Провадження №2/760/1911/16
У Х В А Л А

/про залишення позовної заяви без руху/

24 грудня 2015 року Суддя Солом'янського районного суду м. Києва Усатова І. А., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулися до суду з позовом відповідно до якого просять суд:

-виділити в натурі ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, зі спільної часткової власності, за кожним по 1/6 частці, що у сумі складає 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 19,8 кв.м, в складі приміщень: 2-1 - кухня - 9,8 кв.м; 2-2 - житлова - 13,9 кв.м; 2-3 - житлова - 5,9 кв.м; 2-4 - кухня - 6,6 кв.м; II - підсобна 1,8 кв.м; III - підсобна 8,7 кв.м.; Прибудова - «а»; убиральня під літ. «З», гараж: під літ. «Ж» - в стадії руйнування; сараї під літ. «О», «Г» - в стадії руйнування;

-припинити право спільної часткової власності ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7, яка складає за кожним по 1/6 частці, що у сумі складає 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1;

-визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 право власності в рівних частках по 1/3 на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами АДРЕСА_1, загальною площею 46,7кв.м, житловою площею 19,8кв.м.

-виділити у користування ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_7 - земельну ділянку площею 0,1308га, яка розташована під житловим будинком АДРЕСА_1.

Розглянувши матеріали позовної заяви та додані до неї матеріали, суддя дійшла висновку про те, що подана заява не відповідає вимогам ст. 119 ЦПК України, що вбачається з наступного.

Так, в порушення вимог ч.2 ст. 119 ЦПК України та п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України не визначено дійсну вартість нерухомого майна, і як наслідок не було подано належних доказів сплати судового збору в належному розмірі;

Згідно ч. 2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити ціну позову щодо вимог майнового характеру.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності визначається дійсною вартістю нерухомого майна.

Постановою Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права власності» № 20 від 22.12.1995р. зі змінами та доповненнями від 25.05.1998р. визначено, що вартість спірного майна визначається за погодженням сторін, а за його відсутності - за дійсною вартістю майна на час розгляду спору.

Під дійсною вартістю розуміється грошова сума, за яку майно може бути продано в даному населеному пункті чи місцевості.

Закон України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» визначає, що проведення незалежної оцінки майна є обов'язковим у випадках застави державного та комунального майна, відчуження державного та комунального майна способами, що не передбачають конкуренцію покупців у процесі продажу, або у разі продажу одному покупцю, визначення збитків або розміру відшкодування, під час вирішення спорів та в інших випадках, визначених законодавством або за згодою сторін.

Оцінка майна проводиться на підставі договору між суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання та замовником оцінки або на підставі ухвали суду про призначення відповідної експертизи щодо оцінки майна.

Таким чином, з метою усунення недоліків поданої позовної заяви і можливості вирішення питання про відкриття провадження у справі, позивачці в розумінні вимог ст. 57, 58, 59, 60, 64 ЦПК України необхідно надати належні докази вартості об'єкту нерухомого.

Відповідно до ч. 5 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору або документи, що підтверджують звільнення від вказаних витрат.

Як вбачається з позовної заяви, позивачі звертаються одночасно з позовними вимогами як майнового (1 вимога), так і немайнового характеру (3 вимоги).

В п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону № 3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру.

В п. 15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» визначено, що пунктами 1 і 2 частини першої статті 80 ЦПК України передбачено визначення ціни позову у позовах про стягнення грошових коштів та про визнання права власності на майно або витребування майна. Відповідні позовні заяви мають майновий характер, і розмір ставок судового збору за їх подання визначається згідно з підпунктом 1 пункту 1 частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Пунктом 1 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" встановлено, що судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому

відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом "Про Державний бюджет України на 2015 рік" установлено на 2015 рік мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 1218 гривні.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір", який діє на дату звернення з позовною заявою, встановлені ставки судового збору в таких розмірах: за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана: фізичною особою 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК України тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК України такий обов'язок покладається на позивача.

За подання заяви немайнового характеру, яка подана: фізичною особою 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо сплата судового збору згідно з вимогами закону є обов'язковою, то наслідком недотримання цієї умови є залишення позовної заяви без руху, а у разі, якщо документ, що підтверджує сплату судового збору, не буде поданий у строк, установлений судом, - визнання заяви неподаною та її повернення позивачеві або залишення заяви без розгляду.

Відповідно до ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), Рекомендація щодо заходів, які полегшують доступ до правосуддя № R (81)7, прийнята Комітетом міністрів Ради Європи 14 травня 1981 року, та практика Європейського суду з прав людини під час застосування цієї Конвенції не визнають необхідність сплати судових витрат обмеженням права доступу до суду. Разом із тим, ураховуючи положення пункту 1 статті 6 Конвенції та прецедентну практику Європейського суду з прав людини (зокрема, рішення від 19 червня 2001 року у справі "Креуз проти Польщі" (Kreuz v. Poland)), сплата судових витрат не повинна перешкоджати доступу до суду, ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди самій суті цього права, та має переслідувати законну мету.

Суддя акцентує увагу позивача на тому, що право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

Так, в позовній заяві позивачі, як на підставу заявлених позовних вимог посилається на ст. 365 ЦК України.

Однак, враховуючи лише положення частини 1 зазначеної статті, позивачем до своєї позовної заяви додано відповідні докази, а положення частини 2, згідно якої суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду, залишено позивачами поза увагою, та не додано докази, що підтверджують внесення ними вартості частки у житлового будинку АДРЕСА_1 про припинення права на які і було заявлено позов.

Виходячи з цього позивачам слід внести суму вартості часток на депозитний рахунок Солом'янського районного суду міста Києва, за наступними реквізитами:

Банк: ГУ ДКСУ в м.Києві

МФО: 820019

Депозитний рахунок: 4186

Отримувач: Солом"янський районний суд міста Києва

Код

Призначення платежу: депозит по справі №_____, суддя_________, платник________.

За таких обставин, керуючись ст. 119-121 ЦПК України, суддя -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності - залишити без руху, надавши строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання ухвали.

Недоліки заяви мають бути усунуті шляхом подання окремої вмотивованої заяви, з врахуванням викладених в даній ухвалі недоліків.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: І. А. Усатова