Придніпровський районний суд м.Черкаси
Провадження № 2/711/3100/15
Справа № 711/9353/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Придніпровський районний суд

м. Черкаси

В складі: головуючого судді Колода Л.Д.

При секретарі Гладченко І.В.

Розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за не використану відпустку при звільненні з роботи ,-

В с т а н о в и в:

Представник позивача ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до відповідача приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за не використану відпустку при звільненні з роботи . Свої вимоги мотивує тим, що він працював у відповідача на посаді водія з 04 листопада 2008 року по 27 листопада 2009 року. В день звільнення в порушення вимог ст. 116 КЗпП України йому не виплачена компенсація за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2008 року по 27.11.2009 року ( 1 рік 23 дні). На підприємстві графіки відпусток взагалі не складаються, відпустки не надаються. Позивач вважає, що відповідачем при звільненні не виплатив йому 624 грн. 52 коп.

В зв»язку з цим просить постановити рішення, яким стягнути з відповідача на його користь компенсацію за невикористану відпустку за період роботи з 04.11.2008 року по 27.11.2009 року в сумі 624 грн. 52 коп.

Представник позивача по довіреності ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримав та просив позов задовольнити.

Представники відповідача приватного підприємства «Медіт-Сервіс» по довіреності ОСОБА_3, директор ПП ОСОБА_4 в судовому засіданні позов не визнали, підтримали заперечення на позов, просили застосувати строк позовної давності та в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін , дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав . В судовому засіданні встановлено, що позивач працював у відповідача на посаді водія. Наказом № 56 від 04.11.2008 року він був прийнятий на посаду водія маршрутного автобуса ПП «Медіт-Сервіс». Наказом № 69 від 27.11.2009 року позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням за ст. 38 КЗпГІ України.

Доводи представника позивача про те, що його ОСОБА_1 в. день звільнення не була виплачена компенсація за не використану відпустку не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Позивач при зверненні з позовом до суду по справі посилається на рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/213 по справі № 1-18/2013 у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України зазначено, що Конституційний Суд України виходить з того, що при розгляді в позовному провадженні трудового спору про стягнення належної працівникові заробітної плати положення частини другої статті 233 Кодексу підлягає застосуванню у випадках пред'явлення вимог про стягнення будь-яких виплат, що входять до структури заробітної плати, і застосування цих положень не пов'язане з фактом нарахування чи не нарахування роботодавцем спірних сум».

Однак позивач цитує вказане рішення частинами уривки рішення Конституційного Суду України. Вказане рішення не стосується стягнення грошової компенсації за невикористану відпустку, а стосується вимоги про стягнення не нарахованих роботодавцем сум індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати.

Будь-яких рішень Конституційного Суду України з приводу застосування необмеженого строку давності у відповідності ч. 2 ст. 233 КЗпП України, що стосується вимоги про грошової компенсації за невикористану відпустку не існує.

Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» зазначено, що за вирішенням спору про оплату праці працівники, як ті, що працюють за трудовим договором, так і члени кооперативів та їх об'єднань, колективних сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств, можуть звернутись до обраної на підприємстві (в установі, організації) КТС або до суду в строки, передбачені статтями 225, 228, 233 КЗпП ( 322-08 ).

Пропуск зазначених строків не може бути підставою для відмови у прийнятті позовної заяви, оскільки при визнанні його причин поважними ці строки можуть бути поновлені відповідно КТС чи судом. Суди мають враховувати, що у справах про оплату праці діє тримісячний строк звернення із заявою до КТС або безпосередньо до суду, який обчислюється з дня коли працівник дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права (статті 225, 233 КЗпП), відповідно до цього з'ясовувати зазначену дату. Десятиденний строк на оскарження рішення КТС обчислюється з дня вручення виписки з протоколу засідання комісії чи копії рішення.

Пропуск без поважних причин тримісячного строку звернення до суду є самостійною підставою для відмови в позові, однак якщо суд установить, що останній є необгрунтованим, він відмовляє в його задоволенні саме з цих підстав.

Глава XV КЗпП не передбачає винятків щодо застосування строків звернення до суду. Тому і правило ст. 238 КЗпП про право органу, який розглядає спір, постановити рішення про виплату працівникові належних йому сум (крім передбачених ст. 235 КЗпП виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи) без обмеження будь-яким строком застосовується за /мови додержання строків звернення за вирішенням спору.

КЗпП України не визначає структуру заробітної плати, її встановлює ст. 2 Закону України «Про оплату заробітної плати». Згідно ч. 1 ст. 94 КЗпП України та ч. 1 ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

На підставі ч. 1 ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Якщо ж працівник звільнився, не використавши право на відпустку, працівникові виплачується середній заробіток за час невикористаної відпустки або за невикористану відпустку.

Відповідно до Постанови КМУ Від 08.02.1995 року № 100 Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати п. 4 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством не враховуються: б) одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку, матеріальна допомога, допомога працівникам, які виходять на пенсію, вихідна допомога тощо).

Відповідно до Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України від 13.01.2004 року за № 5 п. 2.1., 2.2. зазначено, що всі компенсаційні виплати входять до структури фонду додаткової заробітної плати .

А тому, суд вважає, що позивач пропустив тримісячний строк, встановлений ст. 233 КЗпП України звернення з позовом до суду. На застосуванні такого строку наполягали представники відповідача. В зв»язку з цим в позові слід відмовити.

Поскільки позивач при зверненні з позовом до суду звільнений від оплати судових витрат, то витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.83, 116, 225,228,233, КЗпП України, ст.ст. 8,10,11,60, 88, 212,213,215,223, 367 ЦПК України, суд, -

В и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до приватного підприємства «Медіт-Сервіс» про стягнення грошової компенсації за не використану відпустку при звільненні з роботи - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом десяти днів з дня проголошення рішення через суд першої інстанції до апеляційного суду Черкаської області.

Головуючий: ОСОБА_6