АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 214/8234/13-ц 22-ц/774/2320/К/15
Справа №214/8234/13-ц Головуючий в І інстанції
Провадження 22-ц/774/2320/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 27(ІУ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Барильської А.П.,
суддів: Ляховської І.Є., Соколан Н.О.,
секретар: Петренко К.І.
за участю: відповідача ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3, представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк ОСОБА_4,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И Л А :
У жовтні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ПриватБанк (надалі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 11.07.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
У звязку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 23 326,23 грн. та складається з наступного: 4280,31 грн. - заборгованість за кредитом; 17 458,96 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,96 грн. - штраф (процентна складова).
Заочним рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 17 вересня 2015 року позов Банку задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість в сумі 23 326,23 грн. та 233 гривень 26 копійок судових витрат.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Банку.
Зокрема, апелянт посилається на те, що його не було повідомлено про час розгляду справи, що позбавило його права на судовий захист та можливості надати докази своєї правоти.
Також ОСОБА_2, посилається на те, що судом не взято до уваги, що ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 28 вересня 2009 року скасовано судовий наказ від 04.02.2009 рок, виданий Саксаганським районним судом м. Кривого Рогу за заявою ПАТ КБ «ПриватБанк» про видачу судового наказу про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 6947 грн. 38 коп.
На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував строк позовної давності звернення ПАТ КБ «ПриватБанк» з позовом до суду, так як кредитні кошти відповідач отримав 11.07.2006 року.
Крім того апелянт посилається на те, що кредитні кошти в сумі 2000 грн., які він отримав по кредитній картці 11.07.2006 року, різними частинами ще в 2006 році погасив повністю.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 11.07.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.
У звязку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 23 326,23 грн.
Звертаючись до суду з позовом, Банк посилався на те, що у звязку з невиконанням умов кредитного договору, у відповідача перед Банком утворилася заборгованість, яка станом на 31.08.2013 року становить 23 326,23 грн. та складається з наступного: 4280,31 грн. - заборгованість за кредитом; 17 458,96 грн. -заборгованість по процентам за користування кредитом; 500 грн. - штраф (фіксована частина); 1086,96 грн. - штраф (процентна складова).
Задовольняючи позовні вимоги Банку, суд першої інстанції виходив з наявності правових підстав для задоволення позовних вимог Банку.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).
Визначення поняття зобовязання міститься у ч. 1 ст. 509 ЦК України.
Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Таке визначення розкриває сутність зобовязання як правового звязку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обовязок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобовязання надано право, що кореспондує обовязку першої. Обовязками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобовязання (ст. 510 ЦК України).
Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (частина перша статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких, відповідно до умов договору, визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.
Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного суду України № 134 цс 14 від 01.10.2014 року, висновки якої в силу ст.360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.
Як вбачається з матеріалів справи, 11.07.2006 року між відповідачем ОСОБА_2 та Банком було укладено договір б/н, відповідно до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Відповідно до п.3.1.1, 3.1.3 Умов та правил надання банківських послуг, які є невід`ємною частиною кредитного договору, строк дії картки зазначений з лицьового боку картки (місяць,рік). Картка дійсна до останнього календарного дня, зазначеного місяця. По закінченню строку дії відповідна картка продовжується Банком на новий строк (шляхом надання клієнту нової картки з новим строком дії), якщо раніше не надійшло заяви про закриття карткового рахунку.
Оскільки строк дії картки відповідача був встановлений до червня 2009 року, Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2Є, 28.10.2013 року, тобто з пропуском строку, встановленого законом.
Заяву про застосування строку позовної давності подано відповідачем до суду першої інстанції, яке він виклав у заяві про перегляд заочного рішення .( а.с. 36). За наслідками розгляду заяви, суд першої інстанції ухвалою суду від 16 жовтня 2014 року заочне рішення суду від 09.04.2014 року скасував та розглянув справу по суті.
У звязку з чим, колегія суддів вважає, що відповідачем, згідно вимог ст.. 267 ЦК України подано заяву про застосування строку позовної давності у суді першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності є підставою для відмови у позові.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.
Керуючись ст.ст.303, 307, п.3 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Заочне рішення Саксаганського районного суду м.Кривого Рогу від 17 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.
В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити.
Рішення набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

ОСОБА_7