справа № 361/5703/15-ц
провадження № 2/361/2721/15
25 листопада 2015 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді ОСОБА_1,
при секретарі ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
Банк взяті на себе зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надав ОСОБА_3 кредит у вказаній вище сумі. Проте відповідач всупереч умовам договору та вимогам закону платежі для погашення кредиту не вносить.
Також 01 серпня 2008 року з метою забезпечення своєчасного та повного виконання Позичальником зобовязань за кредитним договором між Банком і ОСОБА_4 (далі Поручитель-1) та ОСОБА_5 (далі Поручитель-2), із кожним окремо, були укладені договори поруки №№ 221402 та 221403 відповідно, за умовами яких останні зобовязалися відповідати перед Банком за виконання ОСОБА_3 своїх зобовязань, що виникли із кредитного договору. Відповідно до п. 1.4 договорів поруки відповідальність Позичальника та Поручителів є солідарною.
У звязку із виникненням заборгованості відповідачам за місцем їхнього проживання направлялися вимоги про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте дані вимоги ними залишені без задоволення.
Представник позивача ОСОБА_6 у судове засідання не зявилася, подала до суду заяву, у якій просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позов повністю. Проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів не заперечувала.
Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлялися належним чином за зареєстрованим місцем їхнього проживання, про причини неявки суд вони не повідомили, заяви про розгляд справи за їхньої відсутності до суду не надходили.
Згідно із ч. 4 ст. 169, ч. ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання усіх відповідачів, які належним чином повідомлені і від яких не надійшло заяв про розгляд справи за їхньої відсутності, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Згідно із п. п. 4.1, 4.2 цього договору Позичальник зобовязувався використати кредит на зазначені у договорі цілі, погашати кредит та сплачувати нараховані проценти шляхом сплати ануїтетних платежів у розмірі 890,00 доларів США щомісячно, у порядку та терміни, встановлені договором.
Суд встановив, що Банк свої зобовязання за кредитним договором виконав повністю, надав Позичальникові кредит у вказаній вище сумі. Проте, у порушення вимог закону та умов договору відповідач ОСОБА_3 погашення заборгованості за кредитом не здійснює, проценти та інші витрати Банку не сплачує.
У п. 8.1 кредитного договору встановлено, що за порушення Позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобовязань, передбачених договором, зокрема термінів повернення кредиту, та/або термінів сплати процентів, та/або комісій, Банк має право вимагати від Позичальника додатково сплатити Банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу за офіційним курсом гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування, якщо сума пені виражена в іноземній валюті.
За змістом умов п. п. 5.5, 12.1 кредитного договору Банк має право вимагати від Позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту у випадку несплати чергового ануїтетного платежу в установлений договором строк.
Крім зазначеного вище кредитного договору, 01 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк і ОСОБА_4 та ОСОБА_5, із кожним окремо, були укладені договори поруки № № 221402 та 221403 відповідно.
На виконання п. 12.1 кредитного договору, 25 травня 2015 року ПАТ УкрСиббанк направляло відповідачам вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитом та повідомляло, що у разі невиконання цих вимог буде вимагати дострокового повернення всієї суми кредиту і нарахованих процентів.
У ст. 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
У ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За змістом ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Згідно із ч. 1 ст. 192, ч. 1 ст. 524, ч. 1 ст. 533 ЦК України законним платіжним засобом на всій території України є грошова одиниця України гривня. Грошове зобовязання має бути виражене та виконане у грошовій одиниці України гривні.
У ч. 2 ст. 524, ч. 2 ст. 533 ЦК України передбачено, що сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
За змістом положень ч. 2 ст. 192, ч. 3 ст. 533 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.
Пленум Верховного Суду України у п. 14 постанови № 14 від 18 грудня 2009 року Про судове рішення у цивільній справі вказав на те, що суд має право ухвалити рішення про стягнення грошової суми в іноземній валюті з правовідносин, які виникли при здійсненні валютних операцій, у випадках і в порядку, встановлених законом.
Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 12 постанови № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин розяснив, що у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам ч. 3 ст. 533 ЦК України.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).
Згідно із ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (п. 3).
У ч. 1 ст. 549 ЦК України визначено, що неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання.
За змістом ч. 2 ст. 551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобовязаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
У ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.
Також відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України із відповідачів у рівних частинах на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 3654 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11 , 57, 60, 88, 169, 209, 212 215, 224, 226 ЦПК України, суд
Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк судовий збір у сумі по 1218 (одній тисячі двісті вісімнадцять) грн. із кожного.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення може бути подана до Апеляційного суду Київської області через Броварський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Дутчак І. М.