Справа №487/3262/15-ц 02.11.2015 02.11.2015 02.11.2015
Провадження №22-ц/784/2529/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 487/3262/15-ц Головуючий 1інстанції - Корнешова В.Т.
Провадження № 22-ц/784/2529/15 Доповідач - Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 листопада 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

при секретарі - Богуславській О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В квітні 2015 року позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому посилалась на те, що рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва з ОСОБА_2 на її користь стягнуті аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 всіх видів його заробітку. ОСОБА_2 належним чином не виконує свої обов'язки по сплаті аліментів. Протягом квітня - грудня 2014р. відповідач сплачував аліменти не в повному обсязі, хоча отримує постійний щомісячний заробіток. Тому вважає, що у зв'язку з несвоєчасною сплатою аліментів з квітня 2014 року по 31 грудня 2014 року відповідач повинен сплатити неустойку в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожний день затримки, яка відповідно до розрахунку становить 19759,15 грн. На підставі викладеного просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в розмірі 19759,15 грн., а також судові витрати ( судовий збір та витрати на правову допомогу).

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 13159 грн. пені, а також 846,60 грн. на відшкодування судових витрат. В задоволенні іншої частини вимог - відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог у заявленому позивачкою розмірі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, які виразилися в неправильній оцінці наданих суду доказів.

Позивачка звернулася до суду з запереченнями на апеляційну скаргу, в яких просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

В судовому засіданні відповідач підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити, пояснивши, що він на даний час не оскаржує суму нарахованих йому до сплати аліментів, однак не згоден з визначеним судом розміром пені, тому просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову або про його часткове задоволення.

Представник позивачки не визнав доводи апеляційної скарги, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Представник Центрального відділу державної виконавчої служби Миколаївського міського управління юстиції ОСОБА_4 вважала рішення законним та обґрунтованим. При цьому суду пояснила, що після всіх уточнень заборгованості відповідача, правильним є розрахунок заборгованості станом на 01 квітня 2015р. ( а. с. 47). Також пояснила, що платежі, які надходили від відповідача, зараховувалися в рахунок погашення заборгованості в місяці їх надходження, не зважаючи на суму платежу.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що до 12.05.2014 року сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. З 16.05.2014 року на виконанні в Центральному відділі ДВС ММУЮ знаходиться виконавчий лист Заводського районного суду м. Миколаєва №2/487/1683/2014 від 12.05.2014 р. про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмірі 1/4 частини доходу з 07.04.2014 р. до повноліття дитини. Згідно даних у розрахунках державного виконавця, зокрема, станом на 01.01.2015р. вбачається, що відповідач з доходу від підприємництва у 2014 р. мав сплатити аліментів: у квітні - 1673,75 грн., травні - 2265,94 грн., червні - 2269,40 грн., липні - 2224,61 грн., серпні - 2568,93 грн., вересні - 3402,25 грн., жовтні - 4135 грн., листопаді - 4058,25 грн. Фактично у цей період боржник сплатив: 16 травня - 2550 грн., в червні - 660 грн., в липні - 1255 грн., в серпні - 1217 грн., в вересні - 1575 грн. Отже, станом на 01.01.2015р. прострочення сплати аліментів відповідачем та розмір нарахованої пені за це складає: 251,10 грн. пеня на заборговані аліменти за квітень 2014 р. за період прострочення з 01 по 15 травня 2014 р. (1673,75 грн. х 1% х 15 дн.); 219 грн. пеня на заборговані аліменти за травень 2014 р. за період прострочення з 01 по 30 червня 2014 року (729,69 грн. х 1% х 30дн.); 540,65 грн. пеня на заборговані аліменти за червень 2014р. за період прострочення з 01 по 31 липня 2014 р. (1744,09 грн. х 1% х 31дн.); 852,84 грн. пеня на заборговані аліменти за червень і липень 2014 р. за період прострочення з 01 по 31 серпня 2014 р. ((527,09 грн. + 2224 грн.) х 1% х 31дн.); 1123,51 грн. пеня на заборговані аліменти за липень і серпень 2014 р. за період прострочення з 01 по 30 вересня 2014р. ((1176,09 грн. + 2568,93 грн.) х 1% х 30дн.); 2153,65 грн. пеня на заборговані аліменти за липень, серпень і вересень 2014 р. за період прострочення з 01 по 31 жовтня 2014р. ((1176,09 грн. + 2568,93 грн. + 3202,25 грн.) х 1% х 31 дн.); 3324,68 грн. пеня на заборговані аліменти за липень, серпень, вересень і жовтень 2014 р. за період прострочення з 01 по 30 листопада 2014р. ((1176,09 грн. + 2568,93 грн. + 3202,25 грн. + 4135 грн.) х 1% х 30дн.); 4693,56 грн. пеня на заборговані аліменти за липень, серпень, вересень, жовтень і листопад 2014 р. за період прострочення з 01 по 31 грудня 2014р. ((1176,09 грн. + 2568,93 грн. + 3202,25 грн. + 4135 грн. + 4058,25 грн.) х 1% х 31дн.), а всього - 13159 грн. пені.

Тому суд дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивачки суми пені у розмірі 13159 грн. та суми судових витрат у справі пропорційно задоволеній частині вимог у розмірі 846 грн.60 коп.

Втім, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини справи, та вислухавши пояснення учасників процесу в судовому засідання в апеляційній інстанції, апеляційний суд вважає, що встановивши дійсні обставини по справі, суд першої інстанції помилково дійшов висновку про необхідність стягнення на користь позивачки пені саме в розмірі 13159 грн., виходячи з наступного.

Статтею 180 СК України встановлено обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов'язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з частиною першою статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові у справі № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року.

Вирішуючи спір, суд правильно встановив, що у зв'язку з несвоєчасним виконанням обов'язків щодо сплати аліментів на утримання дитини, є підстави для нарахування та стягнення з відповідача пені.

Однак, при цьому суд неправильно встановив розмір несплачених аліментів по кожному з періодичних платежів та неправильно зробив розрахунок пені. Крім того, пеня за грудень 2014 року судом не була вирахувана та стягнута взагалі.

Згідно даних у розрахунках державного виконавця, зокрема, станом на 01.01.2015р. та на 01 квітня 2015р., відповідач з доходу від підприємницької діяльності у 2014 р. мав сплатити аліменти: у квітні - 1673,75 грн., травні - 2265,94 грн., червні - 2269,40 грн., липні - 2224,61 грн., серпні - 2568,93 грн., вересні - 3402,25 грн., жовтні - 4135 грн., листопаді - 4058,25 грн., грудні - 3872,50грн. Фактично у цей період боржник сплатив: 16 травня - 2550 грн., 13 червня - 660 грн., 02 липня - 1255 грн., 01 серпня - 1217 грн., 08 вересня - 1575 грн. Однак, згідно наданих суду відповідачем квитанцій, він в них зазначав періоди, за які ним сплачувалися аліменти. Так, в травні ним були сплачені кошти в рахунок аліментних платежів за квітень 2014р., в червні - за травень 2014р., в липні за червень 2014р., в серпні - за липень 2014р., в вересні - за серпень 2014р.( а. с. 134). Підтвердженням того, що сплачена відповідачем сума в травні 2014р. була здійснена ним на погашення заборгованості саме за квітень місяць, є лист Миколаївської дирекції «Укрпошта» від 20.03.2015р. ( а. с. 135) З урахуванням цих даних, державний виконавець повинен був зараховувати при визначенні остаточної суми заборгованості по аліментам дані платежі в рахунок погашення заборгованості за той місяць, який був зазначений відповідачем квитанціях, чого державним виконавцем зроблено не було.

Виходячи з викладеної правової позиції Верховного Суду України та розміру заборгованості за кожен місяць, яка визначається як різниця між нарахованою сумою аліментів та сплаченою відповідачем, пеня становить:

за квітень 2014р.- 1673,75 грн. х 1% х 15 днів( з урахуванням того, що аліменти сплачені 16 травня 2014р.) =251,06 грн.;

оскільки сплачена 16 травня 2014р. сума перевищує розмір аліментів за квітень на 876,25 грн. (2550грн.-1673,75 грн. = 876,25 грн.), то ця різниця повинна бути зарахована в рахунок аліментних платежів за травень 2014р. Таким чином, заборгованість за травень становить 1389,69 грн. 13 червня 2014р. відповідачем було сплачено 660 грн. в рахунок аліментних платежів за травень.

Тому пеня за травень 2014р.- буде становити: 1389,69 грн. х 1% х 12 дн.= 166,76грн. + (1389,69 грн. - 660 грн.) х 1% х 19 дн. = 138,64грн., а всього 305,40грн. (166,76грн.+ 138,64грн. =305,40грн.);

за червень 2014р.- (2269,40 -1255грн.) х 1% х 30 днів =304,32 грн.;

за липень 2014р.- (2224,61 грн. -1217грн.) х 1% х 31 день =312,36 грн.;

в серпні 2014 року відповідач повинен був сплатити 2568,93 грн., фактично сплатив 08.09.2014р. 1575грн.

Тому пеня за серпень 2014р. - буде становити: 2568,93 грн. х 1% х 7 днів =179,83 грн. + (2568,93 грн. -1575грн.) х 1% х 24 дн. = 238,54грн., а всього 418,37грн. (179,83 грн. + 238,54грн. =418,37грн.);

за вересень 2014р.- 3402,25 грн. х 1% х 30 днів = 1020,68грн.;

за жовтень 2014р.- 4135 грн. х 1% х 31 день = 1281,85грн.;

за листопад 2014р.- 3402,25 грн. х 1% х 30 днів = 1217,48грн.;

за грудень 2014р.- 3872,50 грн. х 1% х 31 день = 1200,48грн.

Таким чином, загальний розмір пені за порушення відповідачем зобов'язань по сплаті аліментів становить 6312 грн.

Оскільки судом під час ухвалення рішення розмір пені був визначений без урахування правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові у справі № 6-94цс15 від 01 липня 2015 року, а також без урахування інших обставин по справі, які викладені вище, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково шляхом стягнення з відповідача на користь позивачки пені за прострочення сплати аліментів у розмірі 6312 грн.

Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задовольняється частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Як убачається з матеріалів справи, позивачкою було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. (квитанція - а. с. 2), а також понесені витрати на правову допомогу у розмірі 1200грн. (під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції ( а. с. 142)). В той же час витрати на правову допомогу у розмірі 900 грн. не підтверджені документально, так як в матеріалах справи відсутня квитанція чи інший належний платіжний документ про сплату, а зазначення в розрахунку суми гонорару про те, що адвокат отримав дану суму, не є належним фінансовим документом, що підтверджує сплату коштів адвокату, оскільки документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, повинні бути оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанцією до прибуткового касового ордеру, платіжним дорученням з відміткою банку або іншим банківським документом, касовим чеком, тощо). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам (наприклад, особисті розписки адвоката про одержання авансу чи гонорару). Тому колегія суддів не приймає до уваги при визначенні розміру судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки 900 грн., які нібито були сплачені позивачкою адвокату.

Крім того, у зв'язку з частковим задоволенням позовних вимог, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати пропорційно задоволеній частині позовних вимог у розмірі 462 грн.

Що стосується доводів апелянта про те, що той перелік послуг, який передбачений договором про надання правової допомоги та за які було внесено плату позивачкою, не відносяться до тих послуг, які згідно ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», можуть бути компенсовані відповідачем, так як законом віднесено до компенсації лише ті витрати, які пов'язані із вчиненням процесуальних дій безпосередньо в суді чи поза судом, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, виходячи з наступного.

Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» дійсно передбачає, що компенсація витрат здійснюється у розмірі, що не перевищує 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка

надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Однак, ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договором про надання правової допомоги є домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До інших видів правової допомоги даною нормою права віднесені види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення.

Із системного аналізу даних норм права випливає, що до правової допомоги, витрати на надання якої підлягають компенсації, відносяться також види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз'яснень з правових питань стосовно предмету спору по конкретній справі, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта по конкретній справі. Як убачається із розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги у суді першої інстанції, правова допомога полягала у консультації з питання відповідальності за прострочення сплати аліментів, підготовки позовної заяви та розрахунку пені по аліментам, а згідно розрахунку суми гонорару за надання правової допомоги у суді апеляційної інстанції, правова допомога полягала консультації з питань цивільно - процесуального законодавства, з питання оскарження рішення, вивчення апеляційної скарги, підготовки запереч на апеляційну скаргу та участі у судовому засіданні. Таким чином, зазначені види адвокатської діяльності підпадають під дію ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Доводи апеляційної скарги про те, що суд повинен був винести заочне рішення, а ухвалення по справі не заочного рішення позбавило апелянта можливості оскаржити рішення суду до суду першої інстанції само по собі не є підставою для скасування рішення. Крім того, у суду не було правової підстави для винесення по справі саме заочного рішення, так як згідно ст.224 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, але у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Крім того, суд не врахував також того, що діючим законодавством не передбачена можливість ухвалення заочного рішення у випадку, коли відповідач не з'явився в судове засідання після оголошеної перерви в судовому засіданні, а також у випадку його неявки в стадії проведення судових дебатів, тощо, якщо він брав участь у попередніх засіданнях, йому роз'яснювали його права та обов'язки, він висловлював свою думку і ставлення до позовних вимог. А як убачається із матеріалів справи, вона неодноразово призначалася до розгляду в судових засіданнях. В судовому засіданні 03 червня 2015р. відповідач приймав участь. Згідно журналу судового засідання ( а. с. 37 -38) сторонам, в тому числі і відповідачу, були роз'яснені їх права, сторони висловили свою думку стосовно заявленого позову, а потім справа була відкладена на 06.07.2015р. В судове засідання 06 липня 2015 року сторони не з'явилися, в судове засідання 23 вересня 2015 року відповідач також не з'явився, але в заяві від 22.09.2015р. просив відкласти справу, призначену на 23 вересня 2015р. За таких обставин у суду не було правових підстав для ухвалення по справі заочного рішення. А ухвалення судом простого рішення не позбавилося можливості апелянта на його оскарження у загальному порядку.

Доводи апеляційної скарги стосовно відсутності доказів цільового використання аліментів позивачкою та нетактовної поведінки позивачки в побуті, не мають вирішального значення по справі в межах заявлених позовних вимог.

Інші доводи апеляційної скарги також не мають вирішального значення для вирішення справи, так як відповідач під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції погодився з розміром аліментів, які були нараховані його державним виконавцем до сплати за спірний період, з вимогами про звільнення його від сплати заборгованості в установленому законом порядку до суду не звертався. Фактично його доводи носять характер суб'єктивного тлумачення ним як матеріалів справи, так і діючого законодавства, яке регулює спірні відношення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, ст. 196 СК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6312 грн. та судові витрати у розмірі 462 грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 487/3262/15-ц Головуючий 1інстанції - Корнешова В.Т.

Провадження № 22-ц/784/2529/15 Доповідач - Темнікова В.І.

Категорія 50

В С Т У П Н А ТА Р Е З О Л Ю Т И В Н А Ч А С Т И Н А

Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого - Темнікової В.І.,

суддів - Прокопчук Л.М., Маляренко І.Б.,

при секретарі -

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини, -

В С Т А Н О В И Л А :

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 23 вересня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 неустойку ( пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 6312 грн. та судові витрати у розмірі 462 грн.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржено безпосередньо до Верховного Суду України протягом 2 місяців після його проголошення.

Головуючий

Судді