У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Кузнєцова В.О.,

Наумчука М.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - на рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2012 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визнання недійсними заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом.

На обґрунтування вимог позивач посилався на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер його батько ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина, крім нього інших спадкоємців за законом немає. Волочиська державна нотаріальна контора відмовила йому у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у зв'язку з тим, що батько 14 червня 2006 року склав заповіт на відповідача і останньому 18 липня 2011 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. На підставі ч. 1 ст. 225 ЦК України просив визнати недійсним заповіт і свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки на момент його складання батько був інвалідом І групи, абсолютна сліпота, хворів на сильну змішану коркову і підкоркову деменцію, з вказаним діагнозом знаходився на «Д» обліку з 2001 року. Внаслідок захворювання не розумів наслідків своєї поведінки, не міг правильно орієнтуватись та оцінювати прості життєві ситуації, не пам'ятав, що з ним сталось у минулому і суть його власного життя. В результаті психічної хвороби він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Рішенням Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2012 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту та свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача і дід відповідача ОСОБА_5 Після його смерті відкрилась спадщина, спадковим майном є житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 і земельні ділянки площею 0,0644 га для обслуговування цього житлового будинку, площею 0,0266 га - для ведення особистого селянського господарства. ОСОБА_5 за життя 14 червня 2006 року належний йому житловий будинок з надвірними будівлями та земельні ділянки по АДРЕСА_1 заповів ОСОБА_3 Відповідач 31 жовтня 2009 року подав до Волочиської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. 18 липня 2011 року йому були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_2 24 жовтня 2011 року звернувся до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, у чому йому було відмовлено.

Згідно із висновком посмертної судово-психіатричної експертизи від 02 липня 2012 року акт № 12 провести дослідження психічного стану ОСОБА_5 неможливо, так як покази свідків є суперечливими, діагноз лікаря-психіатра в амбулаторній картці ОСОБА_5 не відповідає 10 МКХ, не було комплексного лікування психозів, на які вказує лікар-психіатр.

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій, встановивши, що позивачем не надано доказів того, що на момент складення заповіту ОСОБА_5 не розумів значення своїх дій і не міг керувати ним, а також висновок експертизи, медична картка, довідка Волочиської ЦРЛ, покази свідків не вказують таке, правильно вважали, що підстави для задоволення позову відсутні.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права, підстав для їх зміни або скасування не встановлено.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Волочиського районного суду Хмельницької області від 07 серпня 2012 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 22 жовтня 2012 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: В.О. Кузнєцов

М.І. Наумчук