Cправа №549/618/15-ц
Провадження№2/549/266/15
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2015 року Чорнухинський районний суд Полтавської області

у складі: головуючого - судді - Крєпкого С.І.

при секретарі - Якубовській Т.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Чорнухи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини,

встановив:

Позивач звернулася до суду з позовом і свої вимоги мотивує тим, що вона 17.02.2007 р. зареєструвала шлюб з відповідачем.

За час проживання з останнім в них народилась донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає з нею і знаходиться на її утриманні, а відповідач мешкає окремо, матеріальної допомоги дочці не надає.

Оскільки питання плати аліментів в добровільному порядку не вирішено, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання їх дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягненя від дня предявлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала повністю і суду пояснила, що її доходів недостатньо для утримання їх дитини, так як на даний час працює вихователем в дитячому садку і отримує в середньому мінімальну заробітну плату, а тому просить стягнути з відповідача зазначений в позові розмір аліментів.

При цьому зазначила, що відповідач офіційно ніде не працював, мав нерегулярні заробітки працюючи на будівництві у приватних осіб.

Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином (а.с.15, 16).

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

В силу положень ч. 2 ст. 51 Конституція України та ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

В силу ст. 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Україною 27.09.1991 року, держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей.

З роз'яснень, викладених у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною четвертою ст.60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони з 17.02.2007 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому в них народилась дочка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7-8).

Виходячи з презумпції батьківства, принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, а також враховуючи те, що стягнення аліментів є необхідним, а домовленості про участь в утриманні дитини батьками у добровільному порядку не досягнуто, суд приходить до висновку, що з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання неповнолітньої доньки, яка потребує такої допомоги, оскільки він будучи батьком дитини не надає їй постійної матеріальної допомоги, хоча зобов'язаний та має таку можливість, позаяк здоровий, є працездатною особою, мешкає окремо.

Разом з тим приписи статті 183 СК України, застосовується, якщо особа з якої стягуються аліменти має постійний заробіток.

Позивач, звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходів) відповідача не надала жодних доказів, які підтверджують той факт, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований, має стабільний регулярний дохід, працює та отримує заробітну плату.

За таких обставин відсутність у справі доказів про офіційне працевлаштування відповідача та наявності у нього постійного заробітку не дає суду правових підстав для визначення розміру аліментів з відповідача у частці від його заробітку (доходу).

Статтею 10 СК України передбачено:

1. Якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленістю (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону).

2. Якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права).

Згідно з ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Виходячи з вищенаведених обставин справи в сукупності, з врахуванням вказаних норм матеріального права та визначеного ст. 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 600 грн., позаяк відомості про отримання ним доходів у суду відсутні, однак він є особою працездатного віку, а тому повинен таким чином відшуковувати роботу, яка могла б забезпечити як його пристойне існування, так і надання необхідної матеріальної допомоги неповнолітній дочці.

Такий розмір аліментів буде враховувати інтереси дитини та не буде порушувати права відповідача, який добровільно матеріальної допомоги в належному розмірі на утримання доньки не надає, хоча має можливість і повинен її надавати, враховуючи його фізичні можливості, молодий вік та спроможність працювати.

На підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 180-184 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд,

вирішив:

1.Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, аліменти на утримання його неповнолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, в твердій грошовій сумі 600 (шістсот) грн. щомісячно, яка підлягає індексації, починаючи стягнення з 21 грудня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

3. Стягнення аліментів проводити на користь матері дитини ОСОБА_1.

4. Рішення суду в межах суми платежу аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню.

5. Стягнути з ОСОБА_2 487,20 грн. судового збору в дохід держави.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Чорнухинский районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання копії цього рішення.

Рішення cуду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення розгляду справи апеляційним судом.

Суддя