АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участі секретаря: Гулієва М.І.о.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання угод недійсними та витребування майна, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2014 року звернулася до суду з таким позовом, посилаючись на те, що вона та ОСОБА_4 перебували у шлюбі та в цей час ними був придбаний автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1., який ОСОБА_4 без її згоди було продано ОСОБА_3, а в подальшому ОСОБА_3 його було продано ОСОБА_5, але вказані договори купівлі продажу автомобіля є фіктивними, оскільки укладені без її згоди та ОСОБА_4 і досі користується ним, при цьому рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року при розірванні їх шлюбу та розподілу їх майна не визначено питання щодо припинення її права співвласника на частку сумісного майна, а лише стягнуто на її користь вартість 1/2 частини спірного автомобілю, яку на теперішній час вона не отримала, чим порушено її право одноразово в повному обсязі отримати грошову компенсацію за автомобіль і скористатися нею. З таких підстав та уточнюючи свої позовні вимоги в ході судового розгляду справи позивачка згідно ст. ст. 65, 70, 71 СК України, ст. ст. 203, 207, 208, 215, 234, 235, 319, 334, 346, 358, 362, 361, 364, 365, 366, 368, 369, 386, 387, 388 ЦК України просила суд визнати недійсним правочин відчуження спірного автомобілю, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, визнати недійсним правочин відчуження цього автомобілю, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, та витребувати від останньої вказаний автомобіль на користь ОСОБА_2.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року року в задоволенні заявлених позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення її позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів скарги колегія суддів не знаходить підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 223 ЦПК України після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу з тих самих підстав, а також оспорювати в іншому процесі встановлені судом факти і правовідносини. Якщо справу розглянуто за заявою осіб, визначених частиною другою статті 3 цього Кодексу, рішення суду, що набрало законної сили, є обов'язковим для особи, в інтересах якої було розпочато справу.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 і ОСОБА_2 з 16.10.1993 року перебували в зареєстрованому шлюбі та в цей час придбали автомобіль Тоуоtа RАV-4, державний реєстраційний номер НОМЕР_1., який ОСОБА_4 без згоди дружини продав ОСОБА_3, знявши його з реєстрації для реалізації та перереєструвавши на іншого власника на підставі договору з 30.05.2013 року, а в подальшому ОСОБА_3 продала цей автомобіль ОСОБА_5.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 04.07.2014 року шлюб між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 розірвано та в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію за 1/2 частину вказаного автомобіля в розмірі 52 594 грн..

Виходячи з того, що ОСОБА_2 було обрано спосіб захисту свого права на своє майно шляхом стягнення з ОСОБА_4 компенсації за 1/2 частину спірного автомобіля, суд, дійшовши правильного висновку про безпідставність заявлених позивачкою вимог в цьому позові, обґрунтовано відмовив в їх задоволенні, керуючись названими нормами закону.

Доводи ОСОБА_2 у скарзі про наявність достатніх підстав для захисту її законних прав відповідно до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України шляхом визнання спірних угод недійсними з витребуванням зазначеного автомобіля на її користь не ґрунтуються на досліджених в судовому засіданні матеріалах справи, наданих сторонами доказах, нормах діючого законодавства, яке регулює спірні правовідносини, та викладених в п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" розясненнях, згідно яких у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі, а відповідно до матеріалів справи спір між ОСОБА_4 і ОСОБА_2 щодо вказаного автомобіля був вирішений судом з ухваленням рішення про стягнення з ОСОБА_4 на користь позивачки грошової компенсації за 1/2 частину цього майна.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: