, 49/2 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено переважне право на залишенні на посаді однієї особи перед іншою, які працюють на тотожних посадах, у разі часткового скорочення наведених посад на підприємстві. Позивач працював на посаді начальника цеху телекомунікаційних послуг № 6, усі посади якого було скорочено, з посадою начальника цеху включно. Тому позивач немає ні перед ким із працівників підприємства переважних прав, оскільки такої посади на підприємстві не існує.

Щодо конкурсу на посаду начальника станційно-лінійної дільниці № 3. Як пояснив в судовому засіданні представник відповідача, підприємством дійсно проводився конкурс на зазначену посаду. ОСОБА_4 ніколи не висловлював бажання обіймати вказану посаду та ніколи не подавав до відповідача заяви про зайняття вказаної посади та проходження конкурсу. Тому відповідач не мав жодних правових підстав для призначення позивача на вказану підставу та розгляду кандидатури позивача на вказану посаду взагалі, оскільки не було відповідного волевиявлення позивача.

Позовні вимоги до профспілкової організації Харківської філії ПАТ «Укртелеком», суд також вважає безпідставними, необґрунтованими, виходячи з наступного.

Так, право профспілкової організації надавати чи не надавати згоду на звільнення працівника передбачено КЗпП України та Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності».

Наведена згода чи її відсутність оформлюється протоколом та носить рекомендаційний характер. Тому згода або відсутність згоди на звільнення працівника не може бути предметом оскарження в суді. Наведеної правової позиції додержується Верховний Суд України (ухвала від 03.03.2010 (а.с. 62 - 66.).

Суд не погоджується з доводами позивача та її представника про те, що згоду на звільнення надано неналежною профспілковою організацією.

Так, Профспілкова організація Харківської філії ПАТ «Укртелеком» має повноваження на розгляд питання про надання або не надання згоди на звільнення працівника, що передбачено відповідним положенням.

Відповідно до п. 1.6 Положення «Про профспілкову організацію філії ПАТ «Укртелеком», затвердженого Постановою Комітету Об'єднаної профспілкової організації ПАТ «Укртелеком» від 17 березня 2014 року № К-22-10, профспілкова організація філії згідно з Законом України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», Статутом професійної спілки працівників зв'язку України діє на правах первинної профспілкової організації з усіма наданими їй повноваженнями ( а.с. 58 - 61). Суд не погоджується з доводами позивача та її представника про те, що згоду на звільнення надано неналежною профспілковою організацією.

Щодо позовних вимог про відшкодування моральної шкоди. Враховуючи той факт, що в діях відповідачів відсутні порушення норм чинного трудового законодавства, то і відсутні правові підстави для стягнення з відповідачів моральної шкоди.

Дослідивши наявні у справі докази, зясувавши всі обставини по справі, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. ст.ст. 10, 11, 57-60, 62-64, 208-209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 221, 231, 233 КЗпП України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком», треті особи Директор Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_2, Голова Профспілкової організації Харківської філії Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» ОСОБА_3 про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Головуючий -