У х в а л а

іменем україни

25 листопада 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до державного підприємства «Південна залізниця» про скасування наказу про звільнення, зміну дати та формулювання причин звільнення, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що з 18 липня 1983 року він перебував у трудових відносинах з державним підприємством «Південна залізниця», працюючи у відокремленому підрозділі «Моторвагонне депо Полтава» машиністом дизель-поїзда. Наказом від 2 жовтня 2014 року № 163/ОС його було звільнено з роботи на підставі п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України. Посилаючись на незаконність звільнення, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 1 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що позивач є особою, яка безпосередньо обслуговує товарно-матеріальні цінності, під час виконання трудових обов'язків він вчинив дії, які дали підстави для втрати до нього довір'я.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Як установлено судами, відповідно до внутрішніх локальних нормативно-правових актів державного підприємства, машиніст дизель-потяга перед початком робочої зміни приймає, крім іншого, пальне, мастило в об'ємі, вказаному у маршруті, несе відповідальність за їх раціональне витрачання, про що звітується після закінчення робочої зміни, а також несе відповідальність за цілісність опломбування систем дизель-потяга, у тому числі і паливної системи, він є відповідальним за збереження визначеного переліку тари в тепловозі.

Отже, ОСОБА_1, працюючи на посаді машиніста дизель-поїзда, був працівником, який безпосередньо обслуговував, зберігав і використовував товарно-матеріальні цінності.

Під час зміни, коли останній виконував трудові обов'язки машиніста тепловоза, працівниками міліції виявлені чотири пусті 25-ти літрові каністри (сторонні, недозволені до зберігання), а також на місці заглушки повітря паливної системи тепловозу - саморобний кран із пластиковим шлангом - пристрій, який забезпечував можливість несанкціонованого злиття пального.

Зазначені обставини стали підставою для втрати довір'я до позивача, як до особи, яка безпосередньо обслуговувала, зберігала і використовувала товарно-матеріальні цінності, та видання наказу про його звільнення з роботи.

Посилання в касаційній скарзі на те, що позивач не відноситься до кола осіб, трудовий договір з якими може бути розірваний з цієї підстави, підлягають відхиленню, оскільки поданими доказами незаперечно встановлено, що йому у визначеному обсязі передавалось пальне, за використання якого після закінчення роботи він мав звітувати.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків, які ґрунтуються на встановлених відповідно до поданих сторонами доказів обставинах та нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 1 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 10 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов В.І. Мартинюк