АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
1 інстанції: Клименко О.І.
Доповідач: Швецова Л.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л. А.

суддів - Даниленка В. М., Малінської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Харкові ради, приватний нотаріус Гриценко Євген Вікторович, ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, -

встановила :

У серпні 2010 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Харкові ради, приватний нотаріус Гриценко Є.В., ОСОБА_5, в якому просила визнати договір дарування домоволодіння за АДРЕСА_1 недійсним.

В обґрунтування позову посилалася на те, що 26.12.2007 року між її дідом ОСОБА_6, як дарителем та її тіткою ОСОБА_3, як обдарованою був укладений договір дарування будинку АДРЕСА_1, який було посвідчено приватним нотаріусом Гриценко Є.В. На момент укладення договору, фактично та згідно довідки з місця мешкання про склад сім'ї від 06.11.2007 року у вказаному домоволодінні була зареєстрована разом з нею та мешкає до теперішнього часу її неповнолітня донька ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1. На момент укладення договору дарування, дарувальний згоди органу опіки та піклування на здійснення правочину не отримував, у зв'язку з чим вона просить визнати договір дорощування недійсним, оскільки він був укладений з порушення вимог закону щодо отримання згоди органу опіки та піклування.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: орган опіки та піклування Ленінської районної у м. Харкові ради, приватний нотаріус Гриценко Є.В., ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним було відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом не було враховано, що разом з позивачем у спірному будинку проживає її малолітня дитина, її інтереси укладенням договору дарування були порушені.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справ: докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, шо їх регулює.

З відповідності до вимог ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

По справі достовірно встановлено, що ОСОБА_6, скориставшись своїм правом, як власник. 26 грудня 2007 року уклав з ОСОБА_3 договір дарування, відповідно до якого він, дарувальник передав, а ОСОБА_3, обдарована прийняла в дар житловий будинок з надвірними будівлями за АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України передбачається, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у страві і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 в судове засідання ні районного суду, ні суду апеляційної інстанції не були надані докази в обґрунтування того, що малолітня особа ОСОБА_7, мешкала та була зареєстрована у вказаному домоволодінні на час укладення договору дарування.

Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що згідно відповіді начальника СГІРФО Ленінського РВ ХМУГУМВС України від 22.12.2010 року, на момент укладення договору дарування у вказаному домоволодінні малолітня особа ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 не зареєстрована не була.

Судом першої інстанції правильно не взято до уваги надані, ОСОБА_2, довідки про склад сім'ї від 06.11.2007 року; 04.07.2008 року; 05.10.2010 року, оскільки вони лише свідчать про склад її сім'ї та осіб які мешкають разом з нею та з них не вбачається дата з якого часу неповнолітня ОСОБА_7 мешкає разом з ОСОБА_2 в зазначеному домоволодінні та чи зареєстровано в ньому. Крім того вказані довідки були видані посадовими особами зі слів батьків ОСОБА_2 і не підтверджуються документально, а саме домовою книгою та даними паспортного столу.

З огляду на викладене, судова колегія вважає, що суд першої інстанції розглядаючи спір, повно та всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює та прийшов до висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, у зв'яжу з тим, що договір дарування було укладено з власної волі дарувальника, який на законних підставах розпорядився належним йому майном передавши його у власність ОСОБА_3, при цьому прав інших осіб порушено не було, так як на момент укладення договору і до теперішнього часу ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 в домоволодінні за АДРЕСА_1 не зареєстрована, та відсутні будь-які докази того факту, що вона взагалі мешкала у вказаному домоволодінні на час укладення договору дарування.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 27 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту Її проголошення та може бути оскаржена в

касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді