Справа №150/873/15-ц
Провадження по справі №2/150/312/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року с. Мазурівка

Чернівецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючої: судді Цимбалюк Л.П.,

при секретарі Діденко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Чернівецького районного суду із вище вказаним позовом.

Позивач в судовому засіданні свої вимоги підтримує та просить їх задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнає, заперечує проти їх задоволення.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 являється власником будинку №4, розташованого по вул. Полякова с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, який вона отримала у спадок після смерті матері ОСОБА_3, про що державним нотаріусом Чернівецької державної нотаріальної контори Вінницької області видано свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВРМ №681155 від 23.08.2011 року /а.с. 12/ та стверджується витягом про державну реєстрацію прав №31154091 від 01.09.2011 року, виданим КП «Могилів Подільським міжрайонним бюро технічної інвентаризації» /а.с. 13/.

Частиною 5 статті 1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-АМ №057426, виданого 22.03.2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького районного управління юстиції Вінницької області, шлюб міє ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №33 від 16.06.2009 року /а.с. 5/.

Після розірвання шлюбу відповідач категорично відмовився виселитись із будинку, належного ОСОБА_1 на праві приватної власності, відмовляється звільнити будинок в добровільному порядку. Крім того, ОСОБА_2 вигнав ОСОБА_1 з належного їй будинку, тому вона змушена на даний час проживати в кухні, що стверджується показами позивача в судовому засіданні та не заперечується відповідачем.

Відповідач зловживає алкогольними напоями, на підставі чого систематично вчиняє сварки, бійки, знищує майно, належне ОСОБА_1, погрожує останній фізичною розправою, з приводу чого позивач неодноразово (17.06.2014 року, 31.10.2014 року, 07.07.2015 року) зверталася до Чернівецького РВ УМВС у Вінницькій області, в ході перевірки яких були встановлені факти протиправної поведінки ОСОБА_2, що стверджується висновками Чернівецького РВ УМВС України у Вінницькій області /а.с. 8, 9, 10/.

Відповідно до ст.157 Житлового кодексу України (далі ЖК України) членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Частиною1 статті 116 ЖК України встановлено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Статтею 383 Цивільного кодексу України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї.

Відповідно до ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З часу розірвання шлюбу 16.06.2009 року (про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №33) ОСОБА_1 не входить до складу сім*ї ОСОБА_4

Статтею 391 ЦК України встановлено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Пунктом 2 статті 48 Закону України "Про власність" передбачено, що власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відкодування завданих цим збитків.

Оскільки, відповідач у житловому будинку, належному ОСОБА_1 створює неможливі умови спільного проживання інших членів сім*ї, систематично порушує правила соціалістичного співжиття, ОСОБА_1, як власник будинку, вправі вимагати усунення будь-яких перешкод у користуванні ним. Незняття ОСОБА_2 з реєстрації місця проживання створює суттєві перешкоди для здійснення ОСОБА_1 своїх прав як власника житлового будинку.

Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, №1382-IV встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Позивачем відповідно до вимог ч.1 ст.60 ЦПК України належним чином доведено обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог щодо виселення ОСОБА_2 із житлового будинку.

Відповідачем належним чином не доведено свої заперечення проти вимог, заявлених ОСОБА_1, обґрунтовуючи свої заперечення проти позовних вимог останньої, не надав жодного документального підтвердження.

Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об*єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

На підставі вище викладеного, суд в силу статті 212 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Статтею 3 Основного Закону України людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

З метою захисту прав ОСОБА_2, гарантованих статтею 3 Конституції України, суд враховуючи всі обставини, приходить до висновку про відстрочку виконання даного рішення до закінчення опалювального сезону.

На підставі ст.3 Сімейного кодексу України, ст., ст. 383, 391 ЦК України, ст., ст.116, 157 Житлового кодексу України, ст., ст.48 Закону України "Про власність", ст., ст.6, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року, №1382-IV, керуючись ст., ст. 10, 11, 60, 74, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_2, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_1, виселити із житлового будинку №4, розташованого по вул. Полякова с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області, за неможливістю спільного проживання.

Зобовязати Чернівецький районний сектор Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області та Мазурівську сільську раду Чернівецького району Вінницької області зняти з реєстрації ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з будинку №4, розташованого по вул. Полякова с. Мазурівка Чернівецького району Вінницької області.

Відстрочити виконання даного рішення до закінчення опалювального сезону 15 квітня 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга, подана після закінчення установлених строків, залишається без розгляду, якщо апеляційний суд за заявою особи, яка її подала, не знайде підстав для поновлення строку.

Повний текст рішення відповідно до вимог ч.3 ст.209 ЦПК України складено 31.12.2015 року.

Суддя: Цимбалюк Л.П.