У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до публічного акціонерного товариства «ОТП Банк», треті особи: товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Мусієнко Олена Іванівна, служба у справах дітей Жовтневого районного управління служби у справах дітей департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, про визнання договору купівлі-продажу квартири та договору іпотеки недійсними за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року, який було укладено між нею та ОСОБА_5, в частині, що стосується покупця, зазначивши покупцями квартири двох осіб: її та ОСОБА_2 по Ѕ частці кожному; визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку вказаної квартири; визнати недійсним договір іпотеки спірної квартири від 26 серпня 2008 року, укладений між нею та ЗАТ «ОТП Банк», та додатковий договір № 1 до нього від 13 жовтня 2011 року; судові витрати стягнути з відповідача.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що їй та її сину - ОСОБА_2, який народився 10 лютого 1999 року, на праві спільної сумісної власності належала квартира АДРЕСА_2, яку вона, з метою покращення житлових умов, продала 21 серпня 2008 року за 29 759,69 доларів США. Зазначала, що під час продажу квартири вона діяла від свого імені та від імені малолітнього сина - ОСОБА_2 Отримані від продажу квартири кошти вона в той же день, 21 серпня 2008 року, поклала на свій рахунок в ЗАТ «ОТП Банк». Вказувала, що вона, з метою залучення додаткових грошових коштів, 26 серпня 2008 року отримала кредит у ЗАТ «ОТП Банк» у розмірі 28 тис. доларів США та придбала квартиру АДРЕСА_1 за 56 тис. доларів США. При цьому використала грошові кошти, що належали її сину, отримані внаслідок відчуження належного йому житла (частки у квартирі готельного типу), їхні спільні грошові кошти, а також грошові кошти, отримані нею в кредит.

Зазначала, що в договорі купівлі-продажу від 26 серпня 2008 року вона не зазначила покупцем квартири свого сина, за наполяганням представників ЗАТ «ОТП Банк», щоб отримати в кредит кошти, необхідні для придбання нової квартири, і забезпечити безперешкодне укладання договору іпотеки між нею та ЗАТ «ОТП Банк», за умовами якого у заставу банку було передано спірну квартиру.

На її думку, договір купівлі-продажу квартири, в частині де тільки її визнано покупцем, суперечить вимогам законодавства та порушує права та інтереси малолітнього ОСОБА_2, які можливо поновити шляхом визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, в частині, що стосується покупця, зазначивши покупцем квартири двох осіб: малолітнього ОСОБА_2 на Ѕ частку, та її, ОСОБА_1 на Ѕ частку.

Також, договір іпотеки від 26 серпня 2008 року є нікчемним, оскільки його предметом є квартира АДРЕСА_1, Ѕ частка якої придбана для малолітньої дитини та за її кошти, при цьому попередній дозвіл органу опіки та піклування на його укладання не отримувався.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним в частині, що стосується покупця, договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26 серпня 2008 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_5, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І.

Ухвалено зазначити покупцями квартири АДРЕСА_1: ОСОБА_1 Ѕ частини та ОСОБА_2 Ѕ частини.

Визнано недійсним договір іпотеки вищевказаної квартири № PML-702/1118/2008 від 26 серпня 2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», та додаткову угоду до нього № 1 від 13 жовтня 2011 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору іпотеки квартири АДРЕСА_1, який укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОТП Банк», та додаткової до нього угоди № 1 від 13 жовтня 2011 року скасовано.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду в частині визнання недійсним договору іпотеки квартири та додаткової до нього угоди скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов та визнаючи недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 26 серпня 2008 року в частині, що стосується покупця, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що при їх укладенні були порушені права малолітньої дитини ОСОБА_2

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійним договору іпотеки, виходив із того, що права малолітньої дитини не порушені.

Однак повністю погодитись з такими висновками судів не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Вказаним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що ОСОБА_2, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1, є сином ОСОБА_1, які проживають та зареєстровані у квартирі АДРЕСА_1.

ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради від 19 серпня 2008 року № 159-2 було дозволено від імені малолітнього сина ОСОБА_2 укласти договір купівлі-продажу частини однокімнатної квартири АДРЕСА_2, і купити на його ім'я Ѕ частку однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1; нотаріусу інформувати опікунську раду про укладання договору купівлі-продажу Ѕ частки однокімнатної ізольованої квартири АДРЕСА_1 на ім'я малолітнього ОСОБА_2

21 серпня 2008 року між ОСОБА_1, яка також діяла від імені малолітнього сина ОСОБА_2, та ОСОБА_5 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, відповідно до якого ОСОБА_1 продала вказану квартиру за 144 150 грн, які вона отримала повністю для себе особисто та для свого малолітнього сина ОСОБА_2, в рівних частинах, ще до підписання цього договору (а.с. 46).

21 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про відкриття та обслуговування банківського рахунку в іноземній та національній валюті для фізичних осіб, відповідно до якого банк відкрив позивачу поточний рахунок та здійснює його розрахунково-касове обслуговування, а ОСОБА_1 внесла готівку на поточний рахунок у розмірі 16 400 грн та 25 тис. доларів США.

Також, 21 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено договори про ощадний банківський вклад з щорічною сплатою відсотків, відповідно до умов яких, банк приймає від клієнта на зберігання грошові кошти в національній або іноземній валюті з урахуванням відсотків по вкладу (а.с. 53-54).

26 серпня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредитні кошти у розмірі 28 тис. доларів США на придбання нерухомого майна, зі сплатою 6,25 % річних до 26 серпня 2019 року.

Крім того, 26 серпня 2008 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу квартири, за умовами якого остання прийняла у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за 271 236 грн, що в еквіваленті складало 56 тис. доларів США.

Вказаний договір укладено за згодою чоловіка позивача - ОСОБА_4 та посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Мусієнко О.І.

В рахунок забезпечення виконання вказаного кредитного договору в іпотеку банку була передана квартира АДРЕСА_1.

За умовами додаткового договору до договору іпотеки від 13 жовтня 2011 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» набуло всіх прав вимоги за вказаним договором іпотеки.

Суди, дійшли висновку, що договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 26 серпня 2008 року є недійсним в частині, що стосується ОСОБА_2, оскільки спірну угоду було укладено також за рахунок його коштів, а тому його слід визнати покупцем Ѕ частини вказаної квартири.

Разом з тим, згідно з ч.ч. 1, 3, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 202, ч. 3 ст. 203 ЦК України істотною умовою угоди (правочину) є вільне волевиявлення та його відповідність внутрішній волі сторін, які спрямовані на настання певних наслідків.

Згідно зі ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Судом установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_5, при укладенні 26 серпня 2008 року договору купівлі - продажу, домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, а також відбулося повне виконання договору.

Також слід зазначити, що оспорений договір було укладено 26 серпня 2008 року, натомість позивачка звернулась до суду з позовом у липні 2014 року.

Суди попередніх інстанцій, у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, ухвалюючи в цій частині рішення, не з'ясували дійсних обставин справи, прав і обов'язків сторін; не врахували, що позивачем не надано належних доказів, які б підтверджували те, що саме за кошти, отримані від продажу квартири АДРЕСА_2, була придбана спірна квартира; не навели мотивів, з яких вони виходили, визнаючи за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частині спірної квартири, оскільки з матеріалів справи убачається, що позивач Ѕ частину коштів на придбання спірної квартири отримала в банку, а іншу Ѕ частину - від продажу квартири АДРЕСА_2, та дійшли передчасного висновку про визнання недійсним договору купівлі - продажу від 26 серпня 2008 року.

Також, при розгляді справи, суд не врахував, що у Жовтневому районному суді м. Харкова розглядається цивільна справа за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання недійсним договору іпотеки квартири та додаткової до нього угоди № 1 від 13 жовтня 2011 року, виходив із того, що підстав для його визнання недійсним немає, оскільки він був укладений в рахунок забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 серпня 2008 року, який було укладено також в інтересах малолітнього ОСОБА_2, та є похідним від основного зобов'язання. ОСОБА_2 був зареєстрований у спірній квартирі з 15 жовтня 2008 року, тобто після укладення договору іпотеки.

У зв'язку з наведеним вирішення позовних вимог про визнання недійсним договору іпотеки залежить від вирішення вимог про недійсність договору купівлі - продажу. При цьому судам слід врахувати і правові позиції Верховного Суду України, викладені в постанові № 6-384цс15 від 30 вересня 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Враховуючи, що судами не встановлені всі фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, та допущені порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, судові рішення відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

За таких обставин ухвалені у справі судові рішення не можуть вважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України вони підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 30 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 3 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик