Справа №2а-3720/09 12.05.2015 12.05.2010 12.05.2015
Провадження №22ц-2323/10
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-2323/10 Головуючий у 1-й інстанції Тихонова Н.С.
Категорія: 57 Суддя доповідач апеляційного суду Буренкова К.О.
РІШЕННЯ

іменем України

2010 року травня місяця 12 дня колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Славгородської Н.П.,

суддів: Буренкової К.О., Базовкіної Т.М.,

при секретарі: Голубкіній О.О.,

за участю: позивачки ОСОБА_1,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві справу

за апеляційною скаргою

управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі

м. Миколаєва (далі УПФ)

на постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2009 р. за позовом ОСОБА_1 до УПФ про визнання бездіяльності протиправною та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2009 р. Котлу бай Т.М. звернулася в суд з позовом до УПФ, в якому просила визнати протиправною бездіяльність щодо неперерахування їй як особі, яка має правовий статус дитини війни, доплати (підвищення) до пенсії, передбаченої Законом України від 18 листопада 2004 р. «Про соціальний захист дітей війни» (далі Закон від 18 листопада 2004 р.), у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 1 січня 2006 р. до 31 грудня 2007 року та зобовязати УПФ здійснити перерахування такої допомоги і забезпечити виплату заборгованості.

Постановою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2009 р. позов задоволено частково.

Зобовязано УПФ здійснити перерахунок пенсії з 2 квітня по 31 грудня 2006 р. та з 9 липня до 31 грудня 2007 року з підвищенням на 30% мінімальної пенсії за віком за розміром, встановленим ч. 1 ст. 28 Закону України від 9 липня 2003 р. «Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування» (далі Закон від 9 липня 2003 р.).

В апеляційній скарзі УПФ, посилаючись на невірне застосування судом норм матеріального права, просило постанову скасувати і ухвалити нову постанову про відмову у задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність постанови в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач отримує пенсію за віком та належить до категорії громадян, яким визначено статус дитини війни.

Положення ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що дітям війни пенсії або щомісячне довічне грошове утримання чи державна соціальна допомога, що виплачується замість пенсії, підвищується на 30% мінімальної пенсії за віком.

Однак, згідно з пунктом 17 ст. 77 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2006 р.

До того ж, Законом України від 19 січня 2006 р. «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2006 рік» із положень Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік» виключено пункт 17 ст. 77 вказаного вище Закону, а новою редакцією ст. 110 цього ж Закону встановлено, що пільги дітям війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., запроваджуються у 2006 р. поетапно, за результатами виконання бюджету у першому півріччі, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України за погодженням з Комітетом Верховної Ради України з питань бюджету.

Між тим, Кабінетом Міністрів України протягом 2006 р. не приймав рішення на виконання вимог ст. 110 Закону України від 20 грудня 2005 р. «Про Державний бюджет України на 2006 рік».

Отже, пільги для дітей війни, передбачені ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., безпосередньо у 2006 р. запроваджено не було.

В свою чергу, пунктом 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік» дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. зупинено на 2007 р. із урахуванням ст. 111 названого вище Закону.

Проте, рішенням Конституційного Суду України від 9 липня 2007 р. № 6-рп/2007 (справа про соціальні гарантії громадян) визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними) положення пункту 12 ст. 71 Закону України від 19 грудня 2006 р. «Про Державний бюджет України на 2007 рік», яким зупинено на 2007 р. дію ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. із урахуванням ст. 111 цього ж Закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції України закони, інші правові акти або їх окремі положення, що визнанні неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення про їх неконституційність.

Тому УПФ як орган, якому делеговано повноваження щодо призначення і виплати пенсії та доплат до них,&nbsp;повинен був діяти відповідно до вимог ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р. і здійснити відповідні перерахування (за той період, коли дія цієї норми не була зупинена). Однак, УПФ у порушення зазначених положень цього Закону таких нарахувань не проводило, чим і допустило протиправну бездіяльність.

Таким чином, в межах позовних вимог право на здійснення перерахунку підвищення до пенсії у розмірах, визначених ст. 6 Закону від 18 листопада 2004 р., мають діти війни з 9 липня до 31 грудня 2007 р..

Оскільки суд помилково поклав на відповідача обовязок щодо перерахунку пенсії за 2006 рік, постанова суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні цих вимог.

Доводи відповідача щодо правомірності своїх дій із посиланням на відсутність бюджетних коштів для повної реалізації програми з доплат дітям війни не приймаються до уваги, оскільки питання фінансування цих видатків не є предметом цього спору. Проблеми надання бюджетних коштів УПФ для виконання покладених на нього обовязків у справах цієї категорії виходять за межі заявлених вимог і тому судом не розглядалися.

Безпідставними є також посилання відповідача на можливість нецільового використання коштів УПФ, оскільки суди не ухвалювали рішення про проведення виплат із власних джерел фінансування останнього.

Разом з тим, дійшовши обґрунтованого висновку про протиправні дії відповідача щодо відмови здійснення перерахунку пенсії за 2007 рік та зобовязавши здійснити такий перерахунок, суд першої інстанції не зазначив в мотивувальній частині рішення обов'язок провести відповідні виплати.

Тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст.ст.309, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва задовольнити частково .

Постанову Ленінського районного суду м. Миколаєва від 04 грудня 2009 р. в частині покладення на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва обовязку виплачувати ОСОБА_1 підвищення до пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком з 2 квітня до 31 грудня 2006 р. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення .

У задоволенні позову ОСОБА_1 щодо покладення обовязку на управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва виплачувати підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за 2006 р. відмовити.

Постанову суду в іншій частині змінити. Доповнити резолютивну частину постанови обовязком управління Пенсійного фонду України в Ленінському районі м. Миколаєва виплатити підвищення у розмірі 30% мінімальної пенсії за віком за період з 9 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двох місяців з цього часу може бути оскаржено в касаційному порядку до Верховного Суду України.

Головуючий : Судді :