Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 316/1513/14-ц Головуючий у 1-й інстанції: Курач І.В.
Провадження № 22-ц/778/5617/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

ОСОБА_2

При секретарі: Путій Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 липня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2014 року ПАТ «Комерційний банк «Надра» звернулося до суду з вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначало, що 03.09.2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 21/2008/2090Фкз, за умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 40 000 доларів США. Кредит надається позичальнику строком до 20.08.2018 року.

Відсотки за користування кредитом розраховуються Банком на підставі відсоткової ставки у розмірі 15,99 % річних (п. 1.3.1 договору).

Згідно з п. 3.3.2 договору позичальник зобов'язується щомісячно сплачувати мінімально необхідний платіж у розмірі 671,53 доларів США.

За положеннями п. 5.1 договору у разі порушення позичальником строку сплати мінімально необхідних платежів по кредиту позичальник сплачує Банку пеню в розмірі подвійної ставки Національного банку України, що діяла на час виникнення заборгованості, від несвоєчасно сплаченої суми за кожен день прострочення.

У випадку порушення виконання зобов'язань позичальник зобов'язаний сплатити Банку штрафні санкції, визначені в договорі (п. 5.2 договору).

В якості забезпечення виконання зобов'язань щодо погашення кредиту позичальник укладає з Банком договір іпотеки, предметом якого є квартира № 83, що знаходиться в будинку № 33 по вул. Радянській в м. Енергодар Запорізької області, загальною площею 49,4 кв.м.

Для забезпечення повернення кредитних коштів за вищезазначеним кредитним договором 03.09.2008 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 21/2008/2090 Фкз, відповідно до умов якого поручитель безвідривно та безспірно зобов'язується відповідати перед Банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов'язань.

Згідно з договором поруки поручитель відповідає перед Банком в тому ж об'ємі, що і позичальник, солідарно, всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п.п. 1.2, 1.4 договору поруки).

Порушуючи умови договору, позичальник не здійснює виконання своїх зобов'язань тривалий час, в зв'язку з чим утворилась заборгованість за кредитним договором.

Станом на 06.05.2014 року загальний борг позичальника складає 83 940,38 доларів США, що в еквіваленті по курсу НБУ становить 962 760,57 грн., з яких: сума для погашення заборгованості за кредитом - 39 149,89 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 449 032,64 грн.); сума для погашення заборгованості за відсотками - 35 231,25 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 404 087,50 грн.); сума заборгованості за пенею - 5 559,24 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 63 762,13 грн.); сума нарахованого штрафу, відповідно до вимог п. 5.2 кредитного договору - 4 000 доларів США (що в еквіваленті до гривні складає 45 878,30 грн).

Посилаючись на зазначені обставини, Банк просив суд стягнути солідарно з відповідачів на свою користь суму боргу в розмірі 962 760,57 грн. та судові витрати.

Заочним рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 липня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованість за кредитним договором в сумі 962 760,57 грн. (що складається з: суми для погашення заборгованості за кредитом - 39 149,89 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 449 032,64 грн.); суми для погашення заборгованості за відсотками - 35 231,25 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 404 087,50 грн.); суми заборгованості за пенею - 5 559,24 доларів США (що в еквіваленті до гривні становить 63 762,13 грн.); суми нарахованого штрафу відповідно до вимог п. 5.2 кредитного договору - 4 000 доларів США (що в еквіваленті до гривні складає 45 878,30 грн.).

Стягнуто з ОСОБА_5, ОСОБА_3 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» судовий збір в розмірі по 1 827 грн. з кожного.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

На підставі п.п. 2, 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

За ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення, суд виходив із того, що вимоги позивача ґрунтуються на умовах договорів та діючого законодавства, тому підлягають задоволенню.

Проте, повністю погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 1054, 1050 ч. 2 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

За нормами ст.ст. 526, 611, 623, 625 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладені договору та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу.

За положеннями ч. 1 ст. 553 та ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча й пов'язаний із боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором.

За правилами ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 03.09.2008 року між ВАТ «Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є ПАТ «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 21/2008/2090Фкз, за умовами якого Банк надає позичальнику у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості та платності грошові кошти в сумі 40 000 доларів США. Кредит надається позичальнику строком до 20.08.2018 року (а.с. 8-9).

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором в той же день, 03.09.2008 року, між Банком та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 21/2008/2090 Фкз (а.с. 10), відповідно до умов якого поручитель поручається перед кредитором за належне виконання ОСОБА_4 взятих на себе зобовязань, що витікають з кредитного договору № 21/2008/2090Фкз від 03.09.2008 року, в тому числі:

- повернути до 03.09.2012р. кредит у сумі 40 000 доларів США;

- сплатити відсотки за користування кредитними коштами з розрахунку 15,99 % річних із розрахунку фактичної кількості днів у періоді (28-29-30-31/360);

- сплатити інші платежі, передбачені кредитним договором;

- сплатити можливі штрафні санкції (штраф, пеня).

Поручитель відповідає перед кредитором у повному обсязі. Позичальник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники (п. 1.2 договору поруки).

Поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобовязань у повному обємі всім належним йому на праві власності майном та грошовими коштами (п. 1.4 договору поруки).

Дія цього договору закінчується належним виконанням позичальником взятих на себе зобовязань по кредитному договору та поручителем своїх зобовязань згідно з умовами цього договору (п. 5.3 договору поруки).

Станом на 06.05.2014 року у зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_4 умов кредитного договору заборгованість становить 962 760,57 грн. (а.с. 6-7).

Банком 29.11.2012р. була направлена вимога про дострокове повернення кредиту від 13.11.2012р. вих. № 5-3-11564 позичальнику ОСОБА_4, відповідно до якої на підставі п. 4.2 кредитного договору Банк вимагав дострокового виконання боргових зобовязань за кредитним договором у повному обсязі, а саме, протягом 30 календарних днів з дати отримання цієї вимоги сплатити заборгованість в загальній сумі 75 504,07 доларів США (а.с. 233, 234).

Отже, зміст вимоги Банку від 13.11.2012р. дає підстави для висновку, що Банк, набувши право вимагати дострокового повернення всього кредиту за умовами кредитного договору, змінив строк виконання позичальником основного зобов'язання.

З позовом до суду Банк звернувся у червні 2014р. (а.с. 3-5, 42), отже, до поручителя ОСОБА_3 Банк звернувся до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Оскільки строк поруки не є строком для захисту порушеного права, а строком існування (дії) самого зобовязання поруки, то право кредитора і обовязок поручителя по його закінченні припиняються.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що зобов'язання поручителя за договором поруки № 21/2008/2090 Фкз, що укладений 03.09.2008 року між Банком та ОСОБА_3 припинились відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України. Судова колегія вважає встановленим, що Банк, як кредитор, протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, який був змінений ним відповідно до умов кредитного договору, не пред'явив вимоги до ОСОБА_3 про виконання ними зобов'язань поручителя. Отже, вимоги Банку про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя задоволенню не підлягають.

Зазначена правова позиція була висловлена Верховним Судом України в постановах від 10 вересня 2014 року у справі № 6-28цс14, від 18 липня 2012 року у справі № 6-78цс12.

Крім того, відповідно до правової позиції, яка висловлена у постанові Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у звязку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, якщо кредитор не предявить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобовязання не встановлено або встановлено моментом предявлення вимоги), якщо кредитор не предявить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом предявлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобовязань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "предявлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання як умови чинності поруки слід розуміти як предявлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість предявлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобовязання за договором повинно бути предявлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобовязанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобовязання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобовязання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Посилання представника ПАТ «Комерційний банк «Надра» на те, що раніше Банк вже звертався до суду з позовом про стягнення заборгованості з ОСОБА_5, ОСОБА_3 не свідчать про те, що порука ОСОБА_3 не припинилася, оскільки строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування субєктивного права кредитора й субєктивного обовязку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Так, як вбачається з матеріалів цивільної справи № 316/775/13-ц, Банк дійсно вже звертався 01.04.2013р. до Енергодарського міського суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором № 21/2008/2090Фкз від 03.09.2008 року станом на 04.02.2013р. в сумі 599 703,44 грн. (справи № 316/775/13-ц, а.с. 2-4).

Ухвалою Енергодарського міського суду Запорізької області від 10 лютого 2014 року позовну заяву ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості залишено без розгляду з підстав, передбачених ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України (справи № 316/775/13-ц, а.с. 107).

Банк ухвалу суду від 10 лютого 2014 року не оскаржив, погодившись з нею.

Як зазначалося вище, з цим позовом до суду Банк звернувся у червні 2014р. (а.с. 3-5, 42), отже, до поручителя ОСОБА_3 Банк звернувся до суду вже після спливу шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

В цій частині доводи апеляційної скарги знайшли своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.

Щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за кредитним договором з позичальника, то рішення суду першої інстанції ОСОБА_4 не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не переглядалось.

Вимоги апеляційної скарги щодо скасування рішення в повному обсязі задоволенню не підлягають, оскільки ОСОБА_3 не має повноважень для оскарження рішення суду в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_4

З огляду на викладене, оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_3 підлягає скасуванню, з ухваленням в цій частині вимог нового рішення, яким у задоволенні позову про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат з ОСОБА_3 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 29 липня 2015 року по цій справі в частині солідарного стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором та пропорційного стягнення судових витрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

В іншій частині рішення по цій справі залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: