У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі:

Черненко В.А., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, управління приватизації оренди майна та землі Олександрійської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що відповідно до акту від 1 вересня 2014 року вона та ОСОБА_7 постійно проживають у квартирі АДРЕСА_1 та сплачують всі комунальні послуги. Актом від 12 серпня 2013 року підтверджується факт її проживання з серпня 1996 року. Крім того, факт її постійного проживання підтверджується актом - розпорядженням від 23 серпня 2013 року, виданим КП «Житлогосп» та постановою Олександрійського МВ УМВС України в Кіровоградській області від 3 липня 2012 року. Зазначала, що заочним рішенням Олександрійського міськрайонного суду від 16 травня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 9 липня 2013 року, було відмовлено у задоволенні її позову про визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло. Однак, вказаним рішенням було встановлено, що у 1984 році ОСОБА_8 разом з сім'єю отримав квартиру АДРЕСА_1, власниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26 січня 2000 року. У 1996 році вона почала проживати у спірній квартирі з дозволу брата - ОСОБА_8, який з 1993 року був знятий з реєстрації у спірній квартирі та зареєструвався і проживав у АДРЕСА_1, яку він отримав для поліпшення умов проживання сім'ї.

Зазначала, що вона добросовісно заволоділа та продовжує відкрито і безперервно володіти чужим майном понад 10 років. Відкритість та безперервність володіння, згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України, є необхідними умовами набуття права власності за набувальною давністю,

Посилаючись на ст. ст. 15, 16, 344 ЦК України, ст. 47 Конституції України, п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України просила її вимоги задовольнити.

Рішенням Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права.

Зокрема, суди дійшли вірного висновку про те, що за змістом ч. 1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна.

Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, спірна квартира має власників і відомо хто вони.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Олександрійського міськрайонного суду Кіровоградської області від 19 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 29 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: В.А. Черненко

Д.Д.Луспеник

С.Ф. Хопта