У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» - Стрюкової ІриниОлександрівни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит в розмірі 39 556,36 доларів США, зі сплатою відсотків у розмірі 14,49 % річних та кінцевим строком повернення до 29 травня 2028 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за зазначеним вище кредитним договором між сторонами 29 травня 2008 року укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого предметом іпотеки стала земельна ділянка площею 0,1000 га з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Позивач зазначав, що відповідач не здійснює погашення кредиту та не сплачує відсотки за користування кредитом у строки та розмірах, встановлених кредитним договором у зв'язку з чим станом на 15 липня 2014 року виникла заборгованість в сумі 62 146,11 доларів США, що еквівалентно 727 555,36 грн, в рахунок погашення якої просив суд звернути стягнення на земельну ділянку, яка є предметом іпотеки та уповноважити банк укладати з будь-яким покупцем договір купівлі-продажу земельної ділянки, вживати інші заходи, спрямовані на це, та передати земельну ділянку в управління позивача.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позов.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволеннюз таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що право власності на земельну ділянку за ОСОБА_6 не зареєстровано.

Проте повністю погодитися з такими висновками судів не можна, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судами, 29 травня 2008 року між ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_6 укладено кредитний договір за № 126/П/76/2008-840, відповідно до якого позивач надав, а відповідач отримав, кредит у розмірі 39 556,36 доларів США, строком до 29 травня 2028 року зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,49 % річних.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено іпотечний договір від 29 травня 2008 року, відповідно до якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: земельна ділянка площею 0,1000 га з кадастровим номером НОМЕР_1 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, розташованої на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Предметом іпотеки за вказаним договором є земельна ділянка, що стане власністю іпотекодавця в майбутньому на підставі договору купівлі-продажу, що посвідчений приватним нотаріусом Бориспільського районного нотаріального округу Київської області Козій А.В. та зареєстрований в Державному реєстрі правочинів 29 травня 2008 року за № 2239.

Згідно з розрахунком суми заборгованості станом на 15 липня 2014 року у відповідача виникла заборгованість, загальна сума якої становить 62 146,11 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 727 555,36 грн, із них: заборгованість за кредитом - 37 841,48 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 443 016,79 грн, заборгованість за відсотками - 18 845,35 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 220 625,84 грн, пеня - 1503,64 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 17 603,41 грн, штрафу - 3 955,64 доларів США, що еквівалентно по курсу НБУ становить 46 309,32 грн.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин тощо.

Так, з інформаційної довідки з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 29662995, розділ відмітка про перенесення запису до державного реєстру речових прав на нерухоме, вбачається, що власником земельної ділянки, розташованої на території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, площею 0,1000 га та з кадастровим номером НОМЕР_1 є ОСОБА_6 (зворот а.с. 48).

З огляду на викладене, висновок судів попередніх інстанцій щодо відсутності права власності у відповідача на спірну земельну ділянку є передчасним та грунтується на припущеннях, що заборонено ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Посилаючись на інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідку з Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області, суди на указану вище довідку уваги не звернули та не дали їй належної оцінки.

У порушення вимог ст.ст. 212-214 ЦПК України вказані розбіжності не усунули та належним чином не з'ясували чи зареєстрована спірна земельна ділянка за відповідачем.

Допущені судами порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, судові рішення судів попередніх інстанцій на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в публічному акціонерному товаристві «Комерційний Банк «Надра» - Стрюкової Ірини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 грудня 2014 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 07 квітня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук