Справа № 505/5526/15-ц
Провадження № 2/505/2466/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

28.12.2015 року Котовський міськрайонний суд Одеської області

повна назва суду

в складі: головуючого судді Драгомерецької К. П при секретарі Марченко Н.Б.

та адвоката (ів)

представника громадськості

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Котовськ Одеської області

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до

КОТОВСЬКОЇ ОСОБА_2

Про визнання права власності за набувальною давністю

ВСТАНОВИВ:

12 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Волгоградська, 60.

Позивач в судове засідання не прибула, надала суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, підтримує свої вимоги і просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача - Котовської міської ради, в судове засідання не з'явився, надавши до суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності та про визнання позову, що є підставою для врегулювання спору відповідно до ст.174 ч.4 ЦПК України, яка передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про його задоволення.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до статей3,4,15 ЦПК Україниособа має конституційне право на судовий захист своїх цивільних прав і може звернутися із позовом про захист порушеного, оспореного або невизнаного права у спосіб, передбаченийЦК України.

Позивач ОСОБА_1, як на підставу позовних вимог щодо визнання за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованого за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Волгоградська, 60, посилається наст. 344 ЦК України.

Згідно зіст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права на вчинення певних дій (на підставі вказаних статтіЦК), позивач в силуст. 10 ЦПК Українизобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Відповідно дост. 10 ЦПК Україницивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Згідно статей10,31,60 ЦПК Україникожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановленихстаттею 61 цього Кодексу.

У відповідності з ч.1ст. 11 ЦПК Українисуд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідност. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до приписівст. 328 ЦК Україниправо власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до положеньст. 344 ЦК Україниособа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

У п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК Українивказано, що цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Згідно п. 4Прикінцевих та перехідних положень ЦК України,Цивільний кодекс Українизастосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правиластатті 344 Цивільного кодексу Українипро набувальну давність поширюється також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК Українинабрав чинності з 01 січня 2004 року, нормист. 344 ЦК Українипоширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року.

Таким чином, у випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою - вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця.

Інститут набувальної давності є одним із первинних способів виникнення права власності, тобто такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ - не базується на попередній власності та відносинах правонаступництва, а базується на сукупності обставин, зазначених у частині першійстатті 344 ЦК України, а саме: тривалого, добросовісного, відкритого та безперервного володіння майном як своїм власним.

Тривалість володіння передбачає, що має закінчиться визначений у Кодексі строк, що розрізняється залежно від речі (рухомої чи нерухомої), яка перебуває у володінні певної особи, і для нерухомого майна складає десять років.

Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкритого, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна.

Добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього.

Добросовісне володіння означає, що особа не знала і не повинна була знати, що володіє річчю незаконно. Володіння має бути добросовісним, тобто володілець не знав і не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, інакше кажучи, обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, особою, яка володіє чужим майном при зазначених обставинах у всіх випадках не може бути власником, оскільки останній ні в якому випадку не може набути майно у власність за давністю володіння.

Відповідно до п. 13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ» № 5 від 7 лютого 2014 року, можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей15,16 ЦК України, а також ч. 4ст. 344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права.

Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади.

З матеріалів справи зясовано, що з 2004 року позивач з своєю родиною стала проживати в житловому будинку розташованому за адресою: м. Котовськ, вул. Волгоградська, 60. Дане також підтверджується довідкою голови квартального комітету.

Таким чином, судом встановлено, що починаючи з 2004 року, позивач ОСОБА_1 тривало, добросовісного, відкритого та безперервного володіє майном як своїм власним - житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами, який розташований за адресою: м. Котовськ, вул. Волгоградська, 60, позивач повністю понесла витрати по утриманню будинку в належному стані, зробила своїми силами ремонт, оплачує комунальні послуги.

Оскільки судовому захисту підлягають тільки ті права, що є вже порушені на час звернення до суду, то наразі є підстави для задоволення позовних вимог, адже є встановлений факт порушення прав позивача у справі, тому позовні вимоги є обґрунтованими.

Таким чином, суд задовольняє вимоги позивачки повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Котовської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю - задовольнити.

Визнати за набувальною давністю за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, право приватної власності на житловий будинок загальною площею 74,5 кв.м., житловою 43,0 кв.м. позначений на плані літ. «А» з господарськими будівлями та спорудами: прибудова позначена літ. «а», погріб під частиною будівлі позначений літ. «а2», літня кухня позначена літ. «В», убиральня позначена літ. «Б», ганок позначений літ. «а1», вимощення І, колодязь питний ІІ, огорожа - №1-2, що розташований за адресою: Одеська обл., м. Котовськ, вул. Волгорадська, 60.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Котовський міськрайсуд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.П. Драгомерецька