Кодимський районний суд Одеської області
____________________________________________________________________________________________________ Справа № 503/2101/15-ц
Провадження №2/503/812/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 року м. Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю: позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майно,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 30 жовтня 2015 року звернулась до Кодимського районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання правочину купівлі-продажу дійсним та визнання права власності на жилий будинок.

В судовому засіданні позивач свій позов підтримала та пояснила, що 15 лютого 2012 року вона придбала у ОСОБА_4 (батька відповідача) жилий будинок №73, розташований в м.Кодима по вул.Шкільна Одеської області.

Укладений правочин оформили у простій письмовій форми, склавши про це письмову розписку, відповідно до якої продавець зобовязався вказаний правочин нотаріально посвідчити. Однак, не встигнувши цього зробити, продавець ОСОБА_4 помер.

Спадкоємцем померлого є його донька ОСОБА_3, до якої і був предявлений цей позов.

Однак, в ході розгляду вказаної справи ОСОБА_3 також померла.

У звязку з цим просила свій позов задовольнити, оскільки сторонами спірного правочину були дотримані всі необхідні істотні умови купівлі-продажу будинку, однак внаслідок смерті продавця вона не може нотаріально посвідчити вказану угоду.

Ухвалою Кодимського районного суду від 15 грудня 2015 року відповідача ОСОБА_3, яка померла 25 листопада 2015 року, було замінено на належного відповідача ОСОБА_2, чоловіка померлого відповідача.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 заявлений позов визнав та пояснив, що дійсно у лютому 2012 року батько його дружини ОСОБА_4 продав спірний будинок позивачеві, однак оформити вказану угоди вони не встигли через смерть продавця.

Вислухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.

За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст.11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Підставою їх виникнення, поряд з іншими, є договори та інші правочини.

Згідно із ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Пункт другий цієї ж статті встановлює, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до п.1 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 15 лютого 2012 року позивач ОСОБА_1 за договором купівлі-продажу, вчиненим у простій письмовій формі, придбала у ОСОБА_4 жилий будинок №73, розташований в м.Кодима по вул.Шкільна Одеської області.

На підтвердження вказаного правочину сторони у простій письмовій формі склали розписку, домовившись у подальшому укласти письмовий договір купівлі-продажу, який нотаріально посвідчити.

На виконання вказаного правочину позивач сплатила продавцеві обумовлену вартість будинку в сумі 15 000 грн., а той, у свою чергу, прийняв плату та передав позивачеві будинок і документи на нього, які позивач прийняла.

Отже, відповідно до п.1 ч.2 ст.11 ЦК України між сторонами внаслідок укладення угоди купівлі-продажу виникли відповідні цивільні права та обовязки.

Згідно із ст.ст.208, 209, 210 та 657 ЦК договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч.2 ст.209 ЦК нотаріальне посвідчення правочину здійснюється нотаріусом (або іншою посадовою особою, яка відповідно до закону має право на вчинення такої нотаріальної дії) у відповідності до закону України „Про нотаріат шляхом вчинення на документі, в якому викладено текст правочину, посвідчувального напису.

Невиконання цих умов відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України може бути підставою для визнання договору нікчемним.

Проте, відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Наступного нотаріального посвідчення договору не вимагається.

Відповідно до ст.658 ЦК право продажу майна належить його власнику.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником спірного будинку, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 07 червня 1977 року. Отже, на момент укладення вказаного правочину відповідач був власником спірного нерухомого майна та мав право його відчужувати.

Згідно із ст.638 ЦК України договір вважається укладеним, коли між сторонами у належній формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Істотними є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні, є необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї сторони досягнуто згоди.

Судом встановлено, що сторони правочину - продавець і покупець - досягли згоди з усіх істотних умов купівлі-продажу вказаного будинку, зокрема погодили сам факт його купівлі-продажу, визначили його ціну, позивач передала продавцеві грошові кошти в сумі 15000 грн., що підтверджується письмовою розпискою, наявною у справі, та прийняла майно у своє володіння, а продавець прийняв грошові кошти за вказаний будинок та передав його, а також правовстановлюючі документи на нього позивачеві, які позивач прийняла, що свідчить про виконання сторонами вказаного правочину.

Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» при розгляді справ такої категорії суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК.

Отже, враховуючи, що укладений між сторонами договір купівлі-продажу є консенсуальним, тобто права і обовязки сторін виникають у момент досягнення ними згоди щодо всіх істотних умов, суд вважає, що здійснений між сторонами правочин відповідав вимогам закону, справжній волі сторін, ними було досягнуто згоди з усіх істотних умов, ці істотні умови були сторонами виконані в повному обсязі, інших підстав нікчемності правочину, окрім недотримання вимоги про нотаріальне посвідчення договору не має, а здійсненню нотаріального посвідчення перешкоджає неподолана обставина, яка не залежить від волі позивача, зокрема смерть продавця ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЖД №292643, виданим 18 лютого 2012 року відділом РАЦС Кодимського районного управління юстиції, внаслідок чого можливість нотаріального посвідчення спірного правочину втрачено.

Відтак, захист порушеного права позивача можливий лише в судовому порядку, а обраний нею спосіб захисту цього порушеного права відповідає положенням ст.16 ЦК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 про визнання правочину дійсним та визнання права власності на нерухоме майнозадовольнити.

Визнати дійсним правочин купівлі-продажу жилого будинку №73, розташованого в м.Кодима по вул.Шкільна Одеської області, укладений 15 лютого 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на жилий будинок №73, розташований в м.Кодима по вул.Шкільна Одеської області.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.