Провадження № 2/235/4078/15
Справа №235/8375/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Красноармійськ

Красноармійський міськрайонний суд Донецької області

в складі головуючого судді Хмельової С.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

за участю секретаря судового засідання Кучерявого М.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі №7 м. Красноармійська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення,

ВСТАНОВИВ:

До Красноармійського міськрайонного суду звернувся ОСОБА_3 з позовною заявою до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення. В обґрунтування заявлених вимог зазначив, що він є власником житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1. Його право власності на вказану Квартиру підтверджується рішенням Красноармійського міськрайонного суду від 05.02.2015 р. по справі № 2/235/45/15 та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 35959318 від 06.04.2015 р.

Відповідачка ОСОБА_1 є власником суміжного з його житлового приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_2.

Ці вказані обидві квартири мають спільне подвіря.

Позивач бажав та бажає на цей час проживати в Квартирі та користуватися нею на правах мешканця та власника, на що він має законне право.

Але відповідачка не визнає його права на проживання та користування Квартирою та всіма способами перешкоджає позивачу у реалізації його права. Зокрема, відповідачка встановила на двері, які є вхідними у двір замки та він не має можливості увійти у двір та заселитися у належну йому Квартиру.

Позивач неодноразово намагався мирним шляхом вирішити це питання, намагався поговорити з відповідачкою та переконати її допустити його до житла, але позитивного результату це не принесло. Відповідачка уникає спілкування зі ним та продовжує порушувати його права. Відповідачка добровільно в Квартиру не допускає, ключів від двері у позивача немає, бо відповідач їх не надає. Відповідачка грубо порушує його право власності та право на його проживання у житловому приміщенні. Позивач просить суд вселити його у квартиру АДРЕСА_3.

Позивач до судового засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує.

Відповідачка в судовому засіданні заперечувала проти позовних вимог та просила суд відмовити у задоволенні позову. Суду пояснила, що вона не визнає право власності ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_4, оскільки вона вважає, що він став власником цієї квартири незаконно, заповіт, на підставі якого він набув право власності, було складено з порушеннями законодавства.

Представник відповідачки заперечував проти позовних вимог, підтримав думку відповідачки та просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заслухавши пояснення відповідачки та представника відповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно рішення Красноармійського міськрайонного суду від 5 лютого 2015 року визнано за ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_5 (а.с.2-3).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 06.04.2015 року квартира АДРЕСА_5, на праві приватної власності належить ОСОБА_3 (а.с.4).

За положеннями ст.41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, закон гарантує захист права власності шляхом застосування певних способів захисту, передбачених ст. ст. 16, 386, 391 ЦК.

Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Вимогами ч.2 ст. 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 УК України передбачено, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Відповідно до частини 1 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Право власності на квартиру визнане за позивачем рішенням суду, яке набуло законної сили. Тому у суду, при вирішенні спору про вселення, не має підстав ставити під сумнів обставини встановлені в рішенні суду від 5 лютого 2015 року. Таким чином, вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню.

У звязку з тим, що позовні вимоги суд задовольняє в повному обсязі, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст.41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3, 15, 60, 61, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 317, 319, 321, 386, 391 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про вселення до житлового приміщення, задовольнити.

Вселити ОСОБА_3 у квартиру АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в сумі 487 ( чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду Донецької області через Красноармійський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

В судовому засіданні 29 грудня 2015 року проголошено вступну та резолютивну частину. Повний текст рішення виготовлено 3 січня 2016 року.

Суддя