АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1547/15 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

з участю - позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Органосін ЛТД, третя особа ОСОБА_2 про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю Органосін ЛТД про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а також моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю Органосін ЛТД на користь ОСОБА_1 3 130 грн. 50 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В решті позовних вимог відмовлено

Стягнуто із товариства з обмеженою відповідальністю Органосін ЛТД в користь держави 487 грн. 20 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду в частині відмови у задоволенні позову щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 лютого 2015 року по 31 березня 2015 року та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі та відповідно стягнення на його користь із відповідача 10 435 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що судом першої інстанції не враховано того, що датою початку затримки виплати відповідачем всім сум при звільненні слід вважати 09 лютого 2015 року, тобто дату звільнення.

Крім цього, зазначає, що відповідач ознайомив його з наказлм про звільнення і видав йому трудову книжку 31.03.2015 року , чим порушив ч.1 ст. 47 КЗпП України.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини викладені в ній.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи в межах доводів скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Задовольняючи частково позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що позивач у день звільнення 09 лютого 2015 року був відсутній на роботі, зявився на роботі тільки 31 березня 2015 року, а тому вважає, що за час затримки відповідачем виплати йому усіх належних сум при звільненні слід стягнути 3130,50 грн. за період із 31 березня 2015 року по день фактичного розрахунку по 15 квітня 2015 року із розрахунку 208,70 грн. (середньоденний заробіток позивача) за 15 днів за час затримки виплати позивачу належних сум.

Проте повністю з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна.

Відповідно до вимог ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Згідно зі ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на корить працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Результат аналізу наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений частиною першою статті 117 КЗпП України обов'язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

Невиконання роботодавцем вимогст.116 КЗпП України є триваючим правопорушенням, тому звільнений працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог за ст. 117 зазначеного Кодексу й моментом припинення правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.

Таким чином, суди повинні встановити період затримки розрахунку, а саме, коли було проведено остаточний розрахунок з особою при звільненні, та в залежності від встановленого вирішити питання, з якого часу повинна обчислюватися заборгованість за затримку розрахунку при звільненні, яку кількість робочих днів складає затримка розрахунку.

Разом з тим, розглядаючи позов ОСОБА_1, суд першої інстанції наведених норм закону не врахував, фактичних обставин справи щодо визначення періоду, на який відбулась затримка розрахунку при звільненні не встановив і ухвалив рішення на неповно встановлених фактичних обставинах справи.

Вирішуючи спір по суті та відмовляючи в задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у день звільнення, а саме 9 лютого 2015 року, не працював та не довів факту того, що він пред'являв вимогу відповідачу про проведення з ним розрахунку.

У той же час, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що позивач після звільнення неодноразово звертався до відповідача з такими вимогами, про що свідчить отримання ним довідок про заборгованість по зарплаті, а також те, що затримка у виплаті заробітної плати позивачу при його звільненні мала місце і розмір невиплаченої заробітної плати не оспорюється сторонами.

Позивач в суді першої інстанції пояснював, що про звільнення з роботи йому стало відомо 23 березня 2015 року, 31 березня 2015 року він приїхав до відповідача з вимогою отримати трудову книжку, після чого йому надали можливість ознайомитися із наказом про звільнення та вручили його копію. Того ж дня він звернувся до відповідача з вимогою про виплату йому вихідної допомоги, а також компенсації за невикористану відпустку.

Відповідач погодився з такими вимогами позивача і виплатив належні суми при звільненні позивача, а саме частинами 01.04, 03.04 та 15.04.2015 року, що підтвердили в судовому засіданні представники відповідача ( а.с.67).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати і середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Ухвалюючи рішення про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені суд першої інстанції правильно визначив розмір середньоденного заробітку у розмірі 208,70 грн., а тому з відповідача слід достягнути середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку, що становить (208,70 грн.х 50 днів) 10 435,00 грн.

За таких обставин колегія прийшла до висновку, що рішення суду І інстанції в частині вирішення спору про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 09 лютого по 31 березня 2015 року не може вважатись законним і обґрунтованим, і в цій частині підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року в частині відмови стягнення середнього заробітку за час затримки при звільненні за період з 09 лютого по 31 березня 2015 року скасувати, постановити нове рішення, яким стягнути з ТзОВ Органосін ЛТД, середній заробіток за період з 09 лютого по 31 березня 2015 року за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 10 435 ,00 грн.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_3