Справ № 635/8090/14-ц
Провадження № 2/635/2375/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року смт. Покотилівка

Харківський районний суд Харківської області в складі:

головуючого судді Назаренко О.В.,

за участі секретаря Гобленко К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс» про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні,

УСТАНОВИВ:

01.09.2014 року до Харківського районного суду Харківської області подано позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Чічіков Готель-Сервіс», в якому позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь 6042 гривні 10 коп. компенсації за несвоєчасно виплачений розрахунок при звільненні.

В своєму позові позивач посилається на те, що з 15 травня 2013 року по 14 квітня 2014 року позивач працювала на підприємстві відповідача менеджером та звільнена з посади за згодою сторін, але при звільненні позивач не отримала розрахунку, який з вини відповідача проведений лише 24 червня 2014 року, а тому позивач звернулась до суду із позовом про стягнення з відповідача суми середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку.

В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, пояснивши, що в день звільнення вона відмовилась виконувати додаткове доручення, звязку з чим їй відмовили у видачі остаточного розрахунку, банківська зарплатна карта була заблокована протягом двох днів. Позивач намагалась отримати розрахунок у касі підприємства, але охорона її не допускала на територію підприємства. В звязку із цим позивач зверталась до інспекції з питань праці, яка встановила факт порушення і лише після цього з позивачем остаточно розрахувались. Позивач вважає, що затримка остаточного розрахунку відбулась виключно з вини відповідача, на підставі чого просила суд позов задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні подав письмові заперечення проти позову і пояснив, що в день звільнення позивач отримала трудову книжку, після чого залишила територію підприємства, оскільки не стала чекати, поки бухгалтер виконає свою роботу по нарахуванню та виплаті остаточного розрахунку. За таких обставин відповідач у день звільнення позивача провів повне нарахування заробітної плати, здійснив обовязкові платежі, а суму, що підлягає виплаті позивачу була переведена на депозит, про що було повідомлено письмово позивача, але позивач не поспішала отримувати заробітну плату. Отже відповідач вважає, що сама позивач створила штучно умови, при яких вчасно не отримала остаточного розрахунку. На підставі наведених фактів представник відповідача просив суд повністю відмовити позивачу в задоволенні позову.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та дослідивши надані суду докази, судом встановлено наступне.

Наданими суду копіями наказів про прийняття на роботу та звільнення, копією трудової книжки, копією листа Територіальної державної інспекції з питань праці у Харківській області від 15.05.2015 року № 01-19/3992 судом встановлено, що згідно наказу № 18-К від 15.05.2013 року на підставі особистої заяви позивача прийнято на посаду менеджера по персоналу в ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс» на постійне місце роботи з складом 2930,00 гривень, з наказом позивача ознайомлено під підпис, що відповідає вимогам статей 94, 95, 96, -- КЗпП України.

Наказом № 42-К від 31.03.2014 року на підставі особистої заяви позивачу встановлено неповний робочий день з 01.04.2014 року з оплатою пропорційно відпрацьованому часу, що не суперечить вимогам статті 56 КЗпП України.

На підставі особистої заяви, наказом № 19-О від 13.03.2014 року позивачу було надано відпустку без збереження заробітної плати з 17.03 2014 року до 31.03.2014 року, тобто на 15 календарних днів, що не суперечить вимогам статті 26 Закону України «Про відпустки».

Згідно наказу № 50-к від 14.04.2014 року на підставі особистої заяви позивача звільнено з посади за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України 14.04.2014 року. Трудова книжка була видана не в день звільнення 14.04.2014 року, а 15.04.2014 року, чим порушені вимоги частини першої статті 47 КЗпП України. Виплата всіх сум, що належать при звільненні, у тому числі компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, не проведена в день звільнення, чим порушені вимоги частини першої статті 116 КЗпП України. Всі кошти, що належать позивачу при звільненні у розмірі 1443 гривень 14 коп. з рахуванням компенсації за всі невикористані дні щорічної відпустки, були задепоновані.

Факт проведення остаточного розрахунку з позивачем у касі ТОВ «Чічіков Готель-сервіс» 24 червня 2014 року підтверджений видатковим касовим ордером, виданим зазначеного дня, з якого вбачається, що позивач 24.06.2014 року отримала в касі підприємства 1443 гривен 13 коп. Таким чином остаточний розрахунок проведено через 71 день з дня звільнення.

Згідно вимог ст. ст. 116, 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Вирішуючи спір між сторонами щодо наявності підстав для задоволення позову, зокрема наявності вини власника або уповноваженого ним органу суд виходить із наступного.

Згідно ст. ст. 10,11,60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наданих позивачем доказів вбачається, що картковий рахунок позивачу було відкрито у АТ «Укрексімбанк», але заробітна плата перераховувалась не з підприємства ТОВ «Чічіков Готель-Сервіс», а з ПрАТ «Чічіков Готель-Сервіс», що підтверджує неможливість відповідачу провести остаточний розрахунок в день звільнення шляхом безготівкового перерахунку коштів.

Факт нарахування заробітної плати і проведення обовязкових податкових платежів в день звільнення позивача підтверджено наданими відповідачем платіжними документами. Підтверджено також і переведення зазначених коштів на депозит згідно розрахунково-платіжної відомості № НЗП-000069 за квітень 2014 року, про що належним чином позивача було повідомлено.

Доводи позивача про те, що її не допускали до каси підприємства не підтверджуються наданими суду доказами і позивач не приводить в обґрунтування цих доводів жодного достовірного факту.

Таким чином суд вважає, що докази вини відповідача в порушення строків виплати позивачу остаточного розрахунку відсутні, тому суд вважає необхідним відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі, а судові витрати на підставі ст. 88 ЦПК України суд відносить за рахунок держави.

Керуючись ст. ст. 10,11,60,61,88.212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог повністю відмовити.

Судові витрати віднести за рахунок держави.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня проголошення рішення суду, а особами, без участі яких постановлено рішення протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляцію не буде подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: Назаренко О.В.

.