"05" серпня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючої судді Марфіної Н.В.,
за участі секретаря Бурлай О.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, треті особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ ДМС України в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку, -
22.06.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідачів про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги мотивовано тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2006 року. 10.10.2012 року шлюб між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був розірваний за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. Позивач зазначає, що відповідачка після розірвання шлюбу разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_3 виїхала за кордон до Білорусії і з того часу відповідачі у квартирі не проживають. Як відомо позивачу, відповідачка ОСОБА_2 повторно одружилась у Білорусії. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вказує, що утримання квартири та оплата комунальних послуг повністю покладено на нього і він позбавлений можливості вільно розпоряджатись належною йому власністю. Крім того, позивач зазначає, що будь-якої домовленості про збереження права користування житлом між ним та відповідачами не було.
До початку судового розгляду представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила.
Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи зміст наведеної норми та викладені вище обставини, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив.
Представник третьої особи Дніпровського районного відділу ДМС України в м. Києві в судове засідання не зявився, до суду надійшла заява третьої особи про розгляд справи за відсутності представника.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності дійшов висновку про те, що позовні вимоги підлягають до частково задоволення, з огляду на наступне.
Позивач є власником АДРЕСА_2, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 01.11.2006 року, копією реєстраційного посвідчення (а.с. 8-10).
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10.10.2012 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, який зареєстрований 15.03.2008 року, був розірваний.
Відповідно до положень ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним до шлюбу.
З огляду на дати укладення договору купівлі-продажу квартири та реєстрації шлюбу, квартира АДРЕСА_3 є особистою приватною власність позивача.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до положень ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно довідки форми 3 від 06.06.2015 року, у зазначеній квартирі зареєстровані: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2; ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с. 14).
Відповідно до положень ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.
Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Згідно ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.
Факт не проживання відповідача та її доньки у належній позивачу квартирі понад встановлені законом терміни, підтверджується актом затвердженим начальником ЖРЕО-412 від 15.06.2015 року, зі змісту якого вбачається, що відповідачка та її неповнолітня донька дійсно фактично не проживають з липня 2012 року по теперішній час за адресою: АДРЕСА_4, але зареєстровані за вказаною адресою (а.с. 14).
Таким чином, як вбачається з позовної заяви та зібраних по справі доказів, відповідач зі своєю неповнолітньою дитиною не проживають в квартирі понад встановлений ст. 405 ЦК України термін. Незважаючи на те, що відповідачка не проживає в квартирі, вона з реєстраційного обліку не знімається, не приймає участі в утриманні квартири та не сплачує комунальні послуги, тому суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням.
Стосовно вимог про зняття вказаних осіб з реєстраційного обліку, суд вважає, що у їх задоволенні слід відмовити виходячи з наступного.
Відповідно до положень ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Отже, наявність остаточного рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку відповідними державними органами при предявленні їм такого рішення без додаткового зобовязання рішенням суду здійснити державними органами такі дії.
Наведена позиція, зокрема, відображена у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав».
За наведених обставин у задоволенні позовних вимог про зняття відповідача та її неповнолітньої дитини з реєстраційного обліку слід відмовити, оскільки в даному випадку відсутній спір між сторонами, адже реалізуючі свої повноваження Дніпровський районний відділ Головного управління міграційної служби України у м. Києві, зобовязаний після набрання цим рішенням стосовно визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням законної сили, зняти цю особу з реєстраційного обліку без будь-якого додаткового зобовязання за рішенням суду.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 29, 391, 405 ЦК України, ст. 57 СК України, ст.ст. 1, 4, 10, 11, 57, 60, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 в особі законного представника ОСОБА_2, треті особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної у м. Києві державної адміністрації, Дніпровський районний відділ ДМС України в м. Києві, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою №212 в будинку №3-В по вул. Райдужній в м. Києві.
В іншій частині позову відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя -