УхвалА

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що йому разом із колишньою дружиною, ОСОБА_5, належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. Вказував, що відповідачка з серпня 2012 року у зазначеній квартирі не проживає, проте як власник Ѕ частини цієї квартири вона повинна нести витрати на її утримання.

З огляду на викладене позивач просив суд стягнути з відповідачки на свою користь половину понесених ним витрат на утримання квартири у сумі 5 180 грн 78 коп.

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що позивач не довів, що є його процесуальним обов'язком (ст. 10, 60 ЦПК України), що саме ним були сплачені житлово-комунальні послуги, половину вартості яких він просить стягнути з відповідачки, колишньої дружини, оскільки договір про надання послуг укладено з відповідачем і саме вона зазначена платником послуг у квитанціях, наданих позивачем, які раніше знаходились у квартирі, де сторони спільно проживали, маючи до них вільний доступ.

Крім того, доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Карлівського районного суду Полтавської області від 20 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 5 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта