Справа №538/2044/14-ц
Провадження по справі №2/538/30/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 грудня 2015 року Лохвицький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Крекотень С.А.

при секретарі - Криворучко В.І.

з участю сторін :

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

відповідачів -представника Обласної інформаційно-

рекламної газети «Лохвицький край» - ОСОБА_8 та ОСОБА_9

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Лохвиця, Полтавської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Обласної інформаційно-рекламної газети «Лохвицький край» та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до Лохвицького районного суду з позовом до Обласної інформаційно-рекламної газети «Лохвицький край» та ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації, спростування недостовірної інформації та стягнення моральної шкоди. В позові ОСОБА_1 посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у Обласній інформаційно-рекламній газеті «Лохвицький край» на сторінках 17-23 надрукована та розповсюджена стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», автор цієї статті ОСОБА_3 Позивач просив суд інформацію викладену у тексті цієї статті щодо нечинності рішень міської ради, прийнятих з порушенням норм діючого законодавства, про передачу земельних ділянок у власність забудовникам (п.2.9 ст.18 вказаної статті); ігнорування ОСОБА_1 як головою Лохвицької міської ради будівельних норм при передачі громадянам земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів та фальсифікації цільового призначення земельних ділянок ( п.2.10.2 ст.18 вказаної статті); порушення ним Конституційних рівнозначних прав членів територіальної громади ( ст.19 вказаної статті); безоплатного виділення ним земельних ділянок посадовцям виконкому міської ради та іншим членам своєї команди з порушенням норм земельного законодавства внаслідок чого до міського бюджету не надійшло 100 000 грн. (ст.20 вказаної статті); безоплатного виділення ним земельних ділянок громадянам, які мали бути реалізовані як землі комерційного призначення внаслідок чого було завдано збитків міській раді як мінімум на 472,6 тис. грн. ( ст.20 вказаної статті); зловживання ним своїм службовим становищем, створення матеріальної вигоди 11-ти громадянам, наближеним до нього, сприяння протиправному привласненню 1 100 кв. м. земельних ділянок, позбавлення отримувати земельні ділянки інших мешканців м. Лохвиця для комерційного призначення. ( ст. ст. 20 та 23 вказаної статті) недостовірною, такою що принижує його честь, гідність та ділову репутацію; зобов'язати відповідача спростувати недостовірну інформацію, шляхом опублікування резолютивної частини рішення суду у Обласній інформаційно-рекламній газеті «Лохвицький край» в 10-ти денний термін з дня набрання рішенням суду законної сили; стягнути на користь позивача з відповідачів солідарно моральну шкоду в сумі 20 000 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги, суду пояснив, що він працює Лохвицьким міським головою. Позивач стверджував, що інформація в тексті надрукованої та розповсюдженої ІНФОРМАЦІЯ_1 у Обласній інформаційно-рекламній газеті «Лохвицький край» на сторінках 17-23 статті під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», автором якої є ОСОБА_3, є недостовірною та такою, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію. ОСОБА_1 зазначив, що рішення Лохвицька міська рада приймала відповідно до чинного законодавства, прокуратурою Лохвицького району не встановлено порушень посадовими особами Лохвицької міської ради в тому числі і міським головою ОСОБА_1 земельного та містобудівного законодавства, відносно ОСОБА_1 відсутні обвинувальні вироки та відносно нього не порушувались кримінальні провадження про перевищення ним влади або службових повноважень.

Відповідач ОСОБА_3 та представники відповідача - Обласної інформаційно-рекламної газети «Лохвицький край» по справі позовні вимоги не визнали, суду пояснили, що ОСОБА_8 є засновником Обласної інформаційно-рекламної газети «Лохвицький край», але не втручається в діяльність газети, не займається цензурою статей газети, не має доходів від розповсюдження газети. ОСОБА_8 займається підприємницькою діяльністю, а саме: роздрібною торгівлею, та наданням в оренду майна. Автором статті від ІНФОРМАЦІЯ_1 у Обласній інформаційно-рекламній газеті «Лохвицький край» під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2» є ОСОБА_3 тому газета не несе відповідальності за інформацію викладену в цій газеті. Представники газети просили суд відмовити в позові. Відповідач ОСОБА_3 зазначив також, що в його статті дається аналіз прийнятим рішенням міської ради відповідно до норм чинного земельного законодавства, яке на його думку, є порушеним при винесенні рішень про безоплатну передачу у власність громадянам земельних ділянок. Інформацію викладену в статті газети він вважає своїм оціночним судженням, критичною оцінкою діяльності міського голови ОСОБА_1 та депутатів Лохвицької міської ради при вирішенні зазначених питань, а також критичну оцінку прокурорської перевірки дотримання законодавства Лохвицькою міською радою при винесенні рішень про виділення земельних ділянок. Відповідач ОСОБА_3 просив суд відмовити в позові.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд дійшов наступного.

ІНФОРМАЦІЯ_1 у Обласній інформаційно-рекламній газеті «Лохвицький край» на сторінках 17-23 надрукована та розповсюджена стаття під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_2», автор цієї статті ОСОБА_3 У вказаній статті дійсно зазначено, що рішення міської ради про передачу земельних ділянок у власність забудовникам прийняті з порушенням норм діючого законодавства; ОСОБА_1 як голова Лохвицької міської ради ігнорує будівельні норми при передачі громадянам земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів та фальсифікує цільове призначення земельних ділянок; ОСОБА_1 порушує Конституційні рівнозначні права членів територіальної громади; ОСОБА_1 безоплатно виділяє земельні ділянки посадовцям виконкому міської ради та іншим членам своєї команди з порушенням норм земельного законодавства внаслідок чого до міського бюджету не надійшло 100 000 грн.; внаслідок безоплатного виділення ОСОБА_1 земельних ділянок громадянам, які мали бути реалізовані як землі комерційного призначення було завдано збитків міській раді як мінімум на 472,6 тис. грн.; зловживання ним своїм службовим становищем, створення матеріальної вигоди 11-ти громадянам, наближеним до нього, сприяння протиправному привласненню 1 100 кв. м. земельних ділянок, позбавлення отримувати земельні ділянки інших мешканців м. Лохвиця для комерційного призначення. Аналіз змісту статті дає суду підстави вважати, що ОСОБА_3, як юрист, в цій статті дає правову оцінку рішенням Лохвицької міської ради про виділення земельних ділянок, виходячи з трактування ним норм діючого законодавства. Одночасно ОСОБА_3 в цій статті висловлює свою думку щодо діяльності ОСОБА_1 як міського голови, вбачаючи в прийнятих міською радою рішеннях, зловживання своїм службовим становищем ОСОБА_1, також ОСОБА_3 висловлює в статті своє судження щодо збитків місцевого бюджету, завданих втраченою вигодою.

Як видно з копії посвідчення та пояснень учасників процесу ОСОБА_1 з 16 листопада 2010 року до 23 листопада 2015 року був головою Лохвицької міської ради.

З копій рішень Лохвицької міської ради видно, що громадяням передавались у приватну власність земельні ділянки.

З відповіді прокурора Лохвицького району на скаргу ОСОБА_3 видно, що прокуратурою проводилась перевірка щодо можливих неправомірних дій з боку посадових осіб Лохвицької міської ради при прийнятті рішень на пленарних засіданнях сесій Лохвицької міської ради. Перевіркою встановлено, що громадяни, зазначені у скарзі, мали право на безоплатне отримання відповідних земельних ділянок для будівництва індивідуальних гаражів, а розроблена та затверджена документація з землеустрою відповідає вимогам чинного земельного законодавства України. Одночасно прокурором зазначено, що прокурором району внесено подання до Лохвицької міської ради щодо приведення у відповідність регламенту в частині розробки порядку та шляхів вирішення конфлікту інтересів під час прийняття рішень міською радою.

З копій судових рішень видно, що питання незаконності рішень Лохвицької міської ради вирішувались в судовому порядку.

Згідно вимог ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до ст.68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію.

Відповідно до вимог ст.ст. 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена на особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Згідно ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини» від 11.09.1997 року кожна людина має право на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Згідно ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до вимог ст.ст.3.4.6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, прийнятої 12.02.2004 року комітетом Міністрів Ради Європи, політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональному рівнях підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики у засобах масової інформації з приводу того, як вони виконують свої функції.

Згідно ст. 47-1 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Відповідно до ч.2 ст.47-1 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Окрім того, оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Відповідно до роз'яснень п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецендентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Отже, відповідач ОСОБА_7, як і будь-яка інша особа, яка висловила свої погляди, оціночні судження, а не факти, не може бути зобов'язаний доводити їх правдивість, оскільки це є порушенням свободи поглядів, яка є основною складовою права, гарантованого ст. 10 Конвенції.

Враховуючи викладене суд вважає, що позивач як публічна особа погодився «виставляти» себе на публічне політичне обговорення та на ретельний громадський контроль, оскільки публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Зміст розповсюдженої інформації був оціночним судженням ОСОБА_3 Тому такі судження відповідача не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст.10, 11, 15, 212, 213, 215 ЦПК України, ст.ст.34, 68 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини від 04.11.1950 року, яка ратифікована Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини», ст.47-1 Закону України «Про інформацію», ст.ст.94, 277 ЦК України, п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд -

р і ш и в :

Відмовити в задоволенні позову повністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: С.А. Крекотень