Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 23 грудня 2015 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О., суддів:ик за участю за участю представника позивача - Євтушенко О.І., Завгородньої І.М., Каракоці О.Р., Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргоюпредставника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року, в с т а н о в и л а: У листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обгрунтування, що відповідно до укладеного договору від 25 вересня 2013 року № OD04RA28320952 відповідач отримала кредит у розмірі 8 599 гривень 86 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24 серпня 2015 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 374 гривні 36 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами договору. Посилаючись на неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, у зв'язку із чим станом на 13 листопада 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 10 060 гривень 03 копійки, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь вказану суму. Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором на загальну суму 10 060 гривень 03 копійки. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши доповідь судді-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що відповідач повністю визнала позовні вимоги та не заперечувала проти їх задоволення, а тому дійшов висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором. Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна. За вимогами ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаним вимогам оскаржувані судові рішення не відповідають. Судами встановлено, що 25 вересня 2013 року між сторонами укладено договір шляхом підписання заяви позичальника, в якій зазначено, що вона разом з Умовами та правилами надання банківських послуг (далі - Умови), Тарифами складає кредитно-заставний договір № OD04RA28320952, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 8 599 гривень 86 копійок зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 24 серпня 2015 року. Відповідно до умов договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 374 гривні 36 копійок для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з умовами договору. Згідно зі ст. ст.526, 530, 610, ч. 1 ст.612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Вирішуючи спір, суд першої інстанції обмежився в мотивувальній частині посиланням на заяву відповідача про визнання позову та прийняття його судом. Апеляційний суд погодився, що висновок суду першої інстанції відповідає зібраним у справі доказам, яким дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин і закон, який їх регулює, визнання відповідачем позову не суперечило закону та не порушувало права, свободи та інтереси інших осіб. Однак такий висновок є передчасним, оскільки судами не враховано положення ч. 4 ст. 10 ЦПК України, згідно з яким суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджає про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 174 ЦПК України до ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій. Згідно із ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання позову відповідачем не є безспірною підставою для задоволення позову та не звільняє суд від обов'язку перевірити законність вимог позивача, і лише в цьому випадку ухвалити рішення. Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За змістом ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним. Вирішуючи спір, суд першої інстанції не перевірив, чи дотримано сторонами письмової форми договору з огляду на те, що Умови та правила, додані до позовної заяви, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, оскільки за вказаними Умовами передбачено порядок стягнення кредиту, процентів за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені та штрафу у випадку неналежного виконання зобов'язань за кредитним договором, та чи можна вважати такі Умови складовою частиною укладеного між сторонами договору. Крім того, судом першої інстанції залишено поза увагою, що згідно з розрахунком заборгованості, доданим позивачем до позовної заяви(а. с. 4) загальна сума боргу за період з 25 вересня 2013 року по 11 листопада 2014 року складає 10 060 гривень 03 копійки, з яких прострочене тіло кредиту - 7 750 гривень 75 копійок, заборгованість за процентами - 02 гривні 97 копійок, несплачені відсотки на прострочену заборгованість - 02 гривні 97 копійок, заборгованість по пені - 1 351 гривня 07 копійок та заборгованість по судовим штрафам - 955 гривень 24 копійки При цьому судом не перевірено, чи відповідає розмір заборгованості, зазначений у позовній заяві, з розміром, визначеним у розрахунку заборгованості, а тому висновок прозадоволення позову є передчасним. Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, в порушення вимог ст. 303 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги та не навів правових висновків, які б спростовували її доводи щодо недодержання письмової форми правочину, та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін. Порушення судами норм процесуального права щодо дослідження та оцінки доказів унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції. Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - задовольнити. Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 26 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. С.П. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік Ю.Г. Іваненко В.М. Коротун О.В. Попович Ю.Г. Іваненко