АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/961/16 Справа № 205/3397/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Федченко В. М. Доповідач - Глущенко Н.Г.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ 30 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Деркач Н.М., Осіяна О.М.

за участю секретаря - Порубая М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та її утримання / а. с. 1-2/.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_3 посилалась на те, що з 01.10.2005 року до 07.11.2013 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року.

Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. При цьому, син ОСОБА_4, є інвалідом дитинства та потребує постійної сторонньої допомоги, у зв'язку із чим позивачка не має змоги працювати і тому змушена продовжити відпустку по догляду за дитиною до досягнення сином 4,5 років.

Крім того, позивачка зазначає, що відповідач залишив родину у січні 2013 року і з того часу став проживати з іншою жінкою. Протягом деякого часу відповідач надавав матеріальну допомогу в незначному розмірі, а з січня 2015 року допомогу не надає взагалі.

За таких обставин, позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини заробітку на кожну дитину, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а також аліменти на її утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно з проведенням індексації інфляції на період її відпустки по догляду за сином ОСОБА_6 до виповнення йому 4,5 років /а. с. 1-2/.

Відповідач позов визнав частково, не заперечуючи про стягнення з нього аліментів на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання синів ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 2/3 частини зі всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на її утримання в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно з проведенням індексації щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до 07 квітня 2016 року.

Суд стягнув з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. /а. с. 89-92/.

З рішенням суду, щодо стягнення аліментів на утримання дружини та дітей, не погодився відповідач ОСОБА_4, який через свого представника ОСОБА_7, звернувся з апеляційною скаргою, де просить змінити розмір стягнених аліментів на утримання дітей, стягнувши з нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дітьми повноліття, а рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дружини - скасувати та відмовити в задоволенні цих вимог / а. с. 96-99 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що, в силу ст. 309 ЦПК України, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, а рішення суду, в частині визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей, - змінити, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_3 - скасувати, в іншій частині рішення залишити без змін, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що бувше подружжя мають двох малолітніх дітей, а відповідач, який є їх батьком, повинен сплачувати аліменти на їх утримання в розмірі 2/3 частин зі всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі з 01.10.2005 року, який було розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 07.11.2013 року /а. с. 3,4/.

Від шлюбу колишнє подружжя мають двох малолітніх дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком яких є відповідач ОСОБА_4 /а. с. 5,6/.

Діти проживають з матір'ю - позивачкою ОСОБА_3, що підтверджується відповідною довідкою та проти чого не заперечує відповідач /а. с. 11/.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Отже, відповідач будучи батьком двох його малолітніх синів зобов'язаний їх утримувати, проти чого не заперечує і сам відповідач.

З матеріалів справи, зокрема трудової книжки відповідача, вбачається, що ОСОБА_4 будучи працездатною особою, не працює з 25.04.2014 року /а. с. 44/. Доказів того, що відповідач працює та отримує якісь доходи позивачка суду не надала.

Отже, у зв'язку з тим, що відповідач не працює, тобто не має регулярного доходу, то в силу ст. 184 СК України, з нього підлягають стягненню аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі, яка визначається судом, але позивачка звернувшись до суду з позовом просила стягнути аліменти в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно на кожного із дітей, але не менше 1/3 частини прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Між тим, ухвалюючи рішення по справі в частині стягнення аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції не прийняв до уваги як вищезазначені обставини, ст. 184 СК України, так і вимоги самої позивачки, тобто, в порушення вимог ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_3

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне рішення суду першої інстанції в частині визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - змінити.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки на утримання їх двох малолітніх синів, колегія суддів, в силу ст.ст. 182, 184 СК України, враховує те, що відповідач не працює, отже не має постійного доходу, фактично проживає в іншій сім'ї, де в нього є малолітня донька ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, але сам відповідач не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання синів в твердій грошовій сумі у розмірі 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років в період з 01.09.2015 року по 31.12.2015 року складає 1167 грн.), - вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного розміру аліментів на утримання дітей, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання їх двох малолітніх синів в розмірі 350 грн. щомісячно на кожного із дітей, стягнення аліментів проводити щомісячно до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, починаючи з 15.05.2015 року.

Щодо рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання позивачки, то рішення в цій його частині не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання суд першої інстанції виходив з того, що в силу ст.ст. 75,76 СК України, чоловік, навіть після розірвання шлюбу, зобов'язаний утримувати свою дружину, якщо у зв'язку з вихованням дитини дружина не має можливості працювати і право на утримання у цьому випадку триває протягом 3-х років від дня розірвання шлюбу. Оскільки, шлюб між сторонами розірвано 07.11.2013 року, то відповідач, на думку суду першої інстанції, зобов'язаний платити аліменти на утримання позивачки до 07.04.2016 року.

Однак, з такими висновками суду погодитися не можна, оскільки вони не відповідають дійсним обставинам справи та вимогам чинного матеріального і процесуального права.

ОСОБА_3, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на її утримання, просила стягнути на її користь аліменти з ОСОБА_4 на період її знаходження у відпустці по догляду за сином ОСОБА_6, до виповнення останньому 4,5 років.

Відповідно до ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, а якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною 6 років.

Згідно ч.4 ст. 84 СК України - право на утримання вагітна дружина, а також дружина з якою проживає дитина, має не залежно від того, чи вона працює, та не залежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надати матеріальну допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що син сторін - ОСОБА_4 страждає на ДЦП, спастичний церебральний параліч і є дитиною-інвалідом, що підтверджується відповідними довідками та лікарськими висновками /а. с. 8,9/.

Згідно наказу ДУ «Дніпропетровський обласний лабораторний центр держсанепід служби України» №20 від 10.04.2015 року позивачка ОСОБА_3 знаходиться у відпустці без збереження заробітної плати для догляду за дитиною до досягнення нею 4,5 років (період відпустки з 27.04.2015 року по 07.04.2016 року) /а. с. 7/.

Між тим, ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на утримання позивачки, суд першої інстанції не прийняв до уваги як вищезазначені обставини, норми СК України, так і вимоги самої позивачки ОСОБА_3, якою були заявлені вимоги щодо стягнення на її користь аліментів як особу, яка знаходиться у відпустці по догляду за хворою дитиною, а не з підстав права на її утримання після розірвання шлюбу.

Крім того, як вище зазначено, в силу ст. 84 СК України, право на утримання аліментів від чоловіка жінка має за умови досягнення хворою дитиною 6 років та умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Судом встановлено, що відповідач, як на момент розгляду справи в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції, ніде не працює, а отже і не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачці.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання позивачки до досягнення дитиною 4,5 років не може залишатись в силі і підлягає скасуванню з відмовою ОСОБА_3 в цій частині її позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2015 року, в частині визначеного розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей - змінити, а в частині стягнення аліментів на утримання позивачки ОСОБА_3 - скасувати.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, уродженця м. Володимир РФ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6, зареєстрованої та проживаючою в АДРЕСА_2 ідентифікаційний номер НОМЕР_2, - аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, по 350 грн. (триста п'ятдесят гривень) на кожного, стягнення аліментів проводити щомісячно до повноліття дітей, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7 року, починаючи стягнення з 15.05.2015 року.

В позовних вимогах ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на її утримання до виповнення сину 4,5 років - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: