УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,
суддів: Амеліна В.І., Остапчука Д.О.,Дербенцевої Т.П., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулось до суду з позовом, у якому просило стягнути ОСОБА_6 18,86 доларів США поточної заборгованості за процентами за користування кредитними коштами (за січень), 1 592 доларів США заборгованості за прострочення сплати процентів, 39 722 грн 31 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту та 20 038 грн 84 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів.

На обґрунтування своїх позовних вимог посилалось на ті обставини, що 01 серпня 2008 року між сторонами укладено кредитний договір, за яким банк надав, а відповідачка отримала 4 600 доларів США зі строком їх повернення до 29 липня 2011 року та сплатою 14,8 % річних за користування коштами, а на прострочену заборгованість - зі сплатою збільшеної ставки 15,8 % річних, на забезпечення виконання якого передала в заставу банку належний їй автомобіль «Daewoo Matiz», 2007 року випуску.

Однак ОСОБА_6 не виконала належним чином взятих на себе зобов'язань за кредитним договором і за позовом банку рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 10 листопада 2010 року з неї стягнуто 21 513 грн 80 коп. боргу, який утворився станом на 06 серпня 2010 року, та 1 335 грн штрафу за незастрахування предмета застави, яке не виконано.

Оскільки відповідачка продовжує користуватися грошовими коштами і не виконувати умов кредитного договору, який є чинним, за період з 07 серпня 2010 року по 19 січня 2015 року утворився борг за процентами за користування коштами та пенею за несвоєчасне повернення кредиту та процентів.

24 квітня 2015 року заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 25 169 грн 08 коп. простроченої заборгованості за процентами за користування кредитом, 298 грн 13 коп. простроченої заборгованості за процентами за користування коштами за період з 01 січня 2015 року по 19 січня 2015 року, 39 722 грн 31 коп. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 20 038 грн 84 коп. пені за несвоєчасну сплату процентів.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

29 липня 2015 року рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області рішення суду першої інстанції в частині стягнення простроченої заборгованості щодо процентів за користування кредитом у розмірі 25 169 грн 08 коп., простроченої заборгованості щодо процентів за користування кредитом у розмірі 298 грн 13 коп. та пені за несвоєчасну сплату процентів у розмірі 20 039 грн 84 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих позовних вимог відмовлено.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати рішення апеляційного суду і змінити рішення суду першої інстанції та викласти резолютивну частину рішення у наступній редакції: стягнути з ОСОБА_6 заборгованість та пеню за кредитним договором станом на 19 січня 2015 року у сумі 1 611,06 доларів США та 59 761 грн 15 коп, в тому числі: 1 592,20 доларів США - прострочена заборгованість щодо процентів за користування коштами, 18,86 доларів США - прострочена заборгованість щодо процентів за користування коштами за період з 01 по 19 січня 2015 року, 39 722 грн 31 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту та 20 038 грн 84 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Свої вимоги мотивував тим, що апеляційний суд неправильно застосував ст. 599 ЦК України, оскільки кредитний договір не припинився у зв'язку з ухваленням рішенням про стягнення боргу, а суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув борг за процентами за користування коштами у гривнях, тоді як позивач просив в доларах США, отже судами неправильно застосовані норми матеріального права та порушені норми процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором та рішення суду, яким стягнуто борг, кредитний договір продовжує діяти і станом на 19 січня 2015 року виник борг за процентами за користування коштами та пенею за несплату кредитних коштів та процентів, який підлягає стягненню у гривнях.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом та пені за несвоєчасну їх сплату, апеляційний суд виходив з того, що дія договору кредиту закінчилась з ухваленням рішення суду про стягнення боргу 10 листопада 2010 року і зобов'язання позичальника щодо повернення тіла кредиту та процентів є виконаними, тому підстав для нарахування процентів та пені за несвоєчасну їх сплату немає.

Разом із тим погодився з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідачки пені за несвоєчасне повернення кредиту, оскільки наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору та не звільняє боржника від виконання грошового зобов'язання, а кредитора - права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, залишив в цій частині рішення суду першої інстанції без змін.

Проте з таким рішенням суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим з виконанням усіх вимог цивільного судочинства, згідно із законом, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржуване рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом встановлено, що 01 серпня 2008 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, за яким банк надав їй 4600 дол. США кредиту зі строком повернення до 29 липня 2011 року та сплатою 14,8 % річних у валюті кредиту за користування кредитом, а на прострочену заборгованість - зі сплатою збільшеної на 1 % ставки (15,8 %).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між сторонами укладено договір, за яким відповідачка передала в заставу банку автомобіль «Daewoo Matiz», 2007 року випуску.

У зв'язку із виникненням заборгованості за кредитним договором за позовом банку 10 листопада 2010 року рішенням Павлоградського міськрайонного суду стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» 21 513 грн 80 коп. боргу за кредитним договором станом на 06 серпня 2010 року, яка складається із: 590,03 долари США - прострочена сума кредиту, 1 702,01 долар США - поточна заборгованість за кредитом, 73,50 доларів США - проценти за користування кредитом, 29,28 долари США - борг зі сплати поточних процентів та 2 565 грн 24 коп. - пеня.

Банк, вказуючи про те, що ОСОБА_6 не виконує рішення суду про стягнення боргу та своїх зобов'язань за кредитним договором, який продовжує діяти, за період з 07 серпня 2010 року по 19 січня 2015 року згідно з умовами договору їй нараховані: 1 592,20 дол. США - прострочена заборгованість щодо процентів за користування кредитом, 18,86 дол. США - поточна (за січень 2015 року) заборгованість щодо процентів за користування кредитом, 39 722 грн 31 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту, 20 038 грн 84 коп. - пеня за несвоєчасну сплату процентів.

Відповідно до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Статтями 525, 526, 599 ЦК України передбачено, що зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. 303 ЦПК України не перевірив законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Не перевірив правильності висновку суду першої інстанції про те, що відповідачка не виконала взятих на себе зобов'язань за кредитним договором та не сплатила процентів за користування коштами, допустила прострочення їх сплати, у зв'язку з чим нарахована пеня відповідно до умов договору, що є підставою для стягнення боргу, а пославшись на те, що дія договору припинилась у зв'язку з ухваленням рішення про стягнення боргу, не перевірив його виконання боржником та зробив передчасний висновок про відмову в задоволенні цих вимог.

Не врахував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України, що відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України у постанові від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, не надав цим обставинам відповідної оцінки.

Натомість зробив суперечливий висновок про те, що наявність невиконаного боржником судового рішення не позбавляє кредитора права на отримання сум, визначених ст. 625 ЦК України та п. 5.3 кредитного договору, та погодився з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача пені за несвоєчасне повернення кредиту у розмірі 39 722 грн 31 коп., при цьому не погодився з рішенням суду про стягнення процентів за користування кредитом та нарахованої пені у зв'язку із простроченням їх сплати, вважаючи договір припиненим.

Разом із цим апеляційний суд порушив норми процесуального права та права позивача, вийшов за межі доводів його апеляційної скарги та не врахував, що рішення суду оскаржувалось банком тільки щодо визначення судом першої інстанції еквіваленту та стягнення заборгованості у гривні, замість доларів США, як просив позивач, і заявник посилався на порушення судом першої інстанції ст. 11 ЦПК України та відсутність відповідних мотивів, не надав цим обставинам відповідної оцінки та не перевірив правильності рішення суду першої інстанції в цій частині з урахуванням правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 16 вересня 2015 року в справі № 6-190цс15, ухвалив рішення з порушенням норм процесуального права.

Невиконання судом апеляційної інстанції норм процесуального права унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий розгляд, як передбачено ст. 338 ЦПК України.

За таких обставин касаційну скаргу потрібно задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 338 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк» задовольнити частково, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 липня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.П. Касьян
Судді: В.І. Амелін Т.П. Дербенцева Д.О. Остапчук В.О. Савченко