Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 лютого 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Закарпатського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Березівської сільської ради до державного підприємства «Хустське лісове дослідницьке господарство», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору земельного сервітуту за апеляційною скаргою виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області Балита Романа Івановича в інтересах держави в особі Березівської сільської ради на рішення Хустського районного суду від 5 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

25 березня 2014 року Закарпатський міжрайонний прокурор з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Березівської сільської ради звернувся в суд з позовом до ДП «Хустське ЛДГ», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору земельного сервітуту №32 від 8 лютого 2013 року.

Позивач зазначав, що Закарпатською міжрайонною прокуратурою з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері проведено перевірку дотримання вимог земельного та лісового законодавства на території Хустського району Закарпатської області.

В результаті перевірки виявлено, що 8 лютого 2013 року між Державним підприємством «Хустське лісове дослідне господарство» та фізичною особою ОСОБА_1 укладено договір № 32 про встановлення земельного сервітуту, відповідно до якого землекористувач надає право на обмежене користування земельною ділянкою лісового фонду площею 0,075 га, яка розташована в с. Березово присілок Кравсово у кварталі 21/44 Березівського лісництва, терміном на 49 років.

Вказаний договір укладено з порушенням вимог Земельного та Цивільного кодексів України, а тому він підлягає визнанню недійсним.

Рішенням Хустського районного суду від 5 листопада 2014 року відмовлено Закарпатському міжрайонному прокурору з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Березівської сільської ради в позові до ДП «Хустське ЛДГ», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору земельного сервітуту № 32 від 8 лютого 2013 року.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, виконувач обов'язків прокурора Закарпатської області Балита Р.І. в інтересах держави в особі Березівської сільської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм матеріального права, неповного встановлення обставин справи, просив скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Межі доводів апеляційної скарги - судом в порушення вимог ст. 10 ЦПК України не з'ясовано чи є ОСОБА_1 власником або користувачем суміжної земельної ділянки для обслуговування якої потрібно встановлення земельного сервітуту, а аналіз оспорюваного договору дає підстави вважати, що спірний договір є договором оренди земельної ділянки.

Представник прокуратури Закарпатської області Роман М.С. підтримав апеляційну скаргу.

Сільський голова Березівської сільської ради надіслав заяву про розгляд справи без участі представника сільської ради.

Відповідачі в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені, що вбачається з повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності представника Березівської сільської ради та відповідачів.

Заслухавши доповідача, пояснення прокурора, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

У ст. 395 ЦК України дано поняття сервітуту, під яким слід розуміти вид речового права на чуже майно, який може бути встановлений відносно земельної ділянки, інших природних ресурсів чи іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Отже, сервітут по своїй природі викликаний необхідністю надати особі обмежене право користування чужою земельною ділянкою, оскільки іншим способом вирішити проблему неможливо.

Згідно із ч. 1 ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

За змістом ст. 98 ЗК України право земельного сервітуту це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею. Земельний сервітут здійснюється способом, найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 100 ЗК України визначено, що власник або землекористувач земельної ділянки має право вимагати встановлення земельного сервітуту для обслуговування своєї земельної ділянки. Земельний сервітут встановлюється за домовленістю між власниками сусідніх земельних ділянок на підставі договору або за рішенням суду.

Відповідно до ст.ст. 22, 56 Закону України «Про землеустрій» договір про встановлення земельного сервітуту укладається на підставі складеної за рішенням сільської, селищної, міської ради чи розпорядженням районної державної адміністрації технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку.

З матеріалів справи вбачається, що всупереч вищезазначеним вимогам законодавства України, рішення сільською радою про надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою, а також щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку, не приймались, договір про встановлення земельного сервітуту від 8 лютого 2013 року не пройшов державну реєстрацію. Жодним документом не визначено точне місце розташування земельної ділянки щодо якої встановлюється земельний сервітут. Встановлення земельного сервітуту не повинно виходити за межі цільового призначення земельних ділянок, щодо яких він встановлений.

З Договору № 32 про встановлення земельного сервітуту від 8 лютого 2013 року вбачається, що цей договір укладено між власником (володільцем) земельної ділянки ДП «Хустське ЛДГ» і власником (володільцем) земельної ділянки ОСОБА_1, в інтересах якої встановлюється земельний сервітут щодо земельної ділянки площею 0,075 га, цільове призначення - в рекреаційних цілях, с. Березово, приселок Кравсово (кв. 21 вид 44), яка згідно Державного акту на право постійного користування землею І-ЗК № 000382 від 16 квітня 1997 року надана у постійне користування Хустському державному лісогосподарському підприємству.

При укладенні договору, мету та відповідні потреби для яких встановлюється сервітут, у договорі земельного сервітуту взагалі не вказано, а ОСОБА_1 не являється власником або користувачем суміжної земельної ділянки, для обслуговування якої потрібно встановлення земельного сервітуту.

Укладення ДП «Хустське ЛДГ» оспорюваного договору здійснено всупереч змісту права земельного сервітуту, визначеного нормою ч. 1 статті 98 Земельного кодексу України, згідно якої право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Отже, важливою ознакою відносин по встановленню права земельного сервітуту є статус особи, яка вимагає встановлення сервітуту - за змістом вищевказаної статті та ст. 99 Земельного кодексу України таким правом наділений власник або землекористувач земельної ділянки. Використання права земельного сервітуту в рекреаційних цілях не відповідає вищевказаним положенням Земельного кодексу України.

Оцінюючи оспорюваний у справі договір № 32 від 8 лютого 2013 року, укладений між власником (володільцем земельної ділянки ДП «Хустське ДЛГ») і власником (володільцем) земельної ділянки ОСОБА_1 про встановлення земельного сервітуту, колегія суддів констатує наступне.

Згідно пункту 4.2 договору на лісових землях дозволено розташування малих архітектурних форм та тимчасових торгівельних споруд. У даному випадку оформлення права користування земельною ділянкою, для згаданих цілей, мало провадитися за нормами визначеними ст.ст. 123, 124 Земельного кодексу України, а тому укладення договору земельного сервітуту є незаконним.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Недодержання стороною (сторонами) в момент вчинення правочину вимог, які встановлені частиною першою ст. 203 Цивільного кодексу України, є відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину.

Укладення ДП «Хустське ЛДГ» оспорюваного договору з порушенням вищевказаних норм законодавства є підставою для визнання договору недійсним.

З огляду на викладене та на підставі ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню як незаконне та необгрутоване та необхідно ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, визнати недійсним договір земельного сервітуту № 32, укладений між державним підприємством «Хустське лісове дослідницьке господарство» та ОСОБА_1 8 лютого 2013 року, зареєстрований в Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства 28 січня 2013 року за № 02/08-131.

Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_1 підлягає стягненню в дохід держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

р і ш и л а :

Апеляційну скаргу виконувача обов'язків прокурора Закарпатської області Балита Романа Івановича в інтересах держави в особі Березівської сільської ради задовольнити.

Рішення Хустського районного суду від 5 листопада 2014 року скасувати.

Позов Закарпатського міжрайонного прокурора з нагляду за додержанням законів у природоохоронній сфері в інтересах держави в особі Березівської сільської ради задовольнити.

Визнати недійсним договір земельного сервітуту № 32, укладений між державним підприємством «Хустське лісове дослідницьке господарство» та ОСОБА_1 8 лютого 2013 року, зареєстрований в Закарпатському обласному управлінні лісового та мисливського господарства 28 січня 2013 року за № 02/08-131.

Стягнути з ОСОБА_1 на корись держави судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: