Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 жовтня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника відповідача,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Арсенал страхування на рішення Рівненського міського суду від 22 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства „ Страхова компанія „Арсенал страхування про стягнення страхової виплати та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

2 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПрАТ „Страхова компанія „Арсенал страхування про стягнення 49 500 грн. страхової виплати та 1000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Рівненського міського суду від 22 липня 2015 року позов задоволено частково. З відповідача на користь позивачки стягнуто 47 203 грн. страхової виплати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.

В поданій апеляційній скарзі відповідач посилався на те, що 13 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб, за яким позивачка застрахувала свою квартиру № 115 на вул. Ювілейній, 15, у м. Рівному.

Пунктом 20.1. договору було передбачено, що у випадку настання страхового випадку страхувальник зобовязаний надати, крім іншого, також кошторис ремонтно-відновлювальних робіт, квитанції, чеки, платіжні доручення та інші документи, що підтверджують вартість відновлювальних робіт і матеріалів.

Проте позивачка доказів, які б підтверджували обґрунтованість предявлених нею позовних вимог у розмірі 49 500 грн., суду не надала.

Згідно з пунктом 20.2. укладеного сторонами договору страхування розмір збитків визначається страховиком на підставі даних огляду, виходячи зі страхових сум та документів, що підтверджують розмір завданих збитків при настанні страхового випадку. При встановленні суми збитків страховиком враховується клас ремонту та стан нерухомого майна.

Оскільки позивачка не надала страховику кошторису ремонтно-відновлювальних робіт, квитанцій, чеків, платіжних доручень та інших документів, що підтверджують вартість відновлювальних робіт і матеріалів, відповідач визначив розмір збитків, виходячи з „Ресурсних елементарних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д2.4-2000 та „Правил визначення вартості будівництва ДБД Д.1.1-1-2000.

Згідно з кошторисом відновлювального ремонту від 8 вересня 2014 року вартість такого ремонту склала 2 797 грн.

19 вересня 2014 року відповідачем було складено страховий акт № 004003FM про виплату позивачці страхового відшкодування, а 24 вересня 2014 року страховиком на картковий рахунок страхувальника було перераховано страхове відшкодування у сумі 2 297 грн.

Частиною 1 ст. 25 Закону України „Про страхування передбачено, що здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до умов договору страхування.

Покликаючись на ці обставини, відповідач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Рішення суду першої інстанції в частині, що стосується відмови у відшкодуванні моральної шкоди, сторонами в апеляційному порядку не оскаржено.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвалене місцевим судом рішення частковому скасуванню з ухваленням у справі апеляційним судом нового рішення з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ „Страхова компанія „Арсенал страхування про часткове стягнення страхової виплати в сумі 47 203 грн., суд першої інстанції виходив з обґрунтованості таких вимог.

Проте погодитися з таким висновком місцевого суду не можна.

Судом установлено, що 13 серпня 2013 року між сторонами було укладено договір добровільного страхування майна фізичних осіб, за яким позивачка застрахувала свою квартиру № 115 на вул. Ювілейній, 15, у м. Рівному, включаючи внутрішнє оздоблення стін, стелі, підлогу, вікна та двері. Страхова сума у договорі сторонами була визначена у розмірі 50 000 грн., страхова премія 200 грн., безумовна франшиза 500 грн., строк дії договору до 12 серпня 2014 року (а. с. 2).

28 квітня 2014 року, тобто в період дії договору страхування, у квартирі позивачки внаслідок короткого замикання в електромережі сталася пожежа. Ця подія згідно з умовами страхової угоди відноситься до страхових випадків (п. 15 договору від 13 серпня 2013 року) (а. с. 3).

Відповідно до п. 18.2.5. договору страхування від 13 серпня 2013 року страхувальник повідомив страховика про настання страхової події.

Наведені вище обставини сторонами не заперечуються.

Згідно зі ст. 16 Закону України „Про страхування договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов'язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Частиною 1 ст. 982 ЦК України передбачено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Таким чином, визначена сторонами у договорі страхова сума у розмірі 50 000 грн. є максимальною сумою, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку. Отже, розмір страхової суми може становити від 1 до 50 000 грн.

При настанні страхового випадку розмір збитків, яких зазнав страхувальник, визначається у порядку, передбаченому договором страхування.

Зокрема, пунктом 20.1. договору від 13 серпня 2013 року передбачено, що для визначення розміру збитків страхувальник зобовязаний надати, крім іншого, також кошторис ремонтно-відновлювальних робіт, квитанції, чеки, платіжні доручення та інші документи, що підтверджують вартість відновлювальних робіт і матеріалів.

Згідно з пунктом 20.2. укладеного сторонами договору страхування розмір збитків повинен визначатися страховиком на підставі даних огляду, виходячи зі страхових сум та документів, що підтверджують розмір завданих збитків при настанні страхового випадку. При встановленні суми збитків страховиком враховується клас ремонту та стан нерухомого майна.

З матеріалів справи видно, що позивачка предявила до відповідача позов про стягнення страхової виплати у максимальному розмірі 49 500 грн. (50 000 грн. мінус 500 грн. безумовної франшизи), проте належних і допустимих законом і договором сторін доказів, які б підтверджували обґрунтованість її позовних вимог у зазначеному розмірі, суду не надала.

Статтею 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Оскільки позивачка не надала страховику кошторису ремонтно-відновлювальних робіт, квитанцій, чеків, платіжних доручень та інших документів, що підтверджують вартість відновлювальних робіт і матеріалів у сумі 49 500 грн., про стягнення яких вона просила у своїй позовній заяві, відповідач на підставі складених акту огляду застрахованого обєкту від 2 червня 2014 року, кошторису відновлювального ремонту від 8 вересня 2014 року та страхового акту № 004003/13FM-1 від 24 вересня 2014 року визначив розмір збитків, виходячи з „Ресурсних елементарних кошторисних норм на ремонтно-будівельні роботи (РЕКНр) ДБН Д2.4-2000 та „Правил визначення вартості будівництва ДБД Д.1.1-1-2000, в сумі 2 797 грн. (а. с. 32-37).

24 вересня 2014 року страховик за вирахуванням 500 грн. належної йому безумовної франшизи перерахував на картковий рахунок страхувальника страхове відшкодування у сумі 2 297 грн.

Даних про оскарження позивачкою страхового акту відповідача № 004003/13FM-1 від 24 вересня 2014 року у справі немає.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 до ПрАТ „Страхова компанія „Арсенал страхування та стягуючи з відповідача на користь позивачки страхову виплату в сумі 47 203 грн., суд першої інстанції на викладені вище обставини та вимоги закону належної уваги не звернув.

У звязку з цим ухвалене ним рішення у зазначеній частині як таке, що не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, підлягає скасуванню.

Рішення місцевого суду в частині, що стосується відмови позивачці у відшкодуванні моральної шкоди, сторонами в апеляційному порядку не оскаржено.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 979, 982, 990 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Арсенал страхування задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду від 22 липня 2015 року у частині стягнення з Приватного акціонерного товариства „Страхова компанія „Арсенал страхування на користь ОСОБА_1 47 203 грн. страхової виплати скасувати.

ОСОБА_1 у задоволенні цих позовних вимог до Приватного акціонерного товариства „ Страхова компанія „Арсенал страхування відмовити.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: