АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8982/15 Справа № 202/1453/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВАЛА

У лютому 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості, в якому просили стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 25149,39 грн., витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн.

Заочним рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції зазначив про пропуск позивачем строку позовної давності на звернення до суду, а також на те, що порука є припиненою.

Проте з такими вимогами погодитися не можна, з наступних підстав.

За положеннями ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 5 ст. 231 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

За правилами ч. 3 ст. 267 ЦПК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Між тим, по справі відповідач таких заяв не робив, а тому суд за власною ініціативою застосував позовну давність.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції за відсутністю заяв будь-якої із сторін про застосування позовної давності помилково застосував позовну давність, тривалість якої визначена ст. 257 ЦК України.

Крім того судом встановлено, що 27 вересня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладеного кредитний договір № DNH4KP70740255, який було оформлено у формі заяви позичальника, відповідно до якої відповідач ОСОБА_2 отримав в кредит на споживчі цілі грошові кошти у розмірі 1960,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, з кінцевим терміном повернення 27 вересня 2007 року. (а.с.8-10)

Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки № 167 від 20 жовтня 2010 року, укладеним з ПАТ «Акцент-Банк» на суму 10000 грн. (а.с.6).

Також, на підтвердження повноважень сторін, відповідальності за невиконання умов договору, а також збільшення строків позовної давності, позивачем було надано до заяви позичальника і Умови надання споживчого кредиту фізичних осіб («Розстрочка») (Стандарт), які були складені ПАТ КБ «ПриватБанк», та які, на думку позивача, разом із заявою позичальника складають кредитний договір (а.с.9-10).

Разом з цим, колегія суддів не може прийняти до уваги ці Умови, оскільки заява позичальника була підписана 27 вересня 2005 року із ЗАТ КБ «ПриватБанк», а відповідно до довідки з Єдиного державного реєстру підприємств та організацій України від 21 липня 2009 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» змінив найменування на ПАТ КБ «ПриватБанк», та ці зміни були зареєстровані лише 17 липня 2009 року (а.с. 14), тобто вказані вище Умови на час підписання заяви позичальника взагалі не існували, а тому позовні вимоги про стягнення пені та штрафів є безпідставними.

Також судом встановлено, що підписавши заяву позичальника № DNH4KP70740255 відповідач отримав кредитні кошти в розмірі 1960,40 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 25,08% на рік, із кінцевим терміном повернення до 27 вересня 2007 року.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позивальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статті 526, 612, 625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив виконання зобов'язання, якщо він не приступив до його виконання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Разом з цим, в порушення вказаних норм закону відповідач ухилився від повернення кредитних коштів та відсотків, у зв'язку з чим станом на 06 листопада 2013 року виникла заборгованість, яка становить 12271,46 грн., а саме: 1941 грн. 73 коп.- заборгованість за кредитом та 10329 грн. 73 коп. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту.

Не врахував невиконання зобов'язань Боржником і ПАТ «Акцент-Банк», який поручився перед позивачем за виконання Боржником своїх зобов'язань на суму 10000 грн., а відповідно до ч.1 ст.554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню частково, а тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Що стосується позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 3200 грн., колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки ці витрати відповідно до вимог ст.60 ЦПК України належними доказами не підтверджені та матеріали справи доказів того, що позивач поніс ці витрати, не містять.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 червня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № DNH4KP70740255 від 27 вересня 2005 року станом на 06 листопада 2013 року в сумі 12271,46 грн., а саме: 1941,73 грн. - заборгованість за кредитом, 10329,73 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредиту.

Стягнути солідарно із Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» () та ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитним договором № DNH4KP70740255 від 27 вересня 2005 року в сумі 10000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (іпн НОМЕР_1) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () судовий збір в сумі по 386 грн. 64 коп.

Стягнути із Публічного акціонерного товариства «АКЦЕНТ-БАНК» () на користь держависудовий збір в сумі 243 грн. 60 коп.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді