АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2286/15 Справа № 201/414/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Хлус Ю.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року у цивільній справі за позовом Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 за участю третьої особи: приватного підприємства «Дарья» про стягнення страхового відшкодування, -

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року МТСБУ звернулося до суду з вищезазначеним позовом посилаючись на те, що 14 січня 2011 року водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем НОМЕР_1 скоїв наїзд на автомобіль «Іvесо», державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням водія ОСОБА_3, що належить ПП «Дарья». Винним у вчиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано ОСОБА_2, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, у зв»язку із чим, МТСБУ виплатило потерпілому 31 264,24 грн. в рахунок відшкодування завданої шкоди та звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування понесених витрат в порядку регресу.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року позовні вимоги МТСБУ задоволено (а.с.144-146)

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь МТСБУ в порядку регресу 31 264,24 грн. та судові витрати у розмірі 312,24 грн., а всього 31 576, 48 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог (а.с.152-155).

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема питання про те, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до спірних правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в порядку регресу, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ст. 1191 ЦК України, саме МТСБУ має право зворотної вимоги до ОСОБА_2, якого визнано винним у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди.

Однак, з такими висновками суду погодитись повністю не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14 січня 2011 року ОСОБА_2, керуючи автомобілем «MAN», державний номерний знак 162 98 ЕВ, порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, внаслідок чого скоїв наїзд на транспортний засіб «Іvесо», державний номерний знак НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_3, що належить ПП «Дарья», відповідальність якого застрахована у ПрАТ «Брокбізнес» згідно полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту (а.с. 23).

Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 лютого 2011 року ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП (а.с.5).

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, згідно висновку спеціаліста від 14 лютого 2011 року, власнику автомобіля «Іvесо», державний номерний знак НОМЕР_3, заподіяно шкоду у розмірі 35 480, 16 грн., розмір якої дорівнює вартості транспортного засобу (автомобіль вважається конструктивно загиблим, а.с. 6-9).

Відповідно до висновку спеціаліста від 25 квітня 2011 року, ліквідаційна вартість автомобіля НОМЕР_4, становить 4 615, 92 грн. (а.с.15-16).

20 червня 2011 року МТСБУ виплатило ПП «Дарья» страхове відшкодування у розмірі 31 264, 24 грн., тобто різницю між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди (а.с.28) та витрати за проведене автотоварознавче дослідження у розмірі 400 грн.

Доказів на підтвердження виконаних робіт по заміні деталей та ремонту автомобіля «Iveco» на загальну суму 31 264, 24 грн., матеріали справи не містять.

Відповідно до положень ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Суд першої інстанції не прийняв до уваги, що відповідно до ст. 28 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі ОСОБА_4), шкода, заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, ? це шкода, повязана, у тому числі, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з аварійним сертифікатом (рапортом), звітом (актом) чи висновком про оцінку, виконаним аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства, витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди. У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо транспортний засіб вважається фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

Відповідно до п. 15 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження. Однак доказів на підтвердження вартості знищеного автомобіля матеріали цивільної справи не містять.

Таким чином, при вирішенні питання про розмір збитків, які підлягають відшкодуванню у зв'язку з пошкодженням автомобіля, з'ясуванню підлягають вартість транспортного засобу, вартість його ремонту і зазначені обставини повинні бути оцінені з точки зору економічної обґрунтованості ремонту; при цьому розмір страхового відшкодування залежить і від того, чи погоджується власник транспортного засобу на визнання такого транспортного засобу фізично знищеним.

З урахуванням вищезазначеного, суд першої інстанції в порушення положень ст.ст. 212-214 ЦПК України в повній мірі цих обставин у справі не з'ясував та вирішуючи питання щодо стягнення страхового відшкодування, залишив поза увагою, що згідно з висновком № 330 вартість матеріального збитку, заподіяного внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику транспортного засобу «Iveco» становить 35 480,16 грн. При цьому ринкова вартість вказаного транспортного засобу також становить 35 480,16 грн. На підставі висновку спеціаліста № 23/2011, ліквідаційна вартість автомобіля НОМЕР_4, становить 4 615, 92 грн., тобто його відновлювальний ремонт економічно недоцільний.

Стягуючи з ОСОБА_2 шкоду, що пов'язана з пошкодженням (фізичним знищенням) транспортного засобу, у розмірі ринкової вартості автомобіля, суд першої інстанції не звернув увагу, що висновком спеціаліста визначено ринкову вартість автомобіля на момент проведення дослідження, і не встановлено його вартість до ДТП, а також не встановлено різницю між вартістю транспортного засобу до та після ДТП, у зв'язку з чим автомобіль можна вважати знищеним. Також суд першої інстанції не вирішив питання про залишення залишків транспортного засобу ні позивачу, ні відповідачу, що є визначальним при присудженні розміру відшкодування шкоди, спричиненої знищенням транспортного засобу.

Пунктом 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», роз'яснено, що при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».

Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається.

При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, ст. 1191 ЦК), а також ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст.993 ЦК і ст.27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.

В порушення зазначених вище вимог, суд першої інстанції не визначився з характером спірних правовідносин та не звернув уваги, що в даному випадку виникла суброгація та до даних правовідносин суд помилково застосував ст. 1191 ЦК України, оскільки необхідно застосовувати ст. 993 ЦК України та ст. 27 ЗУ «Про страхування».

За таких обставин, у відповідності до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підстави для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Дніпропетровська від 28 листопада 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог Моторно (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_2 за участю третьої особи: приватного підприємства «Дарья» про стягнення страхового відшкодування - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_5

ОСОБА_4