Справа № 642/9768/15-ц
Провадження № 2/642/2734/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Ленінський районний суд м.Харкова у складі:

Головуючого судді ОСОБА_1

За участі секретаря Радько В.В.,

розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу -

встановив:

23.12.2015 р. позивач звернувся до Ленінського районного суду м.Харкова із заявою про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, вказуючи, що просить заборонити ОСОБА_3 вчиняти дії щодо передачі/відчуження квартири № 70, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Борзенко, буд. №2, оскільки він вважає, що відповідач може вжити заходів щодо позбавлення усіх своїх майнових активів, що зробить неможливим виконання рішення суду.

Попередньо, 16.12.2015 року, представником позивача вже подавалося клопотання про накладення заборони відчуження на вказане майно відповідача, у задоволенні якого ухвалою від 18.12.2015 р. відмовлено у звязку з необгрунтованістю.

З матеріалів заяви вбачається, що представник позивача обґрунтовує свої вимоги про забезпечення позову посилаючись на свій похилий вік та скрутний матеріальний стан, та те, що відповідач добровільно не сплачує заборгованість.

Також у матеріалах справи, на які у своїй заяві посилається представник позивача, міститься Договір купівлі-продажу від 06.04.2004 р., у якому зазначено, що ОСОБА_4 придбала квартиру №70, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Борзенко, буд. №2. Проте заявник вказує, що власником квартири є Відповідач, ОСОБА_3.

Окрім того, у матеріалах справи знаходиться витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, у якому зазначено, що ОСОБА_3 є власником квартири №70, що розташована за адресою: м.Харків, вул.Борзенко, буд. №2. Проте витяг наданий станом на 23.07.2015 року.

Відповідно до положень ст. 151 ЦПК України, позивачу потрібно обґрунтувати причини необхідності забезпечення вказаного позову, а саме обґрунтувати його припущення щодо можливості вчинення відповідачем дій, спрямованих на відчуження вказаного майна, що могло б спричинити неможливість виконання рішення суду, та необхідність забезпечення позову саме вказаним видом забезпечення. Проте, ніяких додаткових пояснень з приводу вказаних відомостей надано не було.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Відповідно до ч.3 цієї ж статті, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 р. «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» : «Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам… Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.»

При вивченні матеріалів заяви та доданих до неї документів встановлено, що у заяві про забезпечення позову не зазначено конкретних причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, а саме представник позивача не вказує у заяві про забезпечення позову наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову можуть у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Оскільки позивачем у своїй заяві не обґрунтовано у повному обсязі необхідність забезпечення позову шляхом накладення заборони вчиняти дії щодо передачі/відчуження нерухомого майна відповідача, а саме його квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, а також заявником не підтверджено належності на праві приватної власності відповідачу вказаного майна, а тому суд не може визнати застосування забезпечення позову у даному випадку законним, доцільним та співрозмірним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.151,153,293 ЦПК України,

ухвалив:

у задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу- відмовити за необгрунтованістю.

Повідомити позивачу, що повернення заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою повернення заяви.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя