Апеляційний суд Житомирської області
Справа №278/5514/14-ц Головуючий у 1-й інст. Зубчук І. В.
Категорія 39 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 03.09.2000 року помер її батько ОСОБА_7

Після його смерті в межах шестимісячного терміну вона вступила в управління та володіння спадковим майном спадкодавця, а саме: предметами домашнього вжитку та земельною ділянкою за адресою вул. Вишпільська, 26 у с. Оліївка, Житомирського району.

Спадщину після смерті батька прийняла її мати ОСОБА_4

Проте оскільки позивачка користувалася вказаним майном та земельною ділянкою вважала, що є всі підстави для встановлення факту прийняття нею спадщини, відповідно до ст. 549 ЦК УРСР, тому просила суд задовольнити її позов.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2015 року у задоволенні позовної заяви ОСОБА_2 про встановлення факту прийняття спадщини відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 у повному обсязі.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду є незаконним, таким, що прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Апелянт вказує, що ОСОБА_4, що є відповідачем по справі подала до суду заяву у якій визнала позов, проте суд відмовив у задоволенні позову, чим порушив вимоги ч. 4 ст. 174 ЦПК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст..213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів щодо фактичного вступу у володіння спадковим майном, вчинення дій, що свідчать про прийняття нею спадщини, передбачених ст..549 ЦК УРСР, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитись з огляду на таке.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є донькою ОСОБА_7, якому на підставі свідоцтва про право власності належав житловий будинок № 26 по вул. Вишпільській с. Оліївка Житомирського району Житомирської області (а. с. 61) земельна ділянка та земельний пай (а. с. 64, 65).

03 вересня 2000 року ОСОБА_7 помер (а. с. 4), після смерті якого відкрилася спадщина на вищезгадане майно.

Відповідно до положень ст.529 ЦК УРСР спадкоємцями першої черги після смерті спадкодавця є діти.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Статтею 548 ЦК УРСР передбачалось, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

При цьому не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину:

1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном;

2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Зазначені в цій нормі права дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є спадкоємцем за законом вищезазначеного спадкового майна, яка своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини.

Однак, звернувшись до суду з вимогою про встановлення факту вступу у володіння спадковим майном, ОСОБА_2 посилалась на те, що після смерті батька вона на протязі шести місяців вступила у фактичне управління та володіння спадковим майном померлого. Зокрема, забрала деякі предмети домашнього вжитку, посуд, меблі, прибирала будинок, садила городину та обробляла її. Свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що зразу після смерті батька його сестра, позивач у справі ОСОБА_2, прийняла спадщину, оскільки забрала деякі речі батька, посуд, почала обробляти земельну ділянку біля будинку. Відповідач, як у суді першої інстанції, так і в апеляційному суді не заперечувала проти заявленого позову.

Аналізуючи пояснення позивача та свідка, апеляційний суд прийшов до висновку, що на протязі шести місяців після смерті ОСОБА_7 ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину.

Враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції не відповідає обставинам справи. У зв'язку з цим, воно підлягає скасуванню з ухваленням апеляційним судом нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314,316 ЦПК України, колегія суддів,

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 10 серпня 2015 року скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Встановити факт прийняття ОСОБА_2 спадщини після смерті свого батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 померлого, 03 вересня 2000 року.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: