РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2015 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого- судді Кузь В.Я.

при секретарі - Янковській С.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівського комунального підприємства "Львівелектротранс" про стягнення середнього заробітку за час затримки проведення розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 20526,75 грн. за період з 24.12.2014 року по 24.09.2015 року, стягнення моральної шкоди та судових витарт, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася в суд з позовом, в якому просить , стягнути середній заробіток за час затримки проведення розрахунку при звільненні з роботи в розмірі 20526,75 грн. за період з 24 грудня 2014 року по 24 вересня 2015 року.

В обґрунтування своїх позовних вимог покликається на те, що 24 грудня 2014 року її було звільнено з посади диспетчера служби диспетчеризації ЛКП "Львівелектротранс", однак при звільненні не було виплачено всіх сум, що належали їй при звільненні. Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року, що набрало законної сили, із відповідача на її користь присуджено стягнення частини недонарахованої заробітної плати, а саме, за період квітень-грудень 2013 року і січень-листопад 2014 року в сумі 2725,00 грн.

Дане рішення набрало законної сили та виконано 24 вересня 2015 року відтак із покликанням на ст.ст.116,117 КЗпП України просить стягнути із відповідача середній заробіток за весь час затримку розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2014 року по 24 вересня 2015 року та моральну шкоду, яку оцінює у 3 000. грн., а також судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнив. Пояснення дав аналогічні викладеним в позові, просить його задоволити з урахуванням попередньо проведених розрахунків. Стверджує, що розрахунок середньомісячного заробітку довірительки здійснено ним, представником, виходячи з положень постанови Кабінету Міністрів України, що передбачає відповідні розрахунки, а також даних щодо середньомісячної заробітної плати довірительки, що була предметом дослідження в попередньому судовому процесі за участю сторін. Представник позивача також підтвердив, що при розрахунках, фактичні обставини справи, які були встановлені попереднім судовим рішенням від 25 травня 2015 року, ним до уваги не бралися. Просить також задовільнити позовні вимоги в частині судоіого збору та стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, надавши при цьому відповідний розрахунок та квитанцію про оплату.

Представник відповідача в судовому засіданні позовних вимог не визнав, покликаючись на письмові заперечення відповідно до яких, вважає, що у позивача відсутні будь-які правові підстави для застосування до їхніх правовідносин ст. 117 КЗпП України, оскільки при звільненні їй було виплачено належні працівнику суми, до яких вона не мала жодних претензій, всі суми були виплачені вчасно, жодних спорів щодо правильності розрахунків також не було. Просить відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог за безпідставністю таких. Представником позивача також на вимогу суду надпно довідку про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи на підприємстві.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають до часткового задоволення.

Судом встановлено, що згідно із наказом від 24 грудня 2014 року № 595-П, ОСОБА_1 звільнено з посади диспетчера згідно ст..40 п.1 КзПП України.

Рішенням Франківського районного суду м.Львова від 25 травня 2015 року задоволено її позовні вимоги до відповідача та стягнуто недонараховану та недоплачену частину заробітної плати за квітень-грудень 2013 року, січень-листопад 2014 року в розмірі 2725,61 грн., що не були донараховані їй на час звільнення. Дане рішення набрало законної сили та виконано 24 вересня 2015 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.47 КЗпП України, передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно з ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього Кодексу, організація повинна виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як встановлено судом та сторонами не оспорюється, відповідач звільнена із займаної посади 24 грудня 2014 року , що також підтверджується копією наказу про звільнення № 595-П від 24 грудня2014 року.

Згідно матеріалів справи та відсутністю інших доказів у відповідача, розрахунок з ОСОБА_2 при її звільненні був проведений 24 грудня 2014 року, що підтверджується зведеною відомістю № 786 працівників ЛКП "Львівелектротракнс" Нараховані кошти перерахованій за платіжним дорученням № 13 від 24 грудня 2014 року.

Однак, на час розрахунку між сторонами існівав спір, що вирішений судовим рішенням від 25 травня 2015 року.

Згідно судового рішення з відповідача на користь позивача стягнуто 2725 ( дві тисячі сімсот двадцять пять) грн. 61 коп. які відповідач виплатив позивачу 24 вересня 2015 року.

Відтак, згідно із ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

З огляду на викладжене, є беззаперечним факт, що позивач звільниался 24 грудня 2014 року, а остаточний розрахунок з нею проведено 24 вересня 2015 року.

Із наданої представником відповіда довідки про середньомісячну заробітну плату ОСОБА_1 за останні два календарні місяці роботи, вбчається , що за листопад 2014 року їй було нараховано заробітну плату в розмірі 2308,47 грн, а за грудень 2014 року - 1843,53 грн

Однак, з такими розрахунками відповідача погодитись не можна з огляду на те, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 25 травня 2015 року, що набрало законної сили, із відповідача присуджено на її користь стягнення частини недонарахованої заробітної плати за період квітень-грудень 2013 року і січень-листопад 2014 року в сумі 2725,00 грн., в яку входять нарахування згідно попередньої довідки ( ас. 8 -9).

Суд бере до уваги те що середній заробіток працівника визначається відповідно до ст.27 Закону України "Про оплату праці" за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (надалі -Порядок).

У відповідності п.2 "Порядку", середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

Як вбачається із розрахунку недоплаченої заробітної плати ОСОБА_1 з квітня 2013 року по грудень 2014 року та вищевказаного рішення суду, в листопаді 2014 року позивачеві недонараховано 233, 50 грн. ( ас. 5-7, 8-9).

Відтак, судом встановлено, що в листопада 2014 року позивачу нараховано заробітну плату в розмірі 2541,97 ( 2308,47 грн.+ 233,50 грн) , а в грудні 2014 року - 1843,53 грн.

Середньомісячна заробітна плата, виходячи із даних розрахунків становить 2192,75 грн (4385, 5/2)

Оскільки, позивач звільнена із роботи 24 грудня 2014 року, а остаточна виплата заборгованості по недонарахованій заробітній платі відбулася 24 вересня 2015 року, то стягненню підлягає середньомісячний заробіток за період з 24 грудня 2014 року - перший робочий день після звільнення по 24 вересня 2015 року - дата остаточного розрахунку по заборгованій заробітній платі, в сумі 19734,75 грн., з розрахунку 2192,75 грн. (середньомісячна заробітна плата ) х 9 місяців.

Посилання представника на те, що в позові слід відмовити, у звязку із тим, що позивач не мала жодних претензій до відповідача при проведенні розрахунку, суд відхиляє, як безпідставне, оскільки у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012, Конституційний Суд України зазначив, що за статтею 47 КЗпП України, роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

З огляду на наведене, Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним.

Що стосується позовних вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 3000 грн., то така підлягає до часткового задоволення.

Так, в обґрунтування вимог про відшкодування моральної шкоди, позивач та її представник покликаються лише на те, що неправомірними діями відповідача відносно порушень трудового законодавства їй була завдана моральна шкода, яку вона оцінює у 3000 грн.

Статтею 237-1 КЗпП України, передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться в разі, коли порушення його законних прав призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків або змушує докладати додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до ст.23 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України №4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням здоров'я, із знищенням чи пошкодженням її майна, у душевних стражданнях, які особа перенесла у зв'язку з

протиправною поведінкою щодо неї самої чи членів її сім'ї.

Оцінюючи відносини, що склалися між сторонами, суд приходить до висновку, що бьездіяльністю, яка полягала у несвоєчасній виплаті коштів по розрахунку позивачу, відповідачем заподіяно моральної шкоди ОСОБА_1, а саме , внаслідок порушення її прав та спричинено моральних страждань. Проте оцінює її у розмірі, суд вважає таку значно меншою ніж заявлено у позові, оскільки позивачем та його представником не доведено страждань , на які вони покликаються, а крім того, розмір недоплачених коштів є неспіврозмірним із заявленою моральною шкодою.

Щодо позовної вимоги позивача про стягнення витрат на правову допомогу, то відповідно до ч.1 ст. 84 ЦК України, витрати пов»язані із оплатою правової допомоги адвоката, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. В постанові від 01.10.2002 р. по справі N 30/63, Верховний Суд України звернув увагу, що судові витрати за участь адвоката при розгляді справи підлягають сплаті лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату стороною, котрій такі послуги надавались, та їх сплата підтверджується відповідними фінансовими документами.

В матеріалах справи міститься додаток до договору про надання правової допомоги від 29 вересня 2015 року укладений між позивачем та адвокатом ОСОБА_3 , квитанція від 23 грудня 2015 року, що підтверджуть оплату послуг адвоката з боку позивача в розмірі 2500 грн.

В судовому засіданні адвокат уточнив, що вартість правової допомоги з урахуванням судового засідання від 23.12.2015 року становить 2480,40 грн.

А тому суд вважає, що позовні вимоги в цій частині слід задоволити, та стягнути із відповідача на користь позивача 2480,40 грн. витрат на правову допомогу.

Згідно з ч.3 ст.88 ЦПК України, суд присуджує з відповідача судовий збір в дохід держави пропорційно до задоволених вимог, за виключенням випадку, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору. В судовому засіданні таких підстав для звільнення не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 57-61, 88, 208-210, 212- 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( МФО 325774, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) середньомісячний заробіток за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні з роботи за період з 24 грудня 2014 року по 24 вересня 2015 року в розмірі 19734 (девятнадцять тисяч сімсот тридцять чотири) грн.. 75 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( МФО 325774, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) моральну шкоду за весь час затримки проведення розрахунку при звільненні з роботи в сумі 1500 ( одну тисячу пятсот) грн. 00 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( МФО 325774, ) на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) витрати понесені на правову допомогу з розгляду даної справи в розмірі 2480 (дві тисячі чотириста вісімдесят) грн. 40 коп.

Стягнути з Львівського комунального підприємства «Львівелектротранс» ( МФО 325774, ) на користь держави 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп. судового збору.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю таких.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення, через суд, що ухвалив рішення.

Суддя В. Кузь