Справа № 579/1722/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

25 грудня 2015 року Кролевецький районний суд Сумської області

в складі: судді - Сірої Г.І.,

за участі секретаря - Печенової Л.В.,

з участю позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кролевець справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулася до суду 10.11.2015 року з зазначеним позовом, в якому просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням будинком №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець Сумської області.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона, ОСОБА_1, є власником житлового будинку, який знаходиться за адресою: м.Кролевець, вул.Воїнів Інтернаціоналістів, 4.

На даний час в житловому будинку окрім неї зареєстровано 6 осіб, але фактично проживають :

1. ОСОБА_3 чоловік;

2. ОСОБА_4 дочка;

3. ОСОБА_5 син;

4. ОСОБА_1 вона, позивач по справі.

23 серпня 2002 року ОСОБА_5 одружився з ОСОБА_2, дошлюбне прізвище ОСОБА_6 (відповідач), яка за згодою всіх мешканців спірного житлового будинку була прописана зі своєю донькою ОСОБА_6 за адресою: м.Кролевець, вул.Воїнів Інтернаціоналістів, 4.

11 квітня 2003 року у ОСОБА_5 та ОСОБА_2 народився син - ОСОБА_7, який також був зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. Починаючи з літа 2005 року ОСОБА_5 та ОСОБА_2 припинили подружні стосунки та ведення спільного господарства. 02 лютого 2006 року рішенням Кролевецького районного суду Сумської області шлюб між ними був розірваний.

У 2007 році відповідач з дітьми, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, виїжджає до рідної тітки в м.Київ. У 2008 році ОСОБА_2 з дітьми знову приїжджає в м.Кролевець, де до 2010 року проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. З 2010 року відповідач винаймає в м.Кролевець квартиру та з дітьми переїжджає за новою адресою. Протягом 2010-2012 року вона, ОСОБА_1, всіляко допомагала ОСОБА_2 - варила дітям їсти, давала гроші, купувала дитячі речі, залишалася з дітьми на час відсутності матері та неодноразово пропонувала ОСОБА_2 повернутися в сім'ю. Однак з серпня 2013 року відповідач припинила спілкування з нею та сином та змінила номер телефону. Як їй стало відомо від онука ОСОБА_7, який зателефонував їй у вересні 2013 року, вони разом з мамою та його сестрою Дарєю переїхали в м.Київ. Зателефонувавши рідній тітці ОСОБА_2, яка проживає в м.Києві, вона довідалась, що ОСОБА_2 не хоче спілкуватися з нашою сім'єю, бажає щоб вони залишили її в спокої, а на її пропозицію виписатися з житлової площі, вона відповіла, що ще подумає. Після даної розмови вона неодноразова намагалася зв'язатися з ОСОБА_2 та її рідною тіткою, але їхні телефонні номери були заблоковані оператором.

Реєстрація відповідача за адресою: м.Кролевець, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 4 не дає їй змоги вільно розпоряджатися своїм майном, а саме: оформити житлову субсидію. Також, починаючи з 2014 року, на адресу: м.Кролевець, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 4 приходять листи з погрозами від кредитних установ, про сплату боргу ОСОБА_2, а 28.11.2014 року до її будівлі завітали представники ТОВ «Кредит Експрес» з вимогою оглянути майно ОСОБА_2 для його подальшої реалізації.

Таким чином, оскільки відповідач у її житловій будівлі не проживає більше одного року, особистих речей ОСОБА_2 та дітей в будинку немає, вона не оплачує житлово-комунальних послуг, на придбання скрапленого газу та електропостачання, не несе інших витрат по утриманню житлової будівлі та не приймає участь у спільному побуті, вона бажає визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування будинком №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець Сумської області. Хоча діти , ОСОБА_7 та ОСОБА_6, також не проживають в належному їй будинку більше одного року, враховуючи, що вони неповнолітні, вона не ставить питання про визнання їх такими, що втратили право користування житлом.

Отримання рішення про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом їй необхідне для зняття відповідача з реєстрації, що дасть їй змогу оформити субсидію по оплаті комунальних послуг.

Оскільки надіслана ОСОБА_2 за адресою її реєстрації повістка з повідомленням про дату, час та місце розгляду справи повернулась з відміткою про те, що адресат за вказаною адресою не проживає, з метою належного повідомлення відповідача про дату та час судового засідання, судом, у відповідності до ч.9 ст.74 ЦПК України, 27.11.2015 року та 10.12.2015 року було зроблено оголошення через газету «Урядовий курєр» про виклик ОСОБА_2 як відповідача у справі позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням у попереднє судове засідання на 10 годину 00 хвилин 10 грудня 2015 року та на розгляд справи по суті, призначений на 13 годину 30 хвилин 25 грудня 2015 року. Зазначені оголошення були опубліковані в газеті «Урядовий курєр» №227 04.12.2015 року (а.с.39) та №236 17.12.2015 року (а.с.49) відповідно, що у відповідності до ч.4, ч.9 ст.74 ЦПК України є належним та завчасним повідомленням. Однак відповідач в зазначені судові засідання не зявилася, клопотань про відкладення розгляду справи від неї не надійшло. Своїх заперечень щодо позову чи заяви про визнання позову суду не надала.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити з підстав, зазначених в позовній заяві. Судові витрати по справі просить залишити за нею.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Житловий будинок з господарськими будівлями в м.Кролевець, вул.Воїнів Інтернаціоналістів, 4 згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.03.2000 року належить позивачу ОСОБА_1 (а.с.14). Згідно Будинкової книги для прописки громадян, що проживають в ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.7-10) та довідки виконавчого комітету Кролевецької місьради №7656 від 30.10.2015 року (а.с.12) в даному будинку зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_8, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_9

З рішення Кролевецького районного суду Сумської області від 02 лютого 2006 року про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 вбачається, що сторони з літа 2005 року разом не проживають, припинили ведення спільного господарства (а.с.23).

Як вбачається з пояснень позивача та підтверджується актами про непроживання від 10.11.2014 року та 01.11.2015 року (а.с.17, 15-16), показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_6, хоча й зареєстровані в житловому будинку №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець, але з серпня 2013 року не проживають; особистих речей вказаних громадян в будинку немає, спальних місць та інших ознак, що вказують на фактичне місце проживання даних осіб за вказаною адресою також немає.

Позивач наполягає на тому, що відповідач ОСОБА_2 з власної ініціативи залишила будинок №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець і не користується ним більше одного року при відсутності будь-яких перепон як з її боку як власника, так і з боку інших членів сімї.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до статті 1 Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

У відповідності до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 391 ЦК України.

Так, згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

В силу норм ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Частиною 2 ст. 64 ЖК УРСР зазначає, що до членів сім'ї належать дружина наймача (власника), їхні діти, батьки та інші особи, якщо вони проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Права члена сім'ї має також і особа, яка перестала бути членом сім'ї наймача, але продовжує проживати в займаному ним житловому приміщенні.

Частиною 2 ст.3 СК України встановлює, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 разом з своїми дітьми, ОСОБА_7 та ОСОБА_6 Дарєю, з власної волі залишила належний позивачу будинок як житло, яким вона користувалася з дітьми за згоди власника, і більше року вони не проживають в даному будинку.

На підставі викладеного, враховуючи вимоги позивача про визнання такою, що втратила право на житло, лише ОСОБА_2, яка більше одного року не користуються житловим приміщенням в будинку №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець Сумської області, який належить на праві власності позивачу, власних речей там не зберігає, обовязки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід визнати такою, що втратила право користування вказаним житлом.

Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для зняття цієї особи з реєстрації у відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-ІV.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, керуючись ст. 10, 11, 60, 212, 213-215 ЦПК України,

в и р і ш и в:

позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_10 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком №4 по вул.Воїнів Інтернаціоналістів м.Кролевець Сумської області, в звязку з відсутністю її без поважних причин понад один рік.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області через Кролевецький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні при проголошенні судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу в десятиденний строк з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_11