Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгівельно-транспортна компанія», третя особа - ОСОБА_5, про поновлення на роботі, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати незаконним його звільнення, скасувати запис у трудовій книжці, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу та зобов'язати ОСОБА_5 відшкодувати шкоду.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від

15 липня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_4 з 15 травня 2015 року з посади заступника генерального директора ТОВ «Торгівельно-Транспортна Компанія» на підставі п. 3 ст. 40 КЗпП України.

Поновлено ОСОБА_4 з 15 травня 2015 року на посаді заступника генерального директора ТОВ «Торгівельно-Транспортна Компанія».

Стягнуто з ТОВ «Торгівельно-Транспортна Компанія» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу за період з 18 травня 2015 року по 15 липня 2015 року.

Стягнуто з ТОВ «Торгівельно-Транспортна Компанія» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 1 000 грн.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення суду в частині поновлення на роботі ОСОБА_4 з 15 травня 2015 року на посаді заступника генерального директора ТОВ «Торгівельно-Транспортна Компанія» () та стягнення середньої заробітної плати за один місяць допущено до негайного виконання.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким в позові ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Пункт 3 ст. 40 КЗпП України надає право власникові розірвати трудовий договір у разі систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до нього раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення. При звільненні з працівника з цієї підстави слід враховувати, що на працівника покладаються обов'язки, які складають зміст його трудової функції, а також обов'язок додержуватися внутрішнього трудового розпорядку, який встановлено законодавством.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач є учасником та співвласником товариства, займав на підприємстві керівну посаду, що входить до складу Дирекції товариства, тому його звільнення з посади повинно здійснюватися шляхом винесення такого питання на порядок денний Загальних зборів учасників товариства, з яким позивач повинен бути ознайомлений у встановленні законом строки. Однак, враховуючи, що позивач також є учасником товариства з долею участі 50 %, то дотримання такої процедури зробило б безперспективним, оскільки до складу Загальних зборів товариства входять лише позивач та генеральний директор - ОСОБА_5

Апеляційним судом було вірно встановлено, що до ОСОБА_4 перше дисциплінарне стягнення було застосовано 3 листопада 2014 року, і ним не оскаржувалось (а.с. 88), а другий наказ про притягнення до дисциплінарної відповідальності та звільнення з роботи складено 15 травня 2015 року, що свідчить про систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та надає роботодавцю право розірвати трудовий договір за умови, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, апеляційний суд обґрунтовано виходив з того, що починаючи з 25 січня 2013 року, учасники товариства: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, не розробили та не затвердили загальними зборами Положення про дирекцію, а керувалися у своїй роботі положеннями, нормами діючого трудового, цивільного та господарського законодавства, Статутом та діючими посадовими інструкціями генерального директора та його заступника, тому посилання позивача про перевищення генеральним директором товариства ОСОБА_5 своїх повноважень для вирішення питання щодо звільнення свого заступника - ОСОБА_4 з роботи, не відповідають доказам по справі і останнім не спростовано.

Також, вірним є висновок апеляційного суду про те, що суд першої інстанції задовольняючи частково позов вийшов за межі позовних

вимог, посилаючись на те, що ОСОБА_4 входить до складу виконавчого органу - дирекції товариства і правила внутрішнього розпорядку найманих робітників на нього не розповсюджуються, проте позивач просив визнати наказ від 15 травня 2015 року № 83-л незаконним з підстав того, що до функцій генерального директора товариства не входять повноваження по притягненню до дисциплінарної відповідальності.

Посилання позивача на те, що наказом про звільнення були порушені його корпоративні права спростовуються тим, що ОСОБА_4 залишився учасником ТОВ «ТТК» і за ним зберігаються усі права учасника, передбачені Статутом та чинним законодавством.

Відповідно до вказаного судова колегія дійшла висновку, що судом вірно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судове рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування немає.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують і зводяться до переоцінки доказів.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.О. Дьоміна
Судді:І.К. Парінова О.В. Ступак