Справа № 523/8928/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р.

Суворовський районний суд міста Одеси, в складі:

головуючого судді Малиновського О.М.,

при секретарі Шевучук М.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в м. Одесі, в залі суду № 15, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в інтересах якої виступає ОСОБА_2 за участю третіх осіб без самостійних вимог: ОСОБА_5, органу опіки та піклування - про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житлом, зняття з реєстраційного обліку, стягнення моральної та матеріальної шкоди, та зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовними вимогами в яких просить усунути перешкоди у користуванні власністю, а саме квартирою №1, по вул. 1-а Сортувальна,32, в м. Одесі шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 такими що втратили право користування вказаною квартирою із зняттям їх з реєстраційного обліку та виселенням їх з жилого приміщення. Позов мотивований тим, що позивач на підставі договору дарування від 25.12.2013р. є власником квартири № 1, по вул. 1-а Сортувальна,32, в м. Одесі. Дарунок у вигляді квартири перейшов до неї від її чоловіка ОСОБА_5 Відповідачі по справі проживають в квартирі з 2001року, як члени сімї ОСОБА_5, який у 2008 році уклав шлюб з нею та проживає в іншому місці. Після виникнення у позивача права власності на квартиру відповідачі не визнають її право власності, відмовляються знятися з реєстраційного обліку та надати їй доступ до квартири. Позивач вважає, що в звязку з втратою ОСОБА_5 права власності на квартиру відповідачі втратили право на її користування. Додатково позивач просить стягнути з відповідачів на її користь завдані матеріальні збитки у розмірі 1583,80 гривень, які складаються з витрат за надані житлово-комунальні послуги в період проживання відповідачів. Посилаючись на завдання неправомірними діями відповідачів моральної шкоди, яка виразилася у втраті душевного спокою, порушення сну, роздратованістю, негативним впливом на її сімейні відносини, в звязку з порушенням її прав як власника квартири, просить стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі 15000 гривень. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Позивач та її представник у судовому засіданні предявлені позовні вимоги підтримали просять задовольнити.

ОСОБА_3 не погодившись з предявленими позовними вимогами предявила зустрічний позов в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 користуючись тим, що є власником квартири, почала чинити їй , її синові та онучці перешкоди в користуванні спірної квартири, у вигляді відключення електро, - водопостачання, що робило неможливим проживання в квартирі. Такими протиправним діями ОСОБА_1 їй було завдано моральну шкоду, яку вона оцінює у розмірі 20 000 гривень, які просить стягнути з ОСОБА_1

Третя особа ОСОБА_5 у судовому засіданні вважав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а позов ОСОБА_3 є безпідставним та задоволенню не підлягає.

Орган опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради направив до суду листа про розгляд справи у відсутність їх представника.

Ухвалою суду від 22.12.2015р. позовні вимоги ОСОБА_1 про виселення відповідачів були залишені без розгляду в звязку з вирішенням вказаного спірного питання мирним шляхом.

Розглянувши і дослідивши матеріали справи і надані документи в сукупності, встановивши факти та відповідні до них правовідносини, суд прийшов до наступного висновку.

Згідно нотаріально посвідченого договору дарування від 25.12.2013р., реєстровий номер №2015, ОСОБА_5 подарував, а ОСОБА_1 прийняла в дар квартиру №1, в будинку №32, по вулиці 1-а Сортувальна, в м. Одесі (а.с.6).

Раніше, вказана квартира належала ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Одеською Універсальною Біржею «Вітязь» від 16.10.2000р.

З представленої довідки Ф-1 №150 станом на 23.04.2015р. на зазначеній вище житловій площі зареєстровані: ОСОБА_5 колишній власник квартири, його колишня дружина ОСОБА_3, його син ОСОБА_2, його син ОСОБА_6, та онучка ОСОБА_4

Судом встановлено, що відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_2 вселилися в квартиру та зареєструвалися за згодою колишнього власника ОСОБА_5 у 2001р. та проживали з ним як члени сімї власника квартири до 2006року. Вселення відповідачів та їх проживання в спірній квартирі відповідає вимогам ст. 156 ЖК України та ч.1 ст.405 ЦК України. Вказані норми визначають право членів сімї власника житла користуватися житловим приміщенням, яке визначається її власником. Малолітня ОСОБА_4 дочка ОСОБА_2 була зареєстрована на житловій площі 22.01.2014р. без згоди власника квартири, тобто в той час коли власником квартири була ОСОБА_1 Як було встановлено судом відповідачі виселилися з спірного житлового приміщення в добровільному порядку.

Стаття 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні » передбачає підстави зняття з реєстрації місця проживання особи, зокрема на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, про виселення, тощо.

Аналізуючи вказані норми, слід дійти висновку, що право користування жилою площею членів сімї власника житла та обсяг їх прав на квартиру залежить від виникнення, зміни або припинення у власника житла (квартири) таких прав на житло. Отже, з припиненням права власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, відповідачі по справі втратили право користування спірною квартирою, виникнення та припинення якого є похідним від обсягу права власності особи, яка є членом їх сімї. Слід зазначити, що договором дарування від 25.12.2013р. попередній власник квартири ОСОБА_5 не передбачив перехід прав та обовязків щодо користування квартирою колишніми членами сімї до нового власника житла.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р.» Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та №11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону незалежно від волі інших осіб.

При таких обставинах, з припиненням права власності у ОСОБА_5 на квартиру, відповідачі втратили право користування житловим приміщенням. З того часу відповідачі користувалися житловою площею, та станом на 01.04.2015р. (час визначений в первісному позові) утворилася заборгованість за вивезення сміття 175,50грн., опалення 1375,80 грн., а всього 1551,30 грн. Вказана сума є збитком, який понесла власник спірної квартири з вини відповідачів, відтак підлягає стягненню з відповідачів в рівних частках. Посилання ОСОБА_3 на те, що вона виселилася з квартири у квітні 2014р., а ОСОБА_2 у жовтні 2014р. є недоведеним та спростовуються представленим клопотанням заявленим в іншій цивільній справі (№523/8180/14-ц), в якій ОСОБА_3 станом на 30.10.2014р. стверджувала про їх проживання в спірній квартирі та просила суд в порядку забезпечення позову зобовязати електро,- водопостачальні організації підключити спірну квартиру до водо,- електропостачання.

Зважаючи на викладене суд дійшов висновку, що предявлені первісні позовні вимоги в частині визнання осіб такими, що втратили право користування, зняття їх з реєстраційного обліку та стягнення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. В частині стягнення збитків, то вони підлягають стягненню в розмір 1551,30грн., а не в розмірі зазначеному позивачем 1583,80 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичної особі неправомірними, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Виходячи з моральних страждань перенесених ОСОБА_1, які виразилися в порушені звичайного устрою її життя, прикладення додаткових зусиль відносно відновлення своїх прав на користування та володіння спірною квартирою, враховуючи принцип виваженості, розумності та справедливості, суд вважає можливим частково задовольнити вимоги стягнувши з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на її користь 500 гривень у відшкодування моральної шкоди.

Задовольняючи первісні позовні вимоги суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди не підлягають задоволенню в повному обсязі, так як є безпідставні та не доведені в частині завдання ОСОБА_1 моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України, пропорційно задоволеним позовним вимогам суд стягує в рівних частках з відповідачів понесені ОСОБА_1 судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 487,20 гривень. Щодо стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 5200 гривень, то такі витрати стягненню не підлягають, так як допомога надавалася особою, яка не є адвокатом або іншим фахівцем в галузі права. Така допомога надавалася фізичною особою підприємцем, що не передбачено ст. 84 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.10,11,57,61, 64,88,209,212,214,215, 218 ЦПК України, -

ВИРІШИВ

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Усунути перешкоди у користуванні власністю ОСОБА_1 шляхом визнання такими, що втратили право користування жилим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ОСОБА_2, ОСОБА_4 з квартири №1, в будинку №32, по вулиці 1-а Сортувальна, в м. Одесі.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_3, ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 завдану матеріальні збитки в розмірі 1551,30 гривень, моральну шкоду в розмірі 500 гривень, судові витрати у розмірі 487,20 гривень.

В іншій частині заявлених позовних вимог відмовити.

У задоволенні зустрічного позовну ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди відмовити у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня оголошення рішення суду.

Суддя