АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 620/658/15-ц Головуючий суддя І інстанції Огієнко Д. В.
Провадження № 22-ц/790/8448/15 Суддя доповідач Шаповал Н.М.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Кіпенка І.С.,

Кіся П.В.,

за участю секретаря - Сементовської О.М..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» на повторне заочне рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПРОФАГРО» про витребування земельної ділянки із незаконного користування,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що з 2007 року на підставі договору оренди землі ТОВ «Профагро» обробляється земельна ділянка, розташована на території Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Хареківської області, яка належить позивачу на підставі державного акту на право приватної власності на землю. Договір укладено строком на 5 років, термін дії якого закінчився у 2014 році, враховуючи дату реєстрації. Прозивач у 2015 році вирішила самостійно обробляти свою земельну ділянку, проте, перед початком весняно - польових робіт дізналася про те, що існує додаткова угода, якою продовжено термін дії вище вказаного договору оренди землі, екземпляр якої позивачу не надавався та не підписувався ним. Зважаючи на викладене, позивачка була вимушена звенутися до суду з вимогами про витребування із незаконного користування ТОВ «Профагро» належну позивачу спірну земельну ділянку та вирішити питання про судові витрати.

Повторним заочним рішенням Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 - задоволено в повному обсязі. Витребувано з із чужого незаконного користування ТОВ «Профагро» земельну ділянку з кадастровим НОМЕР_1, яку повернуто ОСОБА_2, вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ТОВ «Профагро» ставиться питання про скасування вказаного повторного заочного рішення суду першої інстанції та ухвалення нового, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, вирішити питання про судові витрати, вказує, що законом не передбачено обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані до 01 січня 2013 року.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід скасувати з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Стаття 387 ЦК України закріплює, що власник майна має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Під незаконним володінням варто розуміти всяке фактичне володіння річчю, якщо воно не має правової підстави, або правова підстава якого відпала (минув термін дії договору).

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власницею земельної ділянки сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 3,9828 га (а.с.10).

На підставі договору оренди земельної ділянки від 20 квітня 2007 року, укладеного між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро», останній прийняв в оренду в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення в територіальних межах Миколаївської сільської ради Зачепилівського району Харківської області площею 3,9828 га.

Відповідно до пункту 8 Договору, він укладений на 5 років. Після закінчення строку договору орендар має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше 30 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію.

Відповідно до ч.2 ст.792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».

За змістом статей 18, 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин), договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Договір оренди земельної ділянки зареєстрований 05.07. 2011 року (а.с.32).

Згідно зі ст. 124 ЗК України, передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, здійснюється за договором оренди між власником земельної ділянки і орендодавцем.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.93 ЗК України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності.

Земельні ділянки можуть передаватися в оренду громадянам та юридичним особам України, іноземцям і особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним об'єднанням і організаціям, а також іноземним державам.

Частинами 1-5 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обов'язки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобов'язаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі. Орендодавець у місячний термін розглядає надісланий орендарем лист-повідомлення з проектом додаткової угоди, перевіряє його на відповідність вимогам закону, узгоджує з орендарем (за необхідності) істотні умови договору і, за відсутності заперечень, приймає рішення про поновлення договору оренди землі (щодо земель державної та комунальної власності), укладає з орендарем додаткову угоду про поновлення договору оренди землі. За наявності заперечень орендодавця щодо поновлення договору оренди землі орендарю направляється лист-повідомлення про прийняте орендодавцем рішення.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_2 вбачається, що вона вважає закінченим термін дії договору оренди земельної ділянки, укладений між нею та відповідачем 20 квітня 2007 року, та зареєстрований 05.07. 2011 року, тому її земельна ділянка підлягає витребуванню із чужого незаконного володіння.

Відповідно до ст.631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Договір набирає чинності з моменту його укладення.

Пунктом 43 Договору оренди земельної ділянки встановлено, що договір набирає чинності після підписання сторонами то його державної реєстрації (а.с.32).

У постанові Верховного суду України по справі №6-162ц13, яка, відповідно до ч.2 ст.214 і ст.360-7 ЦПК України, є обов'язковою для усіх судів України, сформульована наступна правова позиція за змістом статей 18, 20 Закону України "Про оренду землі" (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) договір оренди землі підлягає державній реєстрації, якщо такий договір укладений. Після державної реєстрації укладеного договору оренди землі він набирає чинності.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Отже, сторони договору, дійшовши згоди щодо істотних умов договору оренди землі, скріплюють його своїми підписами, що і є моментом укладення договору.

Разом із тим, цивільні права та обов'язки, на досягнення яких спрямоване волевиявлення сторін договору оренди, набуваються після відповідної державної реєстрації. В момент державної реєстрації набирає чинності (набуває юридичної сили) договір, укладення якого вже відбулося, і така реєстрація не може змінювати моменту укладання договору.

Також, у постанові Верховного Суду України від 06 березня 2013 року по справі № 6-5цс13 вказано, що державна реєстрація договору оренди земельної ділянки у період визначеного сторонами строку дії договору забезпечує правомірне, договірне використання орендарем орендованої земельної ділянки відповідно до норм Земельного кодексу України, Цивільного кодексу України, Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону України від 11 лютого 2010 року № 1878-VІ «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» та інших законодавчих актів України» незалежно від дати проведення такої реєстрації - до пред'явлення позову про повернення земельної ділянки чи після його пред'явлення.

Вбачається, що сторони у договорі оренди погодили набрання чинності договору після підписання та його державної реєстрації.

Оскільки строк дії договору встановлений на 5 років, а його державна реєстрація відбулася 05 липня 2011 року, то наразі договір оренди земельної ділянки №503 від 20 квітня 2007 року є чинним.

Крім того, відповідно до ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право самостійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Посилання суду першої інстанції на те, що реєстраційні дії щодо державної реєстрації додаткової угоди про продовження строку дії договору оренди землі, який раніше було укладено між позивачем та відповідачем, не проводилися, - не відповідають матерілам справи виходячи з наступного.

Так, додаткових договорів між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» щодо продовження строку дії договору оренди землі не укладалося, матеріали справи такого договору не містять.

Про те, що додаткова угода до договору оренди землі не укладалася не заперечував представник ТОВ « Профагро» і не надано такого договору до матеріалів справи.

Договір оренди землі від 20 квітня 2007 року зареєстрований у Зачепилівському Відділі Держкомзему Харківської області 05 липня 2011 року.

Строк дії договору оренди землі з часу його державної реєстрації припиняється 05 липня 2016 року.

За змістом ст.. 34 ЗУ «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором.

До вступу 01 січня 2013 року в дію Закону України «Про Державний земельний кадастр» реєстрація правовстановлюючих документів на земельні ділянки, у тому числі договорів оренди земельних ділянок, здійснювалась у Державному реєстрі земель до 01 січня 2011 року державним підприємством «Центр державного земельного кадастру». Після чого два роки, по 01 січня 2013 року - територіальними органами Держземагентства за місцем знаходження земельної ділянки.

З 01 січня 2013 року відповідно до чинного законодавства державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень здійснює Державна реєстраційна служба України.

Відповідно до частини четвертої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та їх обтяжень.

Таким чином, суд першої інстанції з порушенням вимог закону дійшов до необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог, оскільки згідно із підпунктом 8-1 частини другої статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час проведення державної реєстрації прав, які виникли та зареєстровані в установленому порядку до 1 січня 2013 року, державний реєстратор запитує від органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, які відповідно до чинного на момент реєстрації законодавства проводили таку реєстрацію, інформацію (довідки, копії документів тощо), необхідну для реєстрації прав та їх обтяжень, якщо такі документи не були подані заявником, не містять передбачених цим Законом відомостей про право набувача або про нерухоме майно (зокрема, щодо зареєстрованих речових прав на земельні ділянки).

В матеріалах справи міститься лист Зачепилівського районного управління юстиції Харківської області про те, що правочинів між ОСОБА_2 та ТОВ «Профагро» щодо оренди землі в державному реєстрі речових прав не зареєстровано (а.с.68). Саме цей лист покладений в основу оскаржуваного рішення, як підстава для задоволення позову.

Наразі договір оренди земельної ділянки є чинними, сторонами не оспорений., а Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» не передбачений обов'язок орендаря реєструвати в електронному реєстрі прав договори оренди землі та додаткові угоди до них, які зареєстровані в установленому законом порядку до 01 січня 2013 року.

Згідно ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Правові засади справляння судового збору, платників, об'єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору врегульовано Законом України «Про судовий збір» від 08.07.2011р. № 3674-VI.

01.09.2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору» № 484-VIII від 22.05.2015р., цим Законом вносяться зміни, зокрема, до Закону України «Про судовий збір» щодо об'єктів справляння судового збору (ст.3 Закону), розмірів ставок судового збору (ст..4 Закону), пільг щодо сплати судового збору (ст.5 Закону), порядку сплати та порядку повернення судового збору (ст.ст.6-7 Закону).

Заява про перегляд заочного рішення подана ТОВ «Профагро» 21 вересня 2015 року, тому судовий збір підлягає сплаті за ставками зміненого ЗУ «Про судовий збір».

Відповідно до пункту 4 ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду юридичною особою заяви про перегляд заочного рішення ставка судового збору складає 0,5 розміру мінімальної заробітної плати.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір», судовий збір справляється у відповідному розмірі від мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Законом України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» установлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 01 січня 1 218 гривень.

При подачі заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у справі ТОВ «Профагро» сплатило 609 грн. судового збору, що підтверджується оригіналом квитанції (а.с.26).

Крім того, при подачі апеляційної скарги відповідачем сплачений судовий збір у розмірі 535,92 грн. (а.с.76)

Разом з тим, відповідно до ч.2 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір», за подання до суду апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду ставка судового збору становить 110% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.

Матеріали справи свідчать, що при поданні позовної заяви сплаті підлягала сума у розмірі 243,60 грн. (а.с.5).

Тому, при поданні апеляційної скарги сплаті підлягала сума судового збору розміром 267,96 грн., яка і стягується з позивачки судом апеляційної інстанції на користь відповідача.

З урахуванням відмови у задоволенні позовних вимог, судові витрати, які підлягали сплаті відповідачем у справі підлягають стягненню з ОСОБА_2

Керуючись ст. ст.88, 303, 304, п.4 ч.1ст.307, ст.309, 313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» - задовольнити частково.

Рішення Зачепилівського районного суду Харківської області від 04 листопада 2015 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» про витребування земельної ділянки із незаконного користування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Профагро» судові витрати, понесені відповідачем під час розгляду справи у розмірі 876 грн. 96 коп., які складаються з 609 грн. судового збору сплачених при поданні заяви про перегляд заочного рішення суду першої інстанції та з 267, 96 грн. судового збору, який підлягав сплаті при поданні апеляційної скарги.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді: