У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участі: представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» − ВасильченкоС.О., представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 - на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2010 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на те, що 17 квітня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 98 тис. доларів США зі сплатою 12,50 % річних строком до 17 квітня 2029 року. ОСОБА_7 порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 583 461 грн 62 коп. У подальшому позивач збільшив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1 у розмірі 556 806 грн 13 коп.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року № 0 у розмірі 2 583 461 грн 62 коп. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року скасовано у частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1 та у цій частині ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1 к розмірі 556 806 грн 13 коп. В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_7 − ОСОБА_8, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судами не дотримано.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем наявності кредитного договору № 1, укладеного між сторонами 22 серпня 2008 року, а тому відмовив у частині стягнення заборгованості за цим кредитним договором.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року № 1, посилався на розрахунки заборгованості, надані позивачем, які доводять наявність такого кредитного договору.

17 квітня 2008 року між сторонами укладений кредитний договір № 0, відповідно до якого відповідачка отримала кредит у розмірі 98 тис. доларів США зі сплатою 12,50 % річних строком до 17 квітня 2029 року. ОСОБА_7 порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим утворилась заборгованість у розмірі 2 583 461 грн 62 коп.

Згідно з ч. 2 ст. 31 ЦПК України крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач − пред'явити зустрічний позов.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази суду до або під час попереднього судового засідання у справі, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться, − до початку розгляду справи по суті.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач 27 квітня 2011 року подав заяву про збільшення позовних вимог, в яких просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року, яка становить 110 200,39 доларів США, та заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у розмірі 22 158,26 доларів США, при цьому в якості додатків надав розрахунки заборгованості. Спірний договір від 22 серпня 2008 року позивачем не наданий.

У подальшому позивач 12 лютого 2014 року знову подав заяву про збільшення позовних вимог, у яких просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року у розмірі 142 653,04 доларів США та заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у розмірі 29 980,70 доларів США, при цьому в якості додатків надав розрахунки заборгованості. Спірний договір від 22 серпня 2008 року позивачем також не наданий.

16 грудня 2014 року подав заяву про збільшення позовних вимог, в яких просив стягнути з відповідачки заборгованість за кредитним договором від 17 квітня 2008 року у розмірі 153 906 доларів США та заборгованість за кредитним договором від 22 серпня 2008 року у розмірі 32 754 доларів США, при цьому у якості додатків знову надав розрахунки заборгованості. Спірний договір від 22 серпня 2008 року позивачем також не наданий.

Тобто до винесення судом першої інстанції рішення, позивачем спірний договір від 22 серпня 2008 року, за яким він просив стягнути заборгованість, надано не було.

Відповідно до ч. 2 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Отже, законодавець обмежив суд апеляційної інстанції у праві на прийняття та дослідження нових доказів. Такі обмеження встановлені і для осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Апеляційний суд, посилаючись на те, що наявність розрахунків заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2008 року, надані позивачем 16 грудня 2014 року, свідчать про наявність договору, всупереч вимогам статті 212 ЦПК України помилково прийняв ці розрахунки як допустимий доказ наявності спірного кредитного договору, оскільки доведеність обставин, якими обґрунтовуються вимоги, покладається на сторін у справі. Банк, який виступає позивачем у справі та не є слабшою стороною у даних правовідносинах, не надав спірний кредитний договір від 22 серпня 2008 року.

Позивач не виконав детального розрахунку заборгованості за кредитом, а суд надав формальну оцінку цим розрахункам, оскільки позивачем визначений еквівалент заборгованості у гривні, не зазначаючи офіційний курс, що застосовувався при проведенні розрахунку, тоді як кредит надався у доларах США.

Всі ці обставини не перевірені, що призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно з ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

З цих підстав судові рішення підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_7 - ОСОБА_8 задовольнити.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Львівської області від 24 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік