УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірини Михайлівни, товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», третя особа - Дніпровський відділ державної виконавчої служби Дніпродзержинського міського управління юстиції, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із указаним позовом, посилаючись на те, що 23 липня 2008 року між позивачем та ЗАТ «ОТП Банк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого, позивач отримав кредитні кошти в розмірі 37 322,00 доларів США, які зобов'язувався повернути до 23 липня 2014 року.

В рахунок забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, цього ж дня між позивачем та банком було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого, позивач передав в іпотеку належну йому на праві власності квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

15 травня 2013 року приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис, згідно якого запропоновано звернути стягнення на вищевказану квартиру, в рахунок погашення кредитних зобов'язань позивача перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» по кредитному договору від 23 липня 2008 року на суму 41 112,12 доларів США.

Позивач вважає зазначений виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки безспірність вимог стягувача не доведена належним чином, письмову вимогу від ТОВ «ОТП Факторинг» він не отримував. Крім того, вважає, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» не має повноважень на надання фінансових послуг.

Посилаючись на зазначене, ОСОБА_6 просив суд визнати виконавчий напис від 15 травня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2765, таким, що не підлягає виконанню.

Заочним рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року, позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 15 травня 2013 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. та зареєстрований в реєстрі за № 2765, про звернення стягнення на нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судами встановлено, що 23 липня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № МL-308/161/2008, відповідно до умов якого останньому було надано кредит у розмірі 37 322,00 доларів США, цільове використання кредиту на придбання нерухомого майна, зі сплатою 20,00 % річних, з датою остаточного повернення кредиту 23 липня 2014 року.

Відповідно до змісту договору іпотеки № РМL-308/161/2008 від 23 липня 2008 року, ОСОБА_6 в забезпечення взятих на себе зобов'язань за кредитним договором № МL-308/161//2008. передав банку в іпотеку квартиру НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно виконавчого напису від 15 травня 2013 року, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., звернуто стягнення на зазначену квартиру. За рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна, нотаріусом запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Факторинг Україна» у розмірі 41 112,12 доларів США, що в еквіваленті становить 328 609,17 грн та 1700,00 грн - витрат пов'язаних з вчиненням виконавчого напису нотаріусом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що у виконавчому написі не зазначено доказів, які підтверджують, що при вчиненні виконавчого напису нотаріусом, банком були надані, а нотаріусом перевірені, відповідні документи, які б підтверджували безспірність суми, визначеної у виконавчому написі. Також, суду не було надано доказів щодо надсилання стягувачем боржнику, який є відмінним від позичальника, вимоги про погашення боргу, та не поінформування такого боржника про розмір заборгованості, та не менше, як за 30 днів до вчинення виконавчого напису не було повідомлено його про порушення кредитних зобов'язань, чим позбавлено позивача права оскаржити вимоги у судовому порядку або виставити письмові заперечення кредитору.

З такими висновками судів погодитися не можна, оскільки вони зроблені судами без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, оцінки наданих ними доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст. ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», а також Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 (далі - Інструкція).

Відповідно до ч. 2 п. 283 Інструкції, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень.

За змістом ч. 2 п. 284 Інструкції та ст. 87 Закону України «Про нотаріат» заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені наведеним вище Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а дії нотаріуса при вчиненні виконавчого напису мають бути спрямовані на перевірку безспірності заборгованості.

Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач зазначав, що виконавчий напис не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат» та Інструкції про вчинення нотаріальних дій, оскільки йому не було направлено письмову вимогу із зазначенням суми заборгованості.

Разом з тим, у матеріалах справи наявна досудова вимога про погашення заборгованості за кредитним договором від 08 квітня 2013 року, направлена на адресу ОСОБА_6 13 квітня 2013 року, що підтверджується описом вкладення в цінний лист, у якій зазначено, що заборгованість за кредитом становить 41 112,12 доларів США. (а.с. 86)

Крім того, відповідачем до заяви про перегляд заочного рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року було додано копії документів, які були надані ними нотаріусу для вчинення виконавчого напису.

Таким чином, суди попередніх інстанцій у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України належним чином не перевірили доводи ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про дотримання нотаріусом передбачених законодавством вимог при вчиненні виконавчого напису.

Допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» задовольнити частково.

Заочне рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 квітня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук