Справа № 548/2131/15-ц
Провадження №2/548/910/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31.12.2015 року м. Хорол

Хорольський районний суд Полтавської області

в складі: головуючого судді Личковахи О.О.

при секретарі Комаренко В.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Хорол цивільну справу за позовом ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих будівель,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих будівель, мотивувавши його тим, що йому та відповідачу належить ? частини будинку за адресою: м. Хорол Полтавської області, вул. Леніна, 53, а земельна ділянка під даним домоволодінням перебуває у їхній спільній сумісній власності.

Однак відповідач приватизував більшу частину вищевказаної земельної ділянки, що визнано рішенням Хорольського районного суду не законним та скасовано державні акти на земельні ділянки, серії: НЛ №№ 191809, 191810, 191811 від 14.06.2005 року видані Хорольською міською радою на імя ОСОБА_3.

10 грудня 2014 року Апеляційний суд Полтавської області виніс ухвалу якою рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2014 року залишено без змін.

Як зазначає позивач, він не може повноцінно користуватися даною земельною ділянкою, оскільки відповідач по справі у 2008 році самочинно побудував гараж та убиральню, даний факт підтверджений копією технічного паспорта на будинок № 53 по вул. Леніна, м. Хорол, де вище зазначені самочинно побудовані об'єкти позначаються: гараж - літера « К», убиральня - літера « Л».

На підставі вищевикладеного позивач прохав усунути перешкоди користуванняземельною ділянкою площею 0,0626 га, що знаходиться за адресою: Полтавська обл., м. Хорол, вул. Леніна, буд. 53 шляхом знесення побудованих відповідачем будівель: гараж та вбиральню.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позов підтримав повністю прохав його задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позов підтримала повністю та прохала його задовольнити з наведених у ньому підстав.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 позов не визнали прохали відмовити в його задоволенні з підстав вказаних у письмових запереченнях.

Суд, заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, належно оцінивши надані по справі докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає повному задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, про що також зазначено в п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Судом було роз'яснено право позивача, відповідача заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права або інтересу і суд може захистити порушене право способом передбаченим договором або законом.

У відповідності до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

В судовому засіданні встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивачу та відповідачу належить ? частини будинку за адресою: м. Хорол Полтавської області, вул. Леніна, 53.

Даний факт також підтверджується, рішенням Хорольського районного суду від 21.10.2014 року (набрало законної сили 10.12.2014 року) по цивільній справі №548/1422/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, Хорольської міської ради; третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Відділ Держземагенства у Хорольському районі Полтавської області про визнання недійсними рішень Хорольської міської ради та скасування Державних актів на землю (а.с.18-20), яким встановлено, що 1/2 частка будинку на яку після смерті матері ОСОБА_5 право власності згідно свідоцтва про право на спадщину за законом перейшло до позивача ОСОБА_1, раніше належала ОСОБА_5 на праві власності на підставі Свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння згідно договору купівлі-продажу від 27.05.1986 року.

Інша 1/2 частка вказаного будинковолодіння належить на праві власності відповідачу ОСОБА_3 на підставі договору купівлі- продажу від 19.12.1973 року, зареєстрованому в Лубенському МБТІ за №836 від 24.12.1973 року.

Також рішенням Хорольського районного суду від 21.10.2014 року встановлено, що спірна земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності сторін.

Однак на даний час відповідач по справі на спірній земельній ділянці самочинно побудував гараж та убиральню, що підтверджується копією технічного паспорта на будинок № 53 по вул. Леніна, м. Хорол, де вище зазначені самочинно побудовані об'єкти позначаються: гараж - літера « К», убиральня - літера « Л» (а.с.12) та факт побудови не заперечувався сторонами по справі.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Хорольського районного суду від 21.10.2014 року (а.с.20)визнано недійсними (незаконними): рішення пленарного засідання Хорольської міської ради (19 сесії 4-го скликання від 28.04.2004 року) «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації по передачі в приватну власність земельних ділянок громадянам м.Хорол» в відношенню ОСОБА_3; рішення пленарного засідання Хорольської міської ради (23 сесії 4-го скликання від 26.10.2004 року) «Про затвердження технічної документації по інвентаризації земельних д'ілянок громадянам м.Хорол» в відношенні ОСОБА_3 та скасовано Державні акти на право власності на земельні ділянки, серії: ПЛ №№ 191809, 191810, 191811 від 14.06.2005 року видані Хорольською міською радою на імя ОСОБА_3.

Згідно довідки відділу Держгеокадастру у Хорольському районі Полтавської області №01-24-05/2557 від 03.08.2015 року (а.с.66) на виконання рішення Хорольського районного суду по справі №548/1422/14-ц від 21.10.2014 року у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на земельні ділянки фізичних осіб по Хорольській міській раді анульовано записи під номерами 77, 78, 79 щодо реєстрації права власності на земельні ділянки ОСОБА_3 пісвідчені державними актами серії:ПЛ №№191809, 198810, 198811 від 14.06.2005 року за адресою: м.Хорол, вул.Леніна, 53.

Також суд не приймає до уваги твердження представника відповідача, що був усний розподіл спірної земельної ділянки між відповідачем ОСОБА_3 та мамою позивача ОСОБА_5, і даний факт підтверджується актом установлення і узгодження меж землекористування в натурі від 03.08.2004 року, оскільки вищевказаним рішенням Хорольського районного суду від 21.10.2014 року (а.с.19) встановлено, що , на момент видачі державних актів фактично не було погоджено акту встановлення і відновлення зовнішніх меж землекористування в натурі та технічного зображення плану запропонованих меж земельної ділянки одним із співвласників. Оскільки відповідно до акту установлення і узгодження меж землекористування в натурі від 03.08.2004 року мається підпис ОСОБА_1 про погодження меж земельних ділянок, хоча станом на 2004 рік позивач ОСОБА_1 не був власником частини житлового будинку, а власником була його мати ОСОБА_5, що не оспорюється сторонами.

Інших доказі усного розподілу ні відповідачем ні його представником не додано ні до заперечень не надано їх і в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Стаття 391 ЦК України закріплює право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу ч.3 ст.1 ЗК України використання власності на землю не може завдавати шкоди правам та свободам громадян.

В силу ст. 152 ЗК України, користувач земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, зокрема, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно ст. 86 ЗК України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності із визначенням частки кожного із учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки співвласників жилого будинку. Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою спільної сумісної власності здійснюються за договором або законом. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення із неї окремої частки. Поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, із виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом.

В даному випадку попереднього визначення розміру рівних земельних часток між співвласниками жилого будинку між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3 зроблено не було.

Об'єктом судового захисту у даній справі є негативний вплив та підрив державного контролю за забудовою територій, розміщенням і будівництвом об'єктів архітектури, додержанням суб'єктів архітектурної діяльності затвердженої містобудівної та іншої проектної документації, місцевих правил забудови населених пунктів, вимог вихідних даних, захист державою прав споживачів будівельної продукції. Підставою звернення до суду стало порушення вимог діючого законодавства у сфері містобудування і архітектури.

Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил (ст. 376 Цивільного кодексу України).

Особа, яка здійснює самочинне будівництво, не набуває права власності на нього.

Аналіз чинного законодавства свідчить про те, що законодавство не визнає самочинне будівництво об'єктом правового захисту, крім передбаченого ч. 3 ст. 376 ЦК України випадку, а тому правовими наслідками самочинного будівництва в разі звернення до суду з позовом відповідного органу, є або знесення такого будинку, або проведення відповідної його перебудови.

Приписи статті 376 Цивільного кодексу України визначають, у який саме спосіб ці правопорушення підлягають усуненню. Самочинним будівництвом вважається житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно, якщо вони: 1) збудовані (будуються) на земельній ділянці, яка не була відведена для цієї мети, тобто а) за відсутністю у забудовника правових підстав для користування земельною ділянкою; б) з порушенням цільового призначення земельної ділянки (відповідно до статті 18 Земельного кодексу України); 2) збудовані (будуються) без належного дозволу; 3) збудовані (будуються) без належно затвердженого проекту; 4) збудовані (будуються) з істотними порушеннями будівельних норм і правил (при цьому слід виходити з того, чи можливе усунення виявлених порушень і недоліків).

Таким чином, для визнання об'єкта нерухомості самочинно збудованим не вимагається наявність усіх ознак в сукупності, достатньо хоча б однієї.

Обраний позивачем спосіб судового захисту узгоджується з приписами пункту 7 статті 376 Цивільного кодексу України, відповідно до якого, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідно перебудову.

Приписами зазначеної норми передбачено, якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво.

Суд констатує, що відсутність належним чином затвердженої проектної документації з будівництва нежитлового приміщення унеможливлює приведення будівлі у відповідність із вимогами законодавства, а тому спірні нежитлові приміщення підлягають знесенню за рахунок відповідачки.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача ОСОБА_3 слід стягнути судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок на користь позивача ОСОБА_1

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 60, 143, 146, 209, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, ст.376 ЦК України, ст.ст.120, 152, 212 ЗК України, суд

В И Р І Ш И В:

Повністю задовольнити позов ОСОБА_1, представник позивача: ОСОБА_2, до ОСОБА_3 про усунення перешкод користування земельною ділянкою, шляхом знесення самочинно збудованих будівель.

Усунути перешкоди користування ОСОБА_1 земельною ділянкою площею 0,0626 га, що знаходиться за адресою: Полтавська область, м. Хорол, вул. Леніна, буд. 53 шляхом знесення за власний рахунок, самочинно побудованих відповідачем ОСОБА_3 на даній земельній ділянці будівель: гаражу (літер К) та вбиральні (літер Л).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1судовий збір в сумі 487 гривень 20 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в судову палату по цивільних справах апеляційного суду Полтавської області через Хорольський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: