Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Харківський завод шампанських вин», виконуючого обов'язки директора державного підприємства «Харківський завод шампанських вин» ОСОБА_5 про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу, стягнення суми та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_6, на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з серпня 1975 року вона працювала на Харківському заводі шампанських вин, правонаступником якого є державне підприємство «Харківський завод шампанських вин» (далі - ДП «ХЗШВ»), у тому числі з 6 жовтня 1999 року на посаді головного радника з фінансово-економічних питань. На підставі наказу від 2 липня 2014 року № 103-к її було звільнено з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Вважала звільнення незаконним, оскільки у період з 24 червня 2014 року по 31 липня 2014 року вона перебувала на лікарняному. Зазначала, що заяву про звільнення написала під примусом керівництва, не зазначала дату звільнення. Крім того, вона відкликала свою заяву про звільнення до закінчення строку попередження.

Ураховуючи наведене, позивачка просила поновити її на роботі, стягнути на її користь з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути виплату за листками тимчасової непрацездатності та відшкодувати їй моральну шкоду у розмірі 5 тис. грн, завдану незаконним звільненням.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника - ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), правильно виходили із того, що роботодавцеь звільнив позивачку згідно зі ст. 38 КЗпП України з дотриманням вимог трудового законодавства і виходячи із заяви ОСОБА_4, яка просила її звільнити саме з 2 липня 2014 року. При цьому позивачка надіслала заяву про відкликання заяви про звільнення, яку відповідач отримав лише 9 липня 2014 року, тобто вже після звільнення. Також за змістом ст. 38 КЗпП України законодавець закріпив за працівником право на розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк, з обов'язком двотижневого попередження а не з правом двотижневого відпрацювання. Також позивачкою не доведено факт написання заяви про звільнення під тиском адміністрації і відсутність її бажання на звільнення, що є її процесуальним обов'язком (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги про те, що позивачку було звільнено в період тимчасової непрацездатності, тому на підставі ст. 235 КЗпП України вона підлягає поновленню на роботі, безпідставні, оскільки відповідно до вимог трудового законодавства не допускається звільнення працівника в період його непрацездатності за ініціативою власника, а не у разі звільнення за власним бажанням.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судами норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 14 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник