Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Євтушенко О.І., Мартинюка В.І., СитнікО.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі -ТОВ «Авто Просто») про визнання договору недійсним.

Посилалися на те, що відповідач веде нечесну підприємницьку практику,вводить споживачів в оману та порушує принцип рівності сторін договору, тому просила суд визнати недійсною угоду від 31 січня 2012 року № 376606, два додатки до неї, стягнути з відповідача грошові кошти у розмірі 96 042,16 грн та моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судового рішення в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з яким погодився суд апеляційної інстанції виходив із відсутності підстав, передбачених ч. ч. 1, 3, 5 , 6 ст. 203 ЦК України.

Судом встановлено, що 31 січня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_4 укладено Угоду № 376606 про надання останній як учаснику системи «Авто Так», послуг спрямованих на придбання автомобіля.

Укладена між позивачем та відповідачем Угода складається з основного тексту Угоди, Додатку № 1 (анкети учасника), Додатку № 2 (Правила функціонування системи придбання в групах Авто Так). Всі додатки підписані сторонами і є невід'ємними частинами Угоди. Сама Угода та Додаток № 2 до неї містять описання послуг, що надаються ТОВ «Авто Просто».

Предметом вказаної угоди є надання учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання автомобіля Chevrolet Lacetti. Позивача було зараховано в групу № 001163 та присвоєно номер 235, актуальна ціна 121 800 грн.

За період з 14 лютого 2012 року по 16 червня 2014 року ОСОБА_4 на розрахунковий рахунок ТОВ «Авто Просто» були сплачені грошові кошти у розмірі 96 042 грн 16 коп.

Згідно Додатку № 1 вказаного договору учасник зобов'язаний сплатити: вступний внесок - 4 384, 80 грн, щомісячний цілий чистий внесок (частина вартості автомобіля, за рахунок якого здійснюється його придбання) - 0,8333 %, щомісячний внесок в оплату послуг - 0,5 %, щомісячний страховий внесок - 0,065 %, плата за право на отримання автомобіля - 3 %.

За змістом ст. ст. 4, 5 Угоди Учасник системи користується правами та виконує обов'язки, визначені договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та частини першої статті 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, саме на момент вчинення правочину.

Положеннями статті 203 ЦК України встановлено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Відповідно до положень, закріплених у ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Зокрема, відповідно до п. 7 ч. 3 ст. 19 цього Закону забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Таким чином, Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару.

Таким чином, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України. Так, пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

У той самий час предметом Угоди сторін, укладеної в рамках функціонування системи придбання автомобілів у групах «АвтоТак», є надання учаснику програми адміністративних послуг, у тому числі фінансового характеру, з метою придбання ним автомобіля.

Крім того, для віднесення схеми до пірамідальної необхідно врахувати й інші норми чинного законодавства України, що регулюють спірні правовідносини, оскільки діяльність ТОВ «Авто Просто» з адміністрування фінансових коштів підпадає під поняття «фінансова послуга».

Відповідно до ч. 5 ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» під поняттям «фінансова послуга» розуміється операція з фінансовими активами, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Законом України від 2 червня 2011 року № 3462-ІV «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання ринків фінансових послуг» (введено в дію з 9 січня 2012 року) внесено зміни до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та регулювання ринків фінансових послуг» та доповнено п. 111, відповідно до якого до фінансових послуг віднесено послуги з адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах.

Як убачається з наведеного, законодавець розрізняє ознаки, що застосовуються до поняття «пірамідальна схема» та «придбання товарів у групах». Якщо перше є порушенням законодавства, то друге, за умови отримання відповідного дозволу та дотримання всіх встановлених вимог, є легітимною підприємницькою діяльністю.

Такий висновок ґрунтується на головній ознаці відсутності «пірамідальної схеми» згідно з п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» - це товарність схеми, тобто передбачення надання споживачу товару в обмін на внесені ним кошти.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13.

Так, доводи касаційної скарги на несправедливість та невідповідність умов, укладеного між нею та відповідачем договору, не знайшли свого підтвердження, оскільки матеріалами справи і її фактичними обставинами не доведено наявності у діях відповідача ознак нечесної підприємницької практики та відсутні ознаки пірамідальної схеми, оскільки під час судового розгляду справи судом не було встановлено обов'язку позивача залучати інших учасників до участі у схемі в обмін на відповідні компенсаційні виплати. Тобто, позивачем не доведено наявність визначених законом підстав для визнання договору недійсним, що виключає можливість висновку про порушення умовами оспорюваного договору прав та охоронюваних законом інтересів позивача.

Суди попередніх інстанцій на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані.

Доводи касаційної скарги не дають підставі для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 04 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 01 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» про визнання договору недійсним, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.І. Євтушенко

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік