Справа № 446/597/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.08.2015 року Кам'янка-Бузький районний суд Львівської області в складі: головуючого - судді Костюк У. І.

при секретарі Полішко О.Б. з участю позивача ОСОБА_1 представника позивача ОСОБА_2 відповідача ОСОБА_3 представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кам'янка -Бузька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації, -

у с т а н о в и в :

позивач ОСОБА_1 пред'явила в суд позов до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя. В свою чергу ОСОБА_3 пред'явив зустрічний позов до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації. В обґрунтування первісного позову ОСОБА_1 зазначила, що вона та відповідач з 15 жовтня 2002 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 05 березня 2015 року. У період шлюбу вони придбали автомобіль марки МЕRSEDES-ВЕNZ С 180, д.н.з. НОМЕР_1, 1996 року випуску, який був зареєстрований за ОСОБА_3 В подальшому їй стало відомо, що 27.01.2015 р. ОСОБА_3 перереєстрував спірний автомобіль на ім'я ОСОБА_5 на що згоди вона не давала. Вважає, що оскільки вказаний вище автомобіль був придбаний нею та відповідачем за час шлюбу, то такий відноситься до спільного майна подружжя і підлягає поділу в рівних частках. Просить стягнути з відповідача ? частину вартості автомобіля та судові витрати в справі. В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_3 зазначив, що спірний автомобіль був придбаний за кошти його батька, а тому такий не підлягає поділу як майно подружжя та просив визнати за ним право власності на автомобіль. Також зазначив, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 без його відома викрали з належної йому квартири майно на загальну суму 67500 грн., а також спільно нажите ними за час шлюбу майно- кухню, телевізор, пральну машину, радіотелефон, праску, а тому просить стягнути з ОСОБА_1 ? частину спільно нажитого майна в розмірі 33750 грн. Окрім цього, заявив вимогу про стягнення з ОСОБА_1 ? частини вартості комунальних послуг за період з січня 2012 р. по травень 2015 р. в розмірі 7359, зобов'язати її знятись з реєстрації з місяця проживання по АДРЕСА_2. У судовому засіданні позивач за первісним позовом ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, зіславшись на обставини викладені вище, просили позов задовольнити. Зустрічний позов ОСОБА_1 не визнала, подала письмове заперечення. Відповідач за первісним позовом ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 в судовому засіданні позов ОСОБА_1 не визнали, зустрічну позовну заяву підтримав, зіславшись на викладені в ній обставини та доводи на їх обґрунтування, просив його позов задовольнити, в первісному позові відмовити. Свідок ОСОБА_5 суду пояснив, що в квітні 2010 р. він продав належну йому квартиру АДРЕСА_1 за 32000 доларів США. Отриману суму грошей він віддав сину ОСОБА_3 за які він з дружиною ОСОБА_1 зробили ремонт в своїй квартирі та за решту коштів його син купив спірний автомобіль. В подальшому авто ОСОБА_3 перереєстрував на нього, так як такий був придбаний за його гроші. На даний час автомобіль він перепродав іншій особі. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши докази в справі, суд дійшов висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що з 15 жовтня 2002 року сторони в справі перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано на підставі рішення суду від 05 березня 2015 року. Згідно з даними Центру надання послуг, пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування Кам'янка-Бузького та Буського районів від 19.02.2015 року № 88 в період з 2002 р. за ОСОБА_3, 1970 р.н., був зареєстрований автомобіль марки МЕRSEDES-ВЕNZ С 180, д.н.з. НОМЕР_1, 1996 року випуску,кузов № НОМЕР_3, свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_2 від 06.01.2011 р. 27.01.2015 р. вказаний вище автомобіль був перереєстрований на ОСОБА_5, 1940 р.н. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК подружжю на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте за час шлюбу. Верховний Суд України у висновках від 01.02.2014 р., викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 Цивільного процесуального кодексу України, за II півріччя 2013 р. звернув увагу, на те що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. У ході судового розгляду показами ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_5 встановлено, що саме останній дав подружжю ОСОБА_5 кошти в сумі 32.000 доларів США, за які останні зробили ремонт квартири та придбали спірний автомобіль. Дані покази не заперечила та відповідно не спростовувала сама ОСОБА_1, котра вказала, що дійсно автомобіль був придбаний за кошти батька ОСОБА_3, однак вважає його спільним сумісним майном подружжя, а тому наполягала на стягненні з ОСОБА_3 половини вартості проданої машини. Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Тобто, сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Аналізуючи наявні докази, пояснення сторін та покази свідків, суд дійшов висновку про безпідставність первісного позову, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, визнано та не заперечено сторонами, зокрема самою позивачкою ОСОБА_1, що спірний автомобіль був придбаний не за спільні сумісні кошти подружжя, а тому за наявності доказів, якими спростована презумпція спільності майна подружжя, суд відмовляє в задоволенні позову ОСОБА_1 Суд також вважає недоведеними й зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про визнати за ним права власності на спірний автомобіль, стягнення ? частини спільно нажитого майна в розмірі 33750 грн., стягнення ? частини вартості комунальних послуг за період з січня 2012 р. по травень 2015 р. в розмірі 7359 та зобов'язання ОСОБА_1 знятись з реєстрації з місяця проживання по АДРЕСА_2, оскільки в обґрунтування цих позовних вимог позивачем не надано жодного доказу, зокрема щодо вартості спірного майна, часу його придбання, джерел коштів на їх придбання, доказів щодо підставності вимог щодо зняття з реєстрації, а тому суд відмовляє в позові. При таких обставинах, враховуючи відсутність жодних доказів на підтвердження вимог як ОСОБА_1 за первісним позовом так і ОСОБА_3 за зустрічним, суд відмовляє останнім у задоволенні заявлених ними позовних вимог. Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212, 215, 218 ЦПК України, , суд, -

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя та у задоволення зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення коштів, поділ майна та зобов'язання знятись з реєстрації-відмовити.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Кам'янка -Бузький районний суд Львівської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя У.І.Костюк