Справа №442/3300/15-ц
Провадження №2/442/1209/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області

в складі головуючого судді Нагірної О.Б.

при секретарі судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Дрогобичі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3, третьої особи ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» про визнання протиправною бездіяльності особи, зобовязання надати відповідь та відшкодування моральної шкоди, суд-

встановив:

Позивач ОСОБА_2 звернувся із вказаним позовом до генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3, яким просить визнати протиправною бездіяльність генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3 щодо ненадання відповіді на звернення від 13.11.2014р. та 29.12.2014р., зобов»язати генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3 надати письмову відповідь на звернення у відповідності до Закону України «Про звернення громадян» та стягнути завдану такою бездіяльністю моральну шкоду в розмірі 10000 гривень.

В обгрунтування позовних вимог покликається на те , що працював водієм на ВАТ (тепер ПрАТ) «Дрогобицьке АТП-24655». 08.02.2006р. у м.Запоріжжі з ним під час виконання виробничого завдання стався нещасний випадок і він перебував на стаціонарному лікуванні в м.Запоріжжі з 08.02.2006р. по 10.04.2006р. Однак підприємство-роботодавець тривалий час відмовлялося визнавати нещасний випадок. У звязку з цим змушений був звернутися до Дрогобицького міськрайонного суду з позовом до АТП-24655 про зобовязання скласти Акт про нещасний випадок на виробництві.Проте, 10.10.2006р. року голова Правління ВАТ «Дрогобицьке АТП-24655» відповідач ОСОБА_3 підписав наказ про звільнення його з роботи за прогул. У звязку з цим 13.11.2014р. звернувся безпосередньо до відповідача ОСОБА_3 як посадової особи підприємства-працедавця із заявою, в якій пропонував йому в добровільному порядку поновити позивача на роботі. Цю заяву відповідачем було отримано 19.11.2014р. Пізніше, 29.12.2014р. на імя відповідача було надіслано заяву, в якій просив надіслати на свою адресу ряд документів, повязаних як із процедурою страхування водіїв на підприємстві, так і з страхуванням безпосередньо його як водія Дрогобицького АТП -24655 під час роботи на підприємстві. Цю заяву відповідачем було отримано 06.01.2015р. Проте, на жодну із цих заяв позивачем не було отримано відповіді, хоча кожна із них підлягало розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян» .

В судовому засіданні позивач вимоги підтримав з наведених вище мотивів. Також пояснив, що моральну шкоду йому було завдано багаторічною судовою тяганиною, а також тим, що очікуючи відповідей від відповідача він не міг влаштуватись на роботу , а також нікуди виїхати.

Представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, суду пояснила, що 13.11.2014р. позивач звернувся безпосередньо до відповідача ОСОБА_3 як посадової особи підприємства-працедавця із заявою, в якій пропонував в добровільному порядку поновити його на роботі. Згідно рекомендованого повідомлення, цю заяву відповідачем було отримано 19.11.2014р. Також 29.12.2014р. на імя відповідача знову було надіслано заяву, в якій позивач просив надіслати на його адресу ряд документів, повязаних як із процедурою страхування водіїв на підприємстві, так і з страхуванням безпосередньо його як водія Дрогобицького АТП-24655 під час роботи на підприємстві, яку відповідачем було отримано 06.01.2015р. Проте, на жодну із цих заяв позивачем не було отримано відповіді, хоча кожна із них підлягала розгляду в порядку, визначеному Законом України «Про звернення громадян». Неотриманням відповідей на заяви позивача йому спричинено моральну шкоду, яка полягала в створенні певних незручностей, нехтуванням відповідачем інтересами працівника, яку оцінюють в розмірі 10 тисяч гривень.

Також суду пояснила, що докази , надані суду представником «Дрогобицького АТП-24655» про відправлення відповідей на звернення позивача є неналежними, оскільки позивач таких не отримав. Крім цього копії таких відповідей підписані факсимільним підписом, а наказ від 2.01.2015р. щодо використання на підприємстві факсиміле підписаний відповідачем в той час , коли він перебував за кордоном. Крім цього інші документи , що є в матеріалах справи, зокрема посвідка про відрядження відповідача підписані також під час перебування відповідача за кордоном. Тому вважає, що стороною відповідача сфальсифіковані докази в справі, а тому такі не слід брати до уваги.

Відповідач в судове засідання не зявився, надіслав до суду заяву, в якій просить слухати справу у його відсутності, а також заперечення проти позову, в яких зазначено, що зокрема, на заяву від 12.11.2014 року позивачу надіслано відповідь вих. №15/12 від 15 грудня 2014 року, а на заяву від 29.12.2014 року підприємство відповіло листом за вих. №28/01 від 28.01.2015 року. Підтвердженням надання відповідей позивачу на його заяви є копії з журналу реєстрації вихідної кореспонденції ПрАТ Дрогобицьке АТП -24655. Відповіді надсилались простою поштовою кореспонденцією. Крім цього, позивачу, 28.05.2015 року, повторно направлено відповіді на його заяви від 12.11.2014 року та від 29.12.2014 року, що є предметом розгляду судом, згідно листа вих. 27/05 від 27.05.2015 року. Також заперечив проти аргументів позивача про завдання йому моральної шкоди.

Представник залученої судом до участі в справі третьої особи ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги заперечив, пояснивши що позивачу були надані відповіді на його звернення від 13.11.2014р. та 29.12.2014р. відповідно 15.12.2014р. та 28.01.2015р., крім цього повторно рекомендованим листом була надіслана відповідь на обидва звернення 28.05.2015р. Вважає вимоги позивача необґрунтованими, зокрема в частині стягнення моральної шкоди, оскільки завдання такої в розмірі 10 тисяч гривень не підтверджено жодними доказами.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази , суд в позові відмовляє, враховуючи таке.

Судом встановлено, що 12.11.2014р. позивач звернувся до відповідача ОСОБА_3 як посадової особи ПрАТ «Дрогобицьке підприємства-працедавця із заявою, в якій пропонував в добровільному порядку поновити його на роботі.

Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.8 зворот) таку заяву відповідачем було отримано 19.11.2014р.

29.12.2014р. на імя відповідача генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» було надіслано заяву, в якій позивач просив надіслати на його адресу ряд документів, повязаних як із процедурою страхування водіїв на підприємстві, так і з страхуванням безпосередньо його як водія ПрАТ«Дрогобицького АТП -24655» під час роботи на підприємстві(а.с.10). Цю заяву відповідачем було отримано 06.01.2015р. відповідно до рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.11).

Стаття 40 Конституції України гарантує право кожного направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Статтею 1 Закону України «Про звернення громадян» передбачено, що громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об'єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов'язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Відповідно до ст.18 вказаного Закону передбачено, що громадянин, який звернувся із заявою чи скаргою до органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об'єднань громадян, засобів масової інформації, посадових осіб, має право одержати письмову відповідь про результати розгляду заяви чи скарги.

Такому праву кореспондує встановлений згідно зі ст. ст. 7,15,19 Закону України «Про звернення громадян» обов»язок відповідних суб»єктів звернення об'єктивно і вчасно розглядати заяви, звернення, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).

Згідно ст.20 вказаного Закону встановлено місячний термін для розгляду відповідних звернень громадян, а у відповідних випадках не більше 45 днів.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст.4 ЦПК України).

Щодо вимоги позивача про визнання протиправною бездіяльності особи, а саме генерального директора ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655» ОСОБА_3, то така вимога про визнання бездіяльності неправомірною не узгоджується із передбаченими ст.16 ЦК України способами захисту порушеного права та охоронюваного законом інтересу, а отже не підлягає задоволенню.

У задоволенні вимоги ОСОБА_2 про зобовязання відповідача надати йому відповіді на звернення від 13.11.2014р. та 29.12.2014р. суд відмовляє, оскільки судом встановлено з оглянутого в судовому засіданні журналу вихідної кореспонденції ПрАТ «Дрогобицьке АТП-24655», який ведеться на підприємстві (прошитого та пронумерованого належним чином), що такі відповіді на звернення ОСОБА_2 були надані підприємством за підписом керівника генерального директора ОСОБА_3 15 грудня 2014року за номером 15/12 та 28 січня 2015року за номером 28/01 відповідно(а.с.22-23).

Крім цього на обидва звернення позивача ОСОБА_2 була повторно надана відповідь від 27 травня 2015року та направлена останньому згідно поштової квитанції (а.с.24) 28.05.2015року.

Щодо покликання представника позивача на те, що відповідачем та представником третьої особи не надано жодних підтверджуючих доказів про вручення позивачу зазначених відповідей, то суд такі не можу взяти до уваги, оскільки законом передбачено обовязок керівника підприємства надати письмову відповідь на звернення, однак обовязку відправлення такої відповіді рекомендованою кореспонденцією на нього не покладено.

Також представник позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні вказувала на те, що копії представлених відповідей на звернення позивача є неналежними доказами, оскільки відповідач неодноразово вводив суд в оману, представляючи документи, посвідчені його факсимільним підписом в той час, коли він перебував за кордоном.

Однак суд такі покликання не бере до уваги, оскільки в день надання відповідей позивачу на його звернення, а саме 15.12.2014р. та 28.01.2015р., згідно відповіді головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України (а.с.75) відповідач ОСОБА_3 перебував в Україні.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача, то на думку суду, така не підлягає до задоволення. Так, відповідно до вимог ч. 1 ст. 23, ст. 1167 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Частина 2 ст. 23 ЦК України передбачає, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодуванняморальноїшкоди» від 31.03.1995 р. № 4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Однак позивачем не доведений факт заподіяння йому моральних страждань неправомірними діями відповідача, не доведено причинного зв»язку між діями відповідача та спричиненням фізичних і моральних страждань, також не наведено жодних доказів у чому полягає та чим саме керувався позивач визначаючи розмір морального відшкодування.

Враховуючи все вищезазначене, суд в позові відмовляє.

Керуючись ст. ст. 3, 10,11,214,215, ЦПК України, ст. 16,23,1167 ЦК України, ст. ст. 1, 7,15,19,20 Закону України «Про звернення громадян», суд

вирішив:

В позові відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Повний текст рішення виготовлено 11 грудня 2015 року.

Суддя: О.Б.Нагірна