У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного сумісного майна подружжя; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання права особистої приватної власності на земельні ділянки за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що з 29 вересня 1990 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 1 лютого 2013 року. За час шлюбу ними було набуто спільне сумісне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,0634 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства та земельну ділянку площею 0,0377 га для дачного будівництва, що розташовані на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту. Договори купівлі-продажу даних земельних ділянок були укладені 27 жовтня 2011 року, державні акти на права власності на земельні ділянки були оформлені на відповідача.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_4, уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку кожної з вищевказаних земельних ділянок.

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, посилаючись на те, що за час перебування в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 згідно з договорами купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року він придбав дві земельні ділянки загальною площею 0,010 га на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області вартістю 144 тис. грн. Відповідно до п. 15 вказаних договорів його колишньою дружиною ОСОБА_4 було подано заяву про згоду на купівлю даних земельних ділянок і зазначено, що придбання майна здійснюється за кошти, набуті ними за час перебування у зареєстрованому шлюбі. Протеці кошти не були власністю колишнього подружжя, а належали йому особисто. Так, він, маючи намір придбати вказані земельні ділянки, 15 жовтня 2011 року уклав договір позики з ОСОБА_6, в якого взяв у борг грошові кошти в розмірі 160 тис. грн, більшу частину яких він передав продавцю за договорами купівлі-продажу земельних ділянок, решта коштів була витрачена ним на оформлення вказаного майна. На даний час у повному обсязі своє зобов'язання за договором позики перед ОСОБА_6 він не виконав, всю суму боргу не повернув.

ОСОБА_5 вважав, що кошти, які він позичив і витратив на придбання земельних ділянок, були отримані ним для особистих потреб, а не в інтересах його колишньої сім'ї, належали йому особисто, тому просив суд визнати за ним право особистої приватної власності на спірні земельні ділянки.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за нею право власності на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0634 га для ведення особистого селянського господарства та на 1/2 частку земельної ділянки площею 0,0377 га для дачного будівництва, що розташовані на території Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, за межами населеного пункту, зареєстровані на підставі договорів купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року за ОСОБА_5 У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_4 та задовольнити його зустрічний позов.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 та відмовляючи в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, судина підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що спірні земельні ділянки належать сторонам на праві спільної сумісної власності й частка кожного з них в майні є рівною відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України. При цьому відповідно до п. 15 договорів купівлі-продажу земельних ділянок ОСОБА_4 надала нотаріально посвідчені заяви про згоду на купівлю спірних земельних ділянок за грошові кошти, набуті нею та ОСОБА_5 за час перебування в зареєстрованому шлюбі.

Посилання ОСОБА_5 на те, що земельні ділянки набуті ним за час шлюбу, але за особисті грошові кошти, отримані в позику, не спростовують презумпцію спільності майна подружжя, оскільки не доведено, що саме за ці кошти придбано майно.

Доводи касаційної скарги про розгляд апеляційним судом справи 15 жовтня 2015 року за відсутності заявника, не врахувавши його заяву про відкладення розгляду справи у зв'язку з хворобою, є безпідставними, оскільки згідно з наданою ним медичною довідкою ОСОБА_5 перебував на амбулаторному лікуванні в період з 22 вересня 2015 року до 25 вересня 2015 року (а.с. 234).

Ураховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:Д.Д. Луспеник
Б.І. Гулько С.Ф. Хопта