03 грудня 2015 року Рівненський міський суд Рівненської області
головуючого судді Денисюка П.Д.,
при секретарі Киричок М.М.,
з участю позивача ОСОБА_1,
представника позивача адвоката ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засідання в місті Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування,
Позивач ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом, в якому просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті спадкодавця - ОСОБА_4, який помер 23 грудня 2014 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що після смерті батька відкрилася спадщина на квартиру №3 в буд. №16 в м. Рівне по вул. Озерній. Вказала, що останні десять років перед смертю він тяжко хворів на серцево-судинні захворювання, постійно потребував сторонньої допомоги та по стану здоровя і похилий вік перебував у безпорадному стані. Відповідач знав про стан здоровя батька, однак ухилявся від виконання своїх обовязків по догляду за ним, хоча мав таку можливість. Просить усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом.
У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_2 позов підтримав повність, покликаючись на викладені в ньому обставини просив задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду був повідомлений у встановленому законом порядку. Заперечень проти позову не подав.
Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_1 показала, що з 2005 року її батько тяжко хворів та перебував під наглядом лікарів. Неодноразово знаходився на стаціонарному лікуванні в Центральній міській лікарні. Весь час доглядала за ним, оскільки був частково паралізований та за станом здоровя і похилий вік перебував у безпорадному стані. Зазначила, що відповідач знав про стан здоровя батька, оскільки неодноразово його повідомляла, просила відвідати та надати хоч якусь допомогу, бо знала, що він має таку можливість. Однак, відповідач відмовився виконувати свої обовязки.
В судовому засіданні свідки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтвердили показання свідка ОСОБА_1 та доповнили їх, що ОСОБА_4 будь-якої допомоги він сина не отримував. ОСОБА_3 знав, що батько тяжко хворів та потребував його допомоги. Дружина та донька доглядали за тяжко хворим спадкодавцем до його смерті. Похоронами займалися самі.
Свідок ОСОБА_7 показала суду, що працює дільничним лікарем. ОСОБА_4 знала з 2005 року, оскільки він тяжко хворів і перебував під наглядом лікарів. Після інсульту потребував сторонньої допомоги.
Заслухав адвоката, допитав свідків, дослідив матеріали справи, суд прийшов до висновку, що слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, а позов задоволити з наступних підстав.
Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Судом встановлено, що 23 грудня 2014 року помер ОСОБА_4 Після його смерті відкрилася спадщина, право на яку отримали його діти - ОСОБА_1 та ОСОБА_3, які є спадкоємцями за законом першої черги.
Згідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
Безпорадний стан слід розуміти як безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
В судовому засіданні донька спадкодавця ОСОБА_1 та дільничний лікар ОСОБА_7 показали, що ОСОБА_4 через похилий вік, тяжкі серцево-судинні захворювання, не міг самостійно фізично та матеріально себе забезпечувати, потребував стороннього догляду, допомоги та піклування. Перебував під наглядом лікарів. Після перенесеного інсульту був частково паралізований.
Як убачається із наявних в матеріалах справи та досліджених судом медичних документів, покійний ОСОБА_4 з 03 квітня 2012 року по 10 квітня 2012 року та з 18 грудня 2014 року по 23 грудня 2014 року перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні судинної неврології в Центральній міській лікарні. На лікування поступив у край важкому стані, продуктивний контакт відсутній, як через важкість стану так і через сенсо-моторні розлади.
Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.
З пояснень допитаної як свідка ОСОБА_1 вбачається, що вона неодноразово повідомляла ОСОБА_3 про те, що батько знаходиться в безпорадному стані та потребує саме його допомоги. Знала, що брат має можливість надавати йому допомогу, однак він ухилявся від обовязку йому допомоги. На її неодноразові дзвінки він жодного разу навіть не провідав його.
При таких обставинах, поведінка ОСОБА_3 свідчить про його умисне невиконання встановленого законом обовязку щодо надання допомоги батьку, який перебував у безпорадному стані.
Згідно ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.
ОСОБА_4, як за час перебування в тяжкій хворобі так і більше після перенесеного інсульту потребував допомоги від свого сина, оскільки був частково паралізований та не міг самостійно пересуватися. Вказане підтверджується показами свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6
Відповідач уникав від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, знав про стан здоровя батька, проте не вчиняв необхідних дій. ОСОБА_4 потребував допомоги від спадкоємця і навіть за умов отримання її від дружини та доньки.
За положеннями ч.1 ст.172 Сімейного кодексу України дитина, повнолітні дочка, син зобов'язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу.
З огляду на надані та досліджені докази, на переконання суду позивачем доведено факт ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю ОСОБА_4, який перебував в безпорадному стані та потребу в саме в його допомозі.
Таким чином, суд, оцінивши зібрані у справі докази, дослідивши обставини справи, дійшов висновку, що позов є обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, оскільки позивачка довела, що відповідач ОСОБА_3 ухилявся від надання допомоги ОСОБА_4, який через похилий вік та хворобу був у безпорадному стані, тому відповідача слід усунути від права на спадкування за законом.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 213-215, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд
Усунути ОСОБА_3 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4, померлого 23 грудня 2014 року.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення у той же строк з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення суду набирає законної сили відповідно до загального порядку, а саме після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

З оригіналом згідно

Суддя Рівненського міського суду П.Д. Денисюк