ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 4-с/753/296/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" жовтня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЯДЕЙКО К.О.

за участю

скаржник не з'явився;

представник ВПВР УДВС не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною постанови, її скасування та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - скаржник, ОСОБА_1.) звернувся до суду зі скаргою на неправомірне рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. (далі по тексту - старший державний виконавець, Новак Г.М.), зокрема постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження, її скасування та зобов'язання вчинити дії.

Неправомірність вказаної постанови скаржник обґрунтовує тим, що 25 серпня 2015 року він звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВПВР УДВС) з заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно виконання виданого Дарницьким районним судом м. Києва дублікату виконавчого листа №2а-827/06 від 22.06.2015 року про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію у повному обсязі без будь-яких обмежень з урахуванням ОСОБА_1 100% надбавки (до окладів грошового утримання та відсоткової надбавки за вислугу років) за службу в ЗСУ введеної Указом Президента України №173 від 23.02.2003 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців» з 01.01.2003 року.

31.08.2015 року старшим державним виконавцем Новак Г.М. прийнято постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження за №48547424 на підставі п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на порушення державним виконавцем вимог Закону України «Про виконавче провадження» при винесенні цієї постанови, скаржник просить суд визнати її неправомірною та скасувати, а також зобов'язати старшого державного виконавця відкрити виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом.

В судове засідання скаржник не з'явився, надіславши на адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. ВПВР УДВС також у судове засідання свого представника не направив, був повідомлений про розгляд скарги належним чином, будь яких клопотань від нього не надходило.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 383 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. А частиною 2 ст. 384 цього Кодексу встановлено, що скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Як встановлено судом, 25 серпня 2015 року він звернувся до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві (далі по тексту - ВПВР УДВС) з заявою про відкриття виконавчого провадження стосовно виконання виданого Дарницьким районним судом м. Києва дублікату виконавчого листа №2а-827/06 від 22.06.2015 року про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію у повному обсязі без будь-яких обмежень з урахуванням ОСОБА_1 100% надбавки (до окладів грошового утримання та відсоткової надбавки за вислугу років) за службу в ЗСУ введеної Указом Президента України №173 від 23.02.2003 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців» з 01.01.2003 року.

Старшим державним виконавцем Новак Г.М. 31.08.2015 року винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження з посиланням на п. 4 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, державний виконавець, як працівник органу державної виконавчої служби, відповідно ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу» зобов'язаний сумлінно виконувати службові обов'язки, не допускати у своїй діяльності порушення прав громадян та юридичних осіб, гарантованих Конституцією України та законами України, а з огляду на вимоги ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» використовувати надані йому права у точній відповідності до закону.

Як вбачається з оспореної скаржником постанови про відмову у відкритті виконавчого провадження, державний виконавець при її винесенні послався на п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» за змістом якого державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пред'явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби не за місцем або не за підвідомчістю виконання рішення.

Частиною другою статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» визначена підвідомчість виконавчих проваджень відділам примусового виконання рішень управлінь державної виконавчої служби Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головного управління юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Зокрема, на зазначені відділи покладається виконання рішень, за якими:

1) боржниками є територіальні підрозділи центральних органів виконавчої влади, місцеві суди, міські, районні або селищні ради чи районні державні адміністрації та їх структурні підрозділи, міські, районні, міжрайонні, інші прирівняні до них прокуратури, інші територіальні підрозділи органів державної влади та їх посадові особи;

2) сума зобов'язання становить від трьох до десяти мільйонів гривень або еквівалентну суму в іноземній валюті.

За змістом наведеної правової норми, кожна із зазначених у пунктах 1 та 2 частини 2 цієї статті умов є самостійною та достатньою для визначення підсудності виконавчих проваджень.

Таким чином, враховуючи те, що за змістом частини другої статті 21 Закону України «Про виконавче провадження» кожна із зазначених у пунктах 1 та 2 цієї частини умов є самостійною та достатньою для визначення підсудності виконавчих проваджень, суд дійшов висновку, що виданий Дарницьким районним судом м. Києва дублікат виконавчого листа №2а-827/06 від 22.06.2015 року про зобов'язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві перерахувати пенсію у повному обсязі без будь-яких обмежень з урахуванням ОСОБА_1 100% надбавки (до окладів грошового утримання та відсоткової надбавки за вислугу років) за службу в ЗСУ введеної Указом Президента України №173 від 23.02.2003 року «Про посилення соціального захисту військовослужбовців» з 01.01.2003 року підвідомчий ВПВР УДВС.

Згідно з ч. 3 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З урахуванням зазначених обставин, у старшого державного виконавця не було правових підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження за пунктом 4 частини першої статті 26 вище згаданого Закону, а відтак суд визнає постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження від 31.08.2015 року за №48547424 неправомірною та скасовує її.

Стосовно заявленої у скарзі вимоги про зобов'язання старшого державного виконавця винести постанову про відкриття виконавчого провадження судом встановлено наступне.

Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Права державного виконавця, в тому числі при відкритті виконавчого провадження, чи відмови у відкритті врегульовані Законом України «Про виконавче провадження». При цьому останній враховує ряд факторів необхідних для прийняття відповідного рішення, тому суд може лише зобов'язати його вчинити певні дії по прийняттю виконавчого листа до виконання відповідно до вимог вказаного Закону.

На підставі викладеного та керуючись ст. 7 Закону України «Про державну виконавчу службу», стст. 6, 11, 21, 24 Закону України «Про виконавче провадження», стст. 383-389 Цивільного процесуального кодексу України, суддя

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на рішення старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві про визнання неправомірною постанови, її скасування та зобов'язання вчинити дії - задовольнити частково.

Визнати неправомірною постанову старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. про відмову у відкритті виконавчого провадження від 31.08.2015 року за №48547424 та скасувати її.

Зобов'язати старшого державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Новак Г.М. відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» вирішити питання про прийняття рішення щодо відкриття виконавчого провадження з виконання виданого 22.06.2015 року Дарницьким районним судом м. Києва дубліката виконавчого листа №2а-827/06.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається Апеляційному суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.