Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

Справа №377/1208/15-ц

Провадження №2/377/474/15

09 грудня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Малишенко Т.О., при секретарі Ахутіній А.А., за участі позивача ОСОБА_1, його представника відповідно до довіреності ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, третьої особи ОСОБА_4, інші представники третьої особи відсутні, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 треті особи ОСОБА_4, Славутицька міська рада Київської області, Відділ Держземагенства у м. Славутичі Київської області Головного Управління Держземагенства у Київській області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із позовною заявою про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобов'язання ОСОБА_3, відновити стан його земельної ділянки та паркану до стану, який існував до порушення його прав, а саме до 25.11.2014 року. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 25 листопада 2014 року облаштовуючи свою територію під виробництво, громадянин ОСОБА_3, який мешкає в м. Славутичі, Чернігівський квартал, буд. 37, самовільно пошкодив його майно, а саме зніс частину огорожі, яка стояла між їхніми будинками, та переніс межу між їх ділянками, зменшивши його земельну ділянку приблизно на пів сотки. Вважає що у відповідача відсутні будь-які правові підстави для знесення його огорожі та змінювати, встановлені межі земельних ділянок. Оскільки при проведені приватизації їхніх земельних ділянок було внесено недостовірні дані при визначенні меж земельних ділянок. На основі генерального плану забудови м. Славутича (ГСК-6, котеджна забудова Чернігівського кварталу), матеріалів приватизації котеджної забудови позиції 23-24 та матеріалів виконавчої зйомки фактично закріплених меж ділянок (в основному позиції 23-2) слідує наступне, що межі приватизованих ділянок забудови зміщені від проекту в південну сторону на 4 метри, котеджна забудова позиції 23-26 виконана зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 2-2,5 метри. Межі ділянок закріплених бетонними та металевими парканами (в основному позиції 23-24, 27) Позиція 23 Північно-західний кут ділянки закріплений відповідно до проекту. Північно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 3,5 метрів. Південно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-західному напрямку на 15 метрів. Південно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 8 метрів. Позиція 24 Північно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 3,5 метрів. Північно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в північно-східному напрямку на 15 метрів. Південно-західний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 8 метрів, Південно-східний кут ділянки закріплений зі зміщенням від проекту в південно-східному напрямку на 7,5 метрів. Позиція 25 Західна частина ділянки закріплена парканом зі зміщенням від проекту в східному напрямку від 2 до 3,5 метрів. Позиція 27 Західна частина ділянки закріплена парканом зі зміщенням від проекту в східному напрямку на 4 метри. Не зважаючи на те, що при забудові Чернігівського кварталу були розбіжності між генеральним планом та фактичною забудовою даного кварталу, при проведенні приватизації земельних ділянок між сусідами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, та ОСОБА_6, було узгоджено межі шляхом підписання відповідних документів, тобто, визначено межі в натурі. Даний порядок був грубо порушений відповідачем. Позивачем було подано скаргу до органів місцевого самоврядування щодо захисту його порушених прав, в скарзі він просив в межах Закону України «Про місцеве самоврядування» та Земельного кодексу України прийняти рішення щодо притягнення до адміністративної відповідальності громадянина ОСОБА_3, за порушення вимог Земельного кодексу України та зобов'язати його відновити межі між їхніми земельними ділянками. На зазначену скаргу надійшов лист №05-02/493 від 28.07.2015 року, яким органи самоврядування не прийняли ніякого рішення по його скарзі, а рекомендували звернутися до суду за захистом його порушених прав. У вересні місяці 2015 року було отримано лист відповідача від 28.07.2015 року, яким підтверджується, що відповідач незаконно зніс його паркан. Більш того, він вимагає в нього кошти за незаконний демонтаж його паркану, у зазначену листі відповідач посилається, як на правомірність своїх дій на рішення Славутицької міської ради Київської області від 03.09.2014 року № 1554-48-УІ, хоча даним рішенням лише доручено відділу містобудування та архітектури провести роз,яснювальну роботу із власниками земельних ділянок ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_1, та ОСОБА_6, щодо необхідності виконання вимог Земельного кодексу України стосовно добросусідства, а також у разі не врегулювання спірного питання мирним шляхом звернутись до суду із відповідним позовом. Вважає що діями ОСОБА_3, щодо перенесення меж між їхніми земельними ділянками, привласнення частини його власності та пошкодження його власності є незаконними. Відповідач повинен відновити порушене його право власності, шляхом відновлення меж, які існували до перенесення межі, а саме до 25.11.2014 року.

В судовому засіданні позивач і його представник відповідно до довіреності, заявлені позовні вимоги підтримали у суді дали покази аналогічно викладеним у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_3, заявлені позовні вимоги не визнав, вважав, що його дії правомірні, оскільки огорожа, яку встановив позивач перебувала на його землі, він намагався вирішити це питання добросусідські, але позивач відмовився і тому він письмово попередив, позивача щоб той переніс огорожу і відновив порушені його права, тобто привів межу між їх земельними ділянками відповідно до рішення міськвиконкому від 03.09.2014 року та рішення Славутицького міського суду від 10.04.2014 року, тому був змушений відновити своє право, при цьому він поставив свою огорожу на межі, а огорожу позивача не чіпав, що підтверджується фотографією від 25.07.2015 року.

Третя особа ОСОБА_4, підтримав позовні вимоги позивача, зазначивши, що якщо залишити ті межі, які визначив ОСОБА_3, огорожею яку він поставив, то їм прийдеться усім переносити свої межі. Тому вважає, дії ОСОБА_3, неправомірними і тому він зобов,язаний відносити права позивача.

Представник третьої особи Славутицької міської ради в судове засідання не з,явився, до суду надано заяву про розгляд справи без участі їх представника. Відповідно до письмових пояснень вони позовні вимоги позивача ОСОБА_1, не підтримали, оскільки У 2011 році ОСОБА_3, отримав технічну документацію із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), на планах якої відображено порушення межі між ділянками його та ОСОБА_1, з боку саме ОСОБА_1, але межі не були відновлені відповідно до Державних актів на землю. Керуючись цією документацією ОСОБА_3, переніс паркан у 2014 році, але не зміг пред'явити межові знаки меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), згідно з якими переніс паркан, які б підтвердили, що його перенесено та встановлено на межі згідно Державного акту на землю (лист від 05.08.2015 №05-02/309 виконавчого комітету Славутицької міської ради). Звертають увагу суду, що в квітні 2014 року чинність Державного акта на право приватної власності (серія РІ № 238482), виданого ОСОБА_1В, була підтверджена рішенням Славутицького міського суду Київської області від 10.04.2014року, справа № 377/323/14-ц. Для з'ясування, як, відповідно до Державних актів, встановлені фактичні межі земельних ділянок житлових будинків 36, 37, 38, 39, 40 у Чернігівському квартал м. Славутича, виконавчий комітет Славутицької міської ради звернувся до Сектору генплану та геоконтролю СО СтС ДСП ЧАЕС (який має ліцензію на виконання землевпорядних робіт). Була розроблена схема фактичного розміщення меж земельних ділянок, яка підтвердила, що фактичний паркан, встановлений між житловими будинками ОСОБА_1, та ОСОБА_3, розміщено на ділянці ОСОБА_3 Не зважаючи на надані сторонам роз'яснення щодо вирішення цього спірного питання з урахуванням вимог добросусідства та обов'язків щодо спільних меж, власники не дійшли згоди, у зв'язку з чим Славутицька міська рада зобов'язала власників житлових будинків №38, 39, 40 у термін до 30.09.2014 перенести межі ділянок відповідно до Державних актів на право приватної власності (рішення Славутицької міської ради № 1554-48-УІ від 03.09.2014 «Про розгляд земельного спору»). У випадку відмови від виконання цього рішення будуть підготовлені позовні заяви до суду для примусового звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок. Тому просили зобов'язати позивача (ОСОБА_1,) виконати рішення Славутицької міської ради № 1554-48-УІ від 03.09.2014 «Про розгляд земельного спору», та абзац 18 Рішення Славутицького міського суду Київської області від 10.04.2014,права №377/323/14-ц, а саме привести межі земельної ділянки ОСОБА_1, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю.

Треті особи Відділ Держземагенства у м. Славутичі Київської області Головного Управління Держземагенства у Київській області, правоприємниками якого є Відділ Держгеокадастру у м. Славутичі Київської області до суду не з,явилися, надали письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1, є власником земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії РІ № 238482 від 06.08.2004 року, виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,0600 гектара, що розташована за адресою: м. Славутич, Чернігівський квартал, МБК-6, поз.24, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки м. Славутич, Чернігівський кв-л б.№38), оскільки згідно договору купівлі-продажу державного майна об'єкта незавершеного будівництва, що продано на аукціоні: «Котедж МБК-6 поз. 24» від 12 вересня 2002 року, посвідченого приватним нотаріусом Славутицького міського нотаріального округу Київської області ОСОБА_7, реєстр. № 4988, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Київській області (Продавець) зобов'язалося передати у власність громадянина України ОСОБА_1 (Покупець) об'єкт незавершеного будівництва - Котедж МБК-6, поз. 24, який знаходиться за адресою: 07100, Київська область, м. Славутич, на земельній ділянці площею 0,06га, питання відведення, купівлі або довгострокової оренди якої вирішується Покупцем самостійно з місцевими органами влади в порядку, установленому чинним законодавством, і є об'єктом приватизації згідно з наказами Фонду державного майна України від 21.12.2001року №2372 і Регіонального відділення Фонду державного майна України по Київській області від 30.01.2002року № 5-27-1/2, а Покупець зобов'язався прийняти цей об'єкт незавершеного будівництва і сплатити за нього ціну відповідно до умов, що визначені у цьому договорі.

Рішенням виконавчого комітету Славутицької міської ради від 24 листопада 2004 року № 730 затверджено акт Державної технічної комісії про прийняття закінченого будівництвом об'єкту «Двоповерховий житловий будинок поз. 24, МБК-6» індивідуального забудовника ОСОБА_1.

На підставі рішення виконавчого комітету Славутицької міської ради від 01.12.2004 року №776 ОСОБА_1 видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 13.12.2004 р. - будинок за адресою: м. Славутич, Чернігівський квартал, буд. 38, загальною площею 264,7 кв.м., житловою площею 90,7 кв.м., який складається з 4-х кімнат.

Право власності ОСОБА_1 на цей будинок зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 16 грудня 2004 року.

На підставі рішення Славутицької міської ради від 20.09.2002 р. № 66-06-ІУ ОСОБА_1 передана безкоштовно у приватну власність земельна ділянка площею 0,06га в межах згідно плану на території м. Славутича, Чернігівський квартал, МБК-6, поз. 24, для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд та видано державний акт на право приватної власності на землю серії Р1 № 238482.

Відповідач ОСОБА_3, є власником сусідньої земельної ділянки, відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю серії ЯК № 697852 від 12 лютого 2010 року, зареєстрованим в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10 виданого виконавчим комітетом Славутицької міської ради Київської області на земельну ділянку площею 0,1000 гектара, що розташована за адресою: м. Славутич, Чернігівський квартал, МБК-6, поз.25, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських споруд (юридична адреса розташування земельної ділянки м. Славутич, Чернігівський кв-л б.№37).

З оглянутої у судовому засіданні технічної документації зі складання державних актів на право приватної власності громадян на землю (яка знаходиться у цивільній справі № 377/323/14-ц) - Чернігівський, Добринінський квартали м. Славутича, 2002 року, виконавець кооператив «Садівник», видно, що на підставі заяви ОСОБА_1, від 15.06.2002 року було проведено інвентаризацію та встановлення меж земельної ділянки, складено акт установлення і узгодження зовнішніх меж землекористування в натурі та передачі на зберігання встановлених межових знаків землекористування ОСОБА_1, на території Чернігівського кварталу, поз.24, складено план меж земельної ділянки площею 0,0600га з описом меж та таблицею точок, ліній і дирекційних кутів. Згідно висновку експертного будівельно-технічного дослідження № ЧК-98/1 (який був надано позивачем ОСОБА_1, по цивільній справі №377/323/14-ц), щодо встановлення на місцевості меж земельної ділянки за адресою: м. Славутич,Чернігівський квартал 38 (24) встановлено невідповідність фактичних меж та площі земельної ділянки, якою користується позивач (ОСОБА_1,), межам та площі земельної ділянки, які вказані в державному акті. Так, фактична площа земельної ділянки становить 838,0 кв.м., тоді як згідно державного акту 600 кв.м., тобто збільшена на 238,0 кв.м. При порівнянні меж земельної ділянки згідно державного акта фактичні межі земельної ділянки позивача (ОСОБА_1,) (по парканах) розташовані так, що власники сусідньої земельної ділянки №23 (юридична адреса Чернігівський, 39, власник ОСОБА_4,) що розташована ліворуч, користуються частиною суміжної земельної ділянки № 24, яка належить позивачеві, площею 64,78 кв.м., а позивач (ОСОБА_1,) користується частиною суміжної земельної ділянки № 25 (юридична адреса Чернігівський кв-л б.37, власник якої є ОСОБА_3І.), що розташована праворуч, площею 70,63 кв.м. (див. дод.1 до висновку). При порівнянні меж земельної ділянки згідно генерального плану Чернігівського кварталу м. Славутича фактичні межі земельної ділянки розташовані так, що власники земельної ділянки №23 (№39) користуються частиною суміжної земельної ділянки № 24 (38) площею 15,6 кв.м., що розташована ліворуч, а власник земельної ділянки № 24 (№38) (позивач ОСОБА_1,) користується частиною земельної ділянки №25 (№37) відповідач ОСОБА_3, площею 20,69 кв.м., що розташована праворуч (див. дод.2 до висновку).Для відновлення меж земельної ділянки площею 600 кв.м. згідно державного акта, а також згідно генерального плану необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у дод.1 та у дод.2 до висновку експертного дослідження.

Рішенням Славутицького міського суду цивільна справа № 377/323//14-ц від 10.04.2014 року за позовом ОСОБА_8, до виконавчого комітету Славутицької міської ради Київської області, третя особа - відділ Держземагентства в м. Славутичі Київської області, про визнання недійсним державного акту на право власності на землю, позов ОСОБА_1 про визнання недійсним державного акта залишено без задоволення. Дане рішення набрало законної сили 26.04.2014 року. При цьому в Абзаці 18 даного рішення зазначено що « Для відновлення меж земельної ділянки площею 600 кв.м. згідно державного акта, а також згідно генерального плану необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у дод.1 та у дод.2 до висновку експертного дослідження».

Відповідно до ч.1 ст.78 Земельного Кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них (ч. 2 цієї статті).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Згідно ч.1 ст.116 Земельного Кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та право користування земельними ділянками з земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або місцевого самоврядування.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

У відповідності до вимог ст. 90 Земельного Кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Відповідно до ст.91 Земельного Кодексу України власники земельних ділянок зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок і дотримуватись правил добросусідства.

Згідно ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку виникає після одержання її власником документу, що посвідчує право власності на земельну ділянку, а ст.126 Земельного Кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами.

Відповідно до вимог ст.106 Земельного Кодексу України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановлення твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Правилами ст.152 Земельного Кодексу України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення пов,язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою і відшкодування завданих збитків. Даною статтею визначено способи захисту прав на земельні ділянки і частиною другою цієї передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав. При цьому особи мають рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. В даному випадку в порушення вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів того, що відповідач чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою яка належить позивачу, тобто відповідач вчиняє якісь дії, направлені на порушення його права землекористувача. Оскільки для відновлення меж земельної ділянки площею 600 кв.м., юридична адреса м. Славутич, Чернігівський кв-л б.38, згідно державного акта, а також згідно генерального плану необхідно перенести існуючі межі (паркани) відповідно до варіантів, зазначених у дод.1 та у дод.2 до висновку експертного дослідження, так як власник земельної ділянки № 24(№38) (позивач ОСОБА_1,) користується частиною земельної ділянки №25 (№37) відповідача ОСОБА_3, площею 20,69 кв.м.

За таких обставин у суду відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1, про усунення перешкод в користуванні його земельною ділянкою, в тому числі у спосіб, заявлений в позовних вимогах. Позивач всупереч положень ст. 60 ЦПК України не довів та не надав суду належних та допустимих доказів в підтвердження того, що з боку відповідача існують перешкоди у користуванні його земельною ділянкою. Так позивачем не доведено, яким чином порушені його права, яким чином йому чиняться перешкоди відповідачем в користуванні його земельною ділянкою. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Керуючись ч.1 ст. 218 ЦПК України, ст.ст. 90,91,125,106,116,152 ЗК України, ст.391ЦК України,

в и р і ш и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 - про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя Т. О. Малишенко