АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Гайдук В.І.,

суддів Калиновського А.Б., Єлізаренко І.А.,

за участю секретаря Гулієва М.І.о,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області

на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області (далі Павлоградське медичне училище), про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона протягом 20122015 років навчалась у Павлоградському медичному училищі за державним замовленням на денній формі навчання. При цьому, батько позивача має стаж роботи на підземних роботах понад 20 років, що, відповідності до ч.1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» надає їй право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб. Однак, ОСОБА_2 з 01 вересня 2012 року отримувала стипендію на загальних підставах розмір якої був нижчим за рівень прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, і таким чином за період з 01 вересня 2012 року по 31 травня 2015 року їй було недонараховано та недоплачено стипендію на загальну суму 27 463,00 грн., а також суму індексації в розмірі 1776,69 грн., які позивач просила стягнути з відповідача на її користь (а.с. 1-4).

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року позовні вимоги було задоволено.

Стягнуто з Павлоградського медичного училища на користь ОСОБА_2 заборгованість по виплаті стипендії за час навчання у сумі 28013,00 грн., індексацію за час навчання у сумі 2292,38 грн., а також судові витрати в розмірі 292,30 грн. (а.с. 72-73).

В апеляційній скарзі представник Павлоградське медичне училище посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права при ухваленні судового рішення, неповне зясування судом обставин у справі, у звязку з чим ставить питання про скасування рішення суду (а.с. 80-83).

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач навчалась у Павлоградському медичному училищі за державним замовленням на денній формі навчання за спеціальністю «Сестринська справа». Також установлено, що її батько, ОСОБА_3, на день вступу дочки до ліцею мав стаж підземних робіт більше 15 років, що підтверджено відповідною довідкою ПАТ «Шахтоуправління «Покровське» (а.с. 19-20).

Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, що мають стаж підземної роботи не менш як 3 роки, діти, батьки яких мають стаж підземної роботи не менш як 15 років, діти шахтарів, які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві, шахтарів-інвалідів I та II групи зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Судом встановлено і це не заперечується сторонами, що за час навчання, з 01 вересня 2012 року по 31 травня 2015 року, стипендія ОСОБА_3 нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за вказаний прожитковий мінімум.

Таким чином, судом першої інстанції на підставі матеріалів справи встановлено, що ОСОБА_3, як дочці шахтаря зі стажем підземної роботи більше 15 років, з початку навчання повинна бути призначена стипендія в розмірі встановленого на той час прожиткового мінімуму для працездатних осіб, проте виплачувалась стипендія у меншому розмірі.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про задоволення позовних вимог стосовно стягнення недонарахованої та невиплаченої стипендії.

Доводи апеляційної скарги про відсутність бюджетних асигнувань на виплату студентам стипендій у розмірі прожиткового мінімуму згідно зі ст. 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», не заслуговують на увагу, оскільки вказаною нормою виплата зазначених стипендій не поставлена в залежність від наявності на це коштів у бюджеті чи кошторисі навчального закладу, в якому навчається студент.

Наведеним спростовується твердження відповідача про те, що дія Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» залежить від встановленого Кабінетом Міністрів України механізму нарахування та виплати стипендій.

Також, колегією суддів відхиляються доводи апеляційної скарги про те, що відсутність бюджетного фінансування позбавляє можливості виплачувати вказані стипендії, оскільки такі доводи суперечать практиці Європейського суду з прав людини, викладеній у рішенні в справі «Кечко проти України», згідно з якою реалізація особою права, що пов'язане з отриманням бюджетних коштів, яке базується на спеціальних та чинних на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правових актах національного законодавства, не може бути поставлена в залежність від бюджетних асигнувань, а згідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Разом з тим, ухвалюючи рішення суд першої інстанції виходячи за межі позовних вимог, з метою захисту прав та охоронюваних інтересів позивача стягнув з відповідача заборгованість по стипендії разом з індексацією в розмірі 30305,38 грн., тоді як позивач просила стягнути 29239,69 грн.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як розяснено у п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судову рішення у цивільній справі» відповідно до положень ст.ст.10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Суд першої інстанції залишив поза увагою, що позивач з такими вимогами не зверталась та не змінювала свої вимоги в частині розміру заборгованості.

Враховуючи, що місцевий суд вийшов за межі позовних вимог, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення в цій частині зміні.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Павлоградського медичного училища, заснованого на спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Дніпропетровської області задовольнити частково.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 змінити в частині розміру стягнутих сум заборгованості, зменшивши розмір стягнутої заборгованості по виплаті стипендії з 28013,00 грн. до 27 463,00 грн. та стягнутої індексації з 2292,38 грн. до 1776,69 грн.

В решті судове рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: