Справа № 202/7140/15-ц
Провадження № 2/0202/4526/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 грудня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді: Бєсєди Г.В.

при секретарі: Чумак В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Індустріального районного суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний ОСОБА_2» про тлумачення умов договору, -

ВСТАНОВИВ:

До Індустріального районного суду м. Дніпропетровська звернулася ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний ОСОБА_2» про тлумачення умов договору.

В обґрунтування позовної заяви позивач ОСОБА_1 зазначила, що між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2» та нею 14.09.2007 року було укладено кредитний договір № 5691533 відповідно до якого відповідач видав їй кредит в сумі 32 500 доларів США, а вона взяла на себе зобовязання повернути банку кредит у строк до 14.09.2017 року. 27.05.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 28687903 до кредитного договору № 5691533 від 14.09.2007 року, відповідно до якої було змінено графік погашення кредиту та сплати процентів. Починаючи з дати укладання кредитного договору та до грудня 2014 року вона своєчасно здійснювала погашення кредиту, але у звязку з знеціненням національної валюти гривні на збільшенням курсу долару вона не змогла і надалі продовжувати своєчасно виконувати умови договору. Відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору позивальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором. При цьому в договорі не зазначено, що мається на увазі під «усіма валютними ризиками» і в чому полягають зазначені «усі валютні ризики» і враховуючи, які обставини можуть виникнути ці «усі валютні ризики». Вважає, що формулювання п. 1.1.1. кредитного договору є не повним та не містить чітких розмежувань та визначення поняття для сторін, що і потягло за собою укладення договору з боку позивача під впливом обману. З приводу трактування п. 1.1.1. кредитного договору у позивача та відповідача виник спір. Посилаючись на ст. 213 ЦК України просить суд постановити рішення про тлумачення змісту п. 1.1.1. кредитного договору № 5691533 від 14.09.2007 року.

В судове засідання зявилася позивач ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд задовольнити їх.

Представник відповідача в судове засідання також зявився, заперечував проти задоволення позовних вимог та просив суд відмовити у позові.

Суд, дослідивши докази, приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний ОСОБА_2» про тлумачення умов договору непідлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. ст. 6, 627 ЦК України у цивільних правовідносинах проголошений принцип свободи договору в силу якого сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з у рахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

У ст. 629 ЦК України зазначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Приписами ч. 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом встановлено, що 14.09.2007 рокуміж Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 5691533.

Відповідно до п. 1.1.1. кредитного договору № 5691533 позивальник несе усі валютні ризики під час виконання зобовязань за цим договором.

Відповідно до свідоцтва про шлюб серії I-КИ № 310253, виданого Індустріальним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції 20.06.2015 року, ОСОБА_3 змінила прізвище на ОСОБА_1.

Відповідно до ч. 2 ст. 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Згідно ч. ч. 3, 4 ст. 213 ЦК України при тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів. Якщо буквальне значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів не дає змоги з'ясувати зміст окремих частин правочину, їхній зміст встановлюється порівнянням відповідної частини правочину зі змістом інших його частин, усім його змістом, намірами сторін. Якщо за правилами, встановленими частиною третьою цієї статті, немає можливості визначити справжню волю особи, яка вчинила правочин, до уваги беруться мета правочину, зміст попередніх переговорів, усталена практика відносин між сторонами, звичаї ділового обороту, подальша поведінка сторін, текст типового договору та інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, підставою для застосування такого правового інституту як тлумачення змісту угоди має бути наявність спору між сторонами угоди щодо її змісту, невизначеність і незрозумілість буквального значення слів, понять і термінів тексту всієї угоди або її частини, що не дає змоги з'ясувати дійсний зміст угоди або її частини, а волевиявлення сторони правочину не дозволяє однозначно встановити її намір, тобто потребує встановлення справжньої волі, вираженої при вчиненні правочину, та відповідності волі та волевиявлення.

Таким чином, тлумаченню підлягає зміст угоди або її частина у способи, встановлені статтею 213 ЦК України, тобто, тлумаченням правочину є встановлення його змісту відповідно до волевиявлення сторін при його укладенні, усунення суперечностей у трактуванні його положень. Відповідно, тлумачення не може створювати, натомість тільки роз'яснювати вже існуючі умови угоди. Відповідно до змісту зазначеної норми тлумачення правочину може бути здійснене судом коли правочин носить суперечливий характер, у зв'язку з чим необхідно уточнити його зміст.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення даного позову, виходячи з того, що положення пункту 1.1.1. кредитного договору № 5691533, який укладено між Закритим акціонерним товариством «Перший Український ОСОБА_2», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_2», та ОСОБА_3, не носять суперечливого характеру та не потребують уточнення змісту.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 3-5, 14, 30, 38, 40, 88, 209, 212-215, ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший український міжнародний ОСОБА_2» про тлумачення умов договору відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції.

Суддя: Г.В. Бєсєда