Головуючий у першій інстанції Малиновський О. М.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи - Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради, комунальне підприємство «ЖКС Південний», департамент Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, виконавчий комітет Одеської міської ради, реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції в Одеській області, про зобов'язання вчинити певні дії, визнання недійсними та скасування декларації про початок виконання будівельних робіт та декларації про готовність об'єкту до експлуатації, визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності, визнання недійсним запису про державну реєстрацію права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23. 03. 2015 р.,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що ОСОБА_3 у період з 2011 р. до 2012 р. проводила ремонт у належній їй на праві власності квартирі АДРЕСА_1 при виконанні яких знесла несучу стіну в квартирі, унаслідок чого в її квартирі АДРЕСА_2, яка розташована в тому самому будинку на першому поверсі, з'явилися тріщини на стінах та стелі і позивачка зазначала, що такі обставини загрожують міцності будинку і як наслідок на безпечне життя у житловому будинку.

В подальшому ОСОБА_2 уточнила позовні вимоги і просила суд зобов'язати ОСОБА_3 за власні кошти відновити відповідно до державних будівельних норм несучу стіну квартири АДРЕСА_1, що була демонтована під час реконструкції вказаної квартири, а саме: відновити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщення № 6 площею 17,1 кв. м згідно з технічним паспортом квартири станом на 12. 10. 2011 р.; визнати недійсною та скасувати декларацію про початок виконання будівельних робіт від 11. 04. 2012 р. і декларацію про готовність об'єкту до експлуатації від 14. 08. 2012 р. щодо реконструкції вказаної квартири; визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 27. 09. 2012 р., видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на імя ОСОБА_3, та запис про державну реєстрацію прав у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 23. 03. 2015 р. позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_3 власними силами і за власний рахунок відновити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р.

У решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 07. 05. 2015 р. рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову в цій частині відмовлено, а в іншій частині рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21. 10. 2015 р. скасовано рішення апеляційного суду Одеської області від 07. 05. 2015 р. і справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представник ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду як незаконне та необґрунтоване в частині задоволення позову та відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Зокрема, вказала, що приведення самочинного будівництва в попередній стан передбачено ст. 376 ЦК України, відповідно до якої можливо знесення самочинного будівництва за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування, але лише у разі суттєвого відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, суттєвого порушення будівельних норм і правил та в разі неможливості проведення відповідної перебудови або відмови особи, яка здійснила (здійснює) будівництво від її проведення і, що Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради зверталася з цього приводу до суду з позовною заявою, «яка залишена без задоволення постановою Суворовського районного суду м. Одеси від 12. 12. 2013 р.», залишеною «без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13. 11. 2013 р.».

Вважає, що за позовом громадянина таке рішення може бути ухвалене на підставі ст. 391 ЦК України в разі доведеності ним відповідно до вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України факту створення йому перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном при неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, і, що на порушення ст. 60 ч. 1 ЦПК України позивачем не доведено причинно-наслідковий зв'язок між реконструкцією у АДРЕСА_1 та тріщиною у квартирі, частина якої належить позивачці та не доведено факт створення їй перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном або неможливості усунення цих перешкод в інший спосіб, а також вважає, що тріщина у квартирі позивачки з'явилася після прибудування нею самочинного балкону та знесення несучої фасадної стіни між її квартирою та прибудованим балконом, а не внаслідок реконструкції у квартирі відповідача і з заявами з цього приводу ОСОБА_3 неодноразово зверталася у відповідні органи, але дотепер відповідь на заяви не надходила.

Посилається на те, що експертом висновок дано під умовами і на 100 % не було стверджено, що знесення частини спірної стіни може спричинити до руйнування та порушення тривкості житлового будинку в цілому та суміжних квартир окремо, а були надані припущення за умов, які не були доведені.

Підтверджує, що ОСОБА_3 було виконано знесення частини стіни у АДРЕСА_1, але зазначена реконструкція проводилася із укріпленням прорізу стіни та панелей перекриття, та вважає неможливим проведення реконструкції в попередній стан, а саме поновити панель в цілому, а пошкодження існуючої конструкції може привести до руйнування будинку.

Вважає, що суттєві факти для вирішення спірного питання не були ані доведені, ані спростовані тому, що за втрати проекту реконструкції спірної стіни представнику позивача було відмовлено у проведенні судово-будівельної експертизи для підтвердження чи спростування тих фактів, що проріз у стіні достатньо укріплений, щоб не спричинити до руйнування та порушення тривкості житлового будинку в цілому та суміжних квартир окремо, а також, що на теперішній час саме знесення зміцнювальної існуючої конструкції може привести до руйнування та порушення тривкості житлового будинку в цілому та суміжних квартир окремо.

В судовому засіданні ОСОБА_5, представник ОСОБА_3, підтримала доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_6 вважають рішення суду правильним.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Задовольняючи позов в частині зобов'язання ОСОБА_3 власними силами і за власний рахунок відносити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р. та відмовляючи у задоволенні решти позовних вимог суд першої інстанції виходив з положень ст. ст. 383, 386 ЦК України, Законів України «Про основи містобудування» та «Про регулювання містобудівної діяльності» і того, що ОСОБА_3 здійснивши реконструкцію квартири шляхом знесення несучої стіни привела до порушення прав мешканців житлового будинку, в тому числі і прав позивачки, пов'язаних з можливим руйнуванням та порушенням тривкості житлового будинку.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим з таких підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1. ст. 3 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. ст. 321, 391 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування й розпорядження своїм майном.

Положеннями ст. 319 ЦК України передбачено, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обовязків власник зобовязаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі.

Згідно з ч. 2 ст. 383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Ст. 16 ЦК України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відновлення становища, яке існувало до порушення.

За ст. 386 ч. 1 ЦК України, власник, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Судом установлено, що ОСОБА_3 є власником квартири АДРЕСА_1 на другому поверсі, а ОСОБА_2 є власником 1/4 частки квартири АДРЕСА_2, яка розташована на першому поверсі того самого житлового будинку.

У період з кінця 2011 р. до початку 2012 р. ОСОБА_3 самочинно, без дозвільної і затвердженої у встановленому законом порядку документації, здійснила реконструкцію квартири, а саме розширила проріз між коридором і жилою кімнатою шляхом демонтування несучої стіни та переносу її в глибину житлової кімнати площею 17,1 кв. м, внаслідок чого площа кімнати була зменшена до 11,7 кв. м, а приміщення коридору збільшено до 13,9 кв. м.

При цьому реконструкція в квартирі АДРЕСА_1 відбулась до реєстрації декларації про початок будівельних робіт і за цією ознакою є самочинною.

Вказане має істотне значення, оскільки вказує на проведення будівельних робіт по вказаній реконструкції квартири відповідача з ігноруванням порядку, встановленого діючим законодавством України в галузі містобудування, яке направлене на забезпечення дотримання будівельних норм та безпечних умов експлуатації житлових будинків, внаслідок чого позивач - власник іншої квартири в цьому ж будинку має всі підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою - відповідачем, що з урахуванням наведених правових положень, в тому числі положень ст. ст. 16, 386 ЦК України, вказує на обгрунтованість звернення позивача до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а в даному випадку - зобов'язання ОСОБА_3 власними силами і за власний рахунок відновити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р.

При цьому, враховується відсутність технічної документації будинку (проекту) будинку № 109 корпус 1 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі, внаслідок чого наявні у справі документи ґрунтуються на типовому проекті будинків цього типу (типова серія ІІІ-94), що додатково вказує на обгрунтованість звернення позивача до суду з приводу можливості порушення її права власності іншою особою-відповідачем і з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, що підтверджено і висновком судової будівельно-технічної експертизи від 10. 10. 2014 р., відповідно до висновків якої з урахуванням відсутності технічної документації саме будинку № 109 корпус 1 по вул. Дніпропетровська дорога в м. Одесі суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що демонтована при реконструкції стіна є несучою і її знесення може спричинити руйнування та порушення тривкості житлового будинку в цілому та суміжних квартир окремо, а також з урахуванням у висновку експерта вказівок на необхідність проведення цілого комплексу підготовчих та проектних робіт для такої реконструкції і за відсутності у справі даних про проведення цих робіт у зв'язку з реконструкцією квартири ОСОБА_3

В підтвердження цього висновку суду додатково з цього питання апеляційний суд вважає необхідним зазначити, що з висновку судової будівельно-технічної експертизи від 10. 10. 2014 р. видно, що експертом за участю сторін проводилось дослідження спірної стіни в квартирі ОСОБА_3, але провести повне обстеження конструкцій досліджуваної стіни та міжповерхового перекриття, що примикає до неї, а саме дослідити місце дотику стіни з перекриттям у вказаній квартирі не надалося можливості через відсутності доступу до них, а також проводилося обстеження стіни та міжповерхового перекриття, розташованих безпосередньо під досліджуваною стіною у приміщенні підвалу вказаного будинку 109 корпус 1.

При цьому, з урахуванням цього і досліджених експертом документів у справі, спеціальної технічної та нормативної літератури описаної експертом, а також враховуючи надані на дослідження документи, де вказано, що будинок, у якому розташована досліджувана квартира, збудований по типовій схемі ІІІ-94 - конструктивна схема житлового будинку № 109 корпус 1 по Дніпропетровській дорозі в м. Одесі - безкаркасна, з поперечними та поздовжніми несучими стінами і опиранням панелей перекриття по контуру, апеляційний суд з урахуванням вищевказаного висновку експерту (зокрема, т. 1 а. с. 184 зворот, що спірна стіна несуча стосовно конструктивної схеми будинку по типовій схемі ІІІ-94) вважає саме з цих підстав обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що досліджувана стіна між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. (зараз приміщення № 1 площею 13,9 кв. м.) у квартирі АДРЕСА_1 корпус 1 в м. Одесі є несучою і відповідно у такому випадку з урахуванням вищевказаного висновку експерту (зокрема, т. 1 а. с. 188 зворот, що її демонтаж як несучої може спричинити до руйнування та порушення тривкості жилого будинку в цілому та суміжних квартир окремо, при умові невиконання визначених робіт-які за матеріалам справи не проводилися) демонтаж цієї стіни може спричинити до руйнування та порушення тривкості жилого будинку в цілому та суміжних квартир окремо.

Крім того, з цього приводу апеляційний суд враховує, що лише після проведення реконструкції квартири відповідача на порушення встановленого порядку та без дозвільних документів у зв'язку з належною реакцією відповідних органів ОСОБА_3 замовила у ОСОБА_7 розробку проекту реконструкції належної їй на праві власності квартири і отримавши зазначену документацію ОСОБА_3 надала до Інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю декларацію про початок будівельних робіт, яка була затверджена 18. 04. 2012 р. за № ОД2., а після надала до Інспекції декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, яка була зареєстрована 14. 08. 2012 р. за № ОД 6 і на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації від 14. 08. 2012 р. замість договору купівлі-продажу від 29. 09. 2011 р., виконавчим комітетом Одеської міської ради 27. 09. 2012 р. на ім'я ОСОБА_3 було видано свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Одночасно апеляційний суд відмічає та враховує, що з пояснювальної записки ОСОБА_7 до проекту реконструкції квартири ОСОБА_3 (за втрати самого проекту реконструкції спірної стіни, як зазначено в апеляційній скарзі) видно, що проект реконструкції квартири здійснювався на підставі лише технічного паспорту на цю квартиру за відсутності технічної документації будинку, в якому знаходиться квартира ОСОБА_3

Ця обставина також вказує на те, що позивач - власник іншої квартири в цьому ж будинку має всі підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою - відповідачем, що з урахуванням наведених правових положень, в тому числі положень ст. ст. 16, 386 ЦК України, вказує на обгрунтованість звернення позивача до суду з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, а в даному випадку - зобов'язання ОСОБА_3 власними силами і за власний рахунок відновити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_8 обґрунтовані та відповідають вимогам закону і з боку ОСОБА_3 не спростовані, в тому числі з боку відповідача не доведено, що реконструкція квартири стосувалася не несучої стіни і, що ця реконструкція не порушує прав та законних інтересів інших осіб.

Посилання ж з боку ОСОБА_3 на недоведеність позову і постанову Одеського окружного адміністративного суду від 09. 04. 2013 р., залишену без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 13. 11. 2013 р., та на постанову Суворовського районного суду м. Одеси від 12. 12. 2013 р. не приймаються до уваги як такі, що спростовуються матеріалами справи і тому, що дані судові рішення щодо спору з приводу вказаної реконструкції ґрунтуються на тому, що в діях інспекції державного архітектурно-будівельного контролю порушень не було, оскільки вона не перевіряє достовірність поданих для реєстрації декларацій, і за повноту та достовірність даних декларації відповідає замовник, у даному випадку ОСОБА_3, на підставі чого не вбачалося підстав для відновлення становища у квартирі ОСОБА_3 до реконструкції і пропонувалося вирішувати спір в порядку цивільного судочинства, у зв'язку з чим вказані судові рішення не є преюдиційними для даної справи, і на ці обставини вказано і в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21. 10. 2015 р. у даній справі.

Доводи апеляційної скарги про необхідність скасування рішення суду в частині задоволених позовних вимог задоволення зазначеного позову ОСОБА_2 у даній справі спростовуються матеріалами справи та з урахуванням вказаних правових положень свідчать про правильність висновку суду першої інстанції.

При цьому, апеляційний суд відмічає необґрунтованість цих доводів, а що стосується твердження в скарзі, що на теперішній час саме знесення зміцнювальної існуючої конструкції може привести до руйнування та порушення тривкості житлового будинку в цілому та суміжних квартир окремо, то апеляційний суд вважає такі твердження безпідставними тому, що будівельні роботи щодо відновлення стіни між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р. також мають проводитися з дотриманням вимог діючого законодавства України у встановленому порядку (з виготовленням відповідного проекту робіт тощо) та під контролем відповідних органів і цей порядок, як видно з матеріалів справи, вже відомий відповідачу.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно та обґрунтовано задовольнив частково позовні вимоги і зобов'язав ОСОБА_3 власними силами і за власний рахунок відновити стіну між приміщенням № 1 площею 9,2 кв. м. та приміщенням № 6 площею 17,1 кв. м. у квартирі АДРЕСА_1 згідно з технічним паспортом вказаної квартири, виготовленим станом на 12. 10. 2011 р.

В частині відмови судом першої інстанції у задоволенні інших позовних вимог у даній справі апеляційний суд відмічає, що в апеляційній скарзі відсутні доводи щодо необґрунтованості та незаконності рішення суду в цій частині і не вбачає підстав для скасування рішення суду в цій частині з ухваленням нового рішення про відмову, оскільки суд першої інстанції в цій частині вже відмовив у задоволенні позову і це не оскаржується позивачем.

Апеляційний суд також враховує, що відповідно до вимог ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції; апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

За викладених обставин судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, порушень норм матеріального та процесуального права не допустив, а наведені в апеляційній скарзі доводи висновки суду не спростовують, в зв'язку з чим рішення суду підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 314, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4, представника ОСОБА_3, відхилити, а рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 23. 03. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич