Провадження № 2/537/1348/2015
Справа № 537/4221/15-ц
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
22.12.2015 року м. Кременчук
Крюківський районний суд м.Кременчука Полтавської області в складі головуючого судді Сьоря С.І., при секретарі Яворській А.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кременчуці цивільну справу за позовом виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області до ОСОБА_1 міської ради Полтавської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про накладення заборони на відчуження житла, -
Виконавчий комітет Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_4, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким накласти заборону на відчуження майна, а саме домоволодіння, яке розташоване за адресою: Полтавська область м.Кременчук, провулок С.Лазо, 3 Б до досягнення ОСОБА_4 повноліття.
Свої вимоги мотивувала тим, що з 11.12.2005 року на обліку служби у справах дітей виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука перебуває ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.10.2007, матір неповнолітньої - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, позбавлено батьківських прав відносно малолітнього доньки ОСОБА_4.
Відомості про батька неповнолітнього внесені за вказівкою матері, відповідно до частини першої ст. 135 Сімейного кодексу України.
На даний час ОСОБА_4 проживає в прийомній родині, за адресою: с. Вергуни, Хорольський район.
Відповідно довідки ЖЕП «Крюківське» № 835 від 11.05.2006 року, ОСОБА_4 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, де вона проживала раніше з матірю.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.
Згідно із ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства», у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, під опіку чи піклування, влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, школи-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сім'ї, жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сім'ї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сім'ї.
Отже, за неповнолітньою ОСОБА_4, протягом усього часу перебування в прийомній родині, повинно бути збережено домоволодіння по провулку С. Лазо, 36 у м. Кременчуці.
Згідно з довідки ОСОБА_1 МБТІ від 05.08.2009 року власником 1/4 частини нерухомого майна за адресою: м. Кременчук, провулок С. Лазо, 36, є ОСОБА_5 та власником ? частини нерухомого майна за адресою м.Кременчук, пров. С. Лазо, 3 б, є бабуся ОСОБА_6 - ОСОБА_7.
Згідно довідки Крюківського відділу ДРАЦС від 04.09.2015 року ОСОБА_7 померла 11.02.2008 року.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав, одночасно суд накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна чи житла.
Однак, згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 03.10.2007 року, про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно її неповнолітньої доньки, питання щодо накладання заборони на відчуження майна вирішено не було.
Таким чином, оскільки, неповнолітня ОСОБА_4 має статус дитини, позбавленої батьківського піклування, питання щодо збереження майна, необхідно вирішити лише шляхом накладання заборони на його відчуження.
Представник позивача виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, що зазначені у ньому.
Представник відповідача ОСОБА_1 міської ради Полтавської області в судове засідання не з»явився, направив до суду клопотання, відповідно до якого просив розглядати справу у його відсутність.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3 до судового засідання не з»явилися з невідомих суду причин.
Представник третьої особи відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 міського управління юстиції до судового засідання не зявився, направив до суду клопотання, відповідно до якого просив розглядати справу у його відсутність.
Треті особи ОСОБА_5 та ОСОБА_8 в судове засідання не зявились, про причини неявки суд не повідомили.
Суд, вислухавши думку представника позивача, яка не заперечувала проти ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали справи, вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідачів та представника відповідача.
Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи суд встановив наступне.
Згідно свідоцтва про народження серії 1-КЕ №058496, що видане повторно 27 жовтня 2007 року Крюківським відділом реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_1 міського управління юстиції Полтавської області, ОСОБА_4 народилася 22 травня 2002 року та її батьком вказаний ОСОБА_9, а матір»ю ОСОБА_2.
Як встановлено судом, відомості про батька дитини в актовий запис про народження №263 від 02 червня 2005 року на ім»я ОСОБА_4, внесені на підставі заяви ОСОБА_2, відповідно до ч.1 ст.135 СК України.
Рішенням Крюківського районного суду м.Кременчука Полтавської області від 03 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 14 жовтня 2007 року, ОСОБА_2 позбавлено батьківських прав по відношенню до малолітніх дітей ОСОБА_8, 14.09.1994 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Як достовірно встановлено в судовому засіданні, малолітня ОСОБА_4 проживає в прийомній родині в с. Вергуни Хорольського району.

Відповідно до довідки про склад сімї, виданої КГЖЕП «Крюківське» 11 травня 2006 року за вих. №835 малолітня ОСОБА_4 зареєстрована в будинку №3 б по вулиці С. Лазо в м.Кременчуці, де вона проживала разом з матір»ю ОСОБА_2 та бабусею ОСОБА_7.

Згідно довідки, виданої КП «ОСОБА_1 МБТІ» від 05.08.2015 року за вих.№2945 ОСОБА_7 на підставі договору дарування, посвідченого Другою ОСОБА_1 державною нотаріальною конторою 22.04.1961 року за реєстраційним номером 1518 та на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Другою ОСОБА_1 державною нотаріальною конторою 15.01.1992 року належить 3/4 частини будинку №3 б по вул.. С. Лазо в м. Кременчуці та ОСОБА_10, на підставі договору на право побудови будинку, що посвідчений Другою ОСОБА_1 Державною нотаріальною конторою 14.11.1961 року №4554 належить ? частини будинку №3 б по вул.. С. Лазо в м. Кременчуці.

Як вбачається з листа Крюківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану ОСОБА_1 міського управління юстиції ОСОБА_7 09 лютого 2008 року померла.

Після смерті ОСОБА_7 відкрилася спадщина, яка складається з 3/4 частини будинку №3 б по вул.. С. Лазо в м. Кременчуці та державним нотаріусом Другої ОСОБА_1 державної нотаріальної контори Полтавської області ОСОБА_11 була заведена спадкова справа №384/2008 щодо майна померлої.

Як вбачається з матеріалів справи спадкоємцями за законом першої черги після померлої ОСОБА_7 є її доньки - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, які на день смерті були зареєстровані разом з ОСОБА_7 по вул.. С. Лазо, 3 б в м.Кременчуці, а тому відповідно до ст.. 1268 ЦК України, останні вважаються такими, що прийняли спадщину.

Згідно ч.1 ст. 20 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної ОСОБА_7 України від 27.02.1991 року дитина, яка тимчасово або постійно позбавлена сімейного оточення або яка в її власних найкращих інтересах не може залишатися в такому оточенні, має право на особливий захист і допомогу , що надаються державою.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню прав дітей.

Частиною 1 статті 248 Сімейного Кодексу України передбачено, що дитина-сирота і дитина, позбавлена батьківського піклування, яка проживає у закладі охорони здоровя, навчальному або в іншому дитячому закладі, прийомній сімї , має право на збереження права користування житлом, у якому вона раніше проживала.

Відповідно до ч.3 ст. 25 Закону України «Про охорону дитинства» у разі передачі дітей-сиріт та дітей, позбавленого батьківського піклування , влаштування в будинки дитини, дитячі будинки, шкоди-інтернати, дитячі будинки сімейного типу та прийомні сімї жиле приміщення, в якому вони проживали, зберігається за дітьми протягом усього часу перебування їх в цих закладах, у опікунів чи піклувальників, дитячому будинку сімейного типу, прийомній сімї незалежно від того, чи проживають у жилому приміщенні, з якого вибули діти, інші члени сімї.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Як вбачається з рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 14 жовтня 2007 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх дітей ОСОБА_8, 14.09.1994 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, питання щодо накладення заборони на відчуження житла дітей не вирішувалося.

Згідно ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», за дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, а також особами з їх числа зберігається право на житло, в якому вони проживали з батьками, рідними до встановлення опіки, піклування, влаштування в прийомні сім'ї, дитячі будинки сімейного типу, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Місцеві державні адміністрації, органи місцевого самоврядування за місцем знаходження житла дітей несуть відповідальність за збереження зазначеного у частині першій цієї статті житла і повернення його дітям-сиротам та дітям, позбавленим батьківського піклування, а також особам з їх числа після завершення терміну перебування у сім'ї опікуна чи піклувальника, прийомній сім'ї, дитячому будинку сімейного типу, закладі для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування.

Жилі приміщення, в яких проживали діти-сироти та діти, позбавлені батьківського піклування, до влаштування їх у сім'ї громадян України, заклади для дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а також щодо яких є рішення суду, не можуть бути відчужені без отримання згоди на таке від органів опіки та піклування, яка може надаватися лише в разі гарантування збереження права на житло таких дітей.

Згідно ст. 177 СК України дозвіл на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини надається органом опіки та піклування після перевірки, що проводиться протягом одного місяця, і лише в разі гарантування збереження права дитини на житло.

Органи опіки та піклування можуть відмовити у наданні дозволу на вчинення правочинів щодо нерухомого майна дитини з одночасним зверненням до нотаріуса щодо накладення заборони відчуження такого майна лише у випадках, якщо ними встановлено, що: мати та/або батько дитини, які (яка, який) звернулися за дозволом, позбавлені судом батьківських прав відповідно до ст.164 СК України; судом, органом опіки та піклування або прокурором постановлено (прийнято) рішення про відібрання дитини від батьків (або того з них, який звернувся за дозволом) без позбавлення їх батьківських прав відповідно до ст. 170 СК України; до суду подано позов про позбавлення батьків дитини (або того з них, який звернувся за дозволом) батьківських прав особами, зазначеними у ст.165 СК України; особа, яка звернулася за дозволом, повідомила про себе неправдиві відомості, що мають суттєве значення для вирішення питання про надання дозволу чи відмову в його наданні; між батьками дитини немає згоди стосовно вчинення правочину щодо нерухомого майна дитини; між батьками дитини або між одним з них та третіми особами існує судовий спір стосовно нерухомого майна, за дозволом на вчинення правочину щодо якого звернулися батьки дитини (або один з них); вчинення правочину призведе до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини.

Відповідно до ст. 73 Закону України «Про нотаріат», нотаріус за місцем розташування жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, іншого нерухомого майна чи місцем розташування земельної ділянки, або за місцезнаходженням однієї із сторін правочину накладають заборону їх відчуження: за зверненням органу опіки та піклування з метою захисту особистих і майнових прав та інтересів дитини, яка має право власності або проживає у жилому будинку, квартирі, іншому приміщенні, на відчуження якого накладається заборона.

Із змісту вказаних положень ст..ст.68 72 ЦК України, ст. 32 Закону України «Про забезпечення організаційно - правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», ст..ст.177, 249 СК України, ст. 73 Закону України «Про нотаріат» вбачається, що ними закріплено право дитини на збереження за нею майна і житла та органу опіки і піклування, опікуну надано повноваження на звернення до нотаріуса із заявою про накладення заборони на відчуження майна та житла дитини.

Між тим, відповідно до ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» суд у разі позбавлення батьків батьківських прав або відібрання дитини без позбавлення батьківських прав одночасно накладає заборону на відчуження майна та житла дітей, про що повідомляє нотаріуса за місцем знаходження майна та житла.

Вказана норма Закону є імперативною і безумовною, тобто обовязок суду накласти заборону на відчуження майна та житла дітей, які позбавляються батьківського піклування, не ставиться у залежність від існування реальної або гіпотетичної загрози порушення прав дитини чи від наявності певних правомочностей або обовязків у інших уповноважених державних органів, опікунів на вчинення дій, спрямованих на збереження майна та житла дитини.

Враховуючи викладене, встановлені обставини справи, а також те, що як встановлено судом, рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 03 жовтня 2007 року про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітніх дітей ОСОБА_8, ОСОБА_4, питання щодо накладення заборони на відчуження житла дитини не вирішувалося, у Законі України «Про охорону дитинства», а також у інших спеціальних нормативних актах відсутня заборона на захист житлових прав дитини, шляхом ухвалення судом окремого рішення про заборону на відчуження житла дитини і орган опіки та піклування, відповідно до Закону, не позбавлений права на предявлення до суду такого позову, поза межами розгляду спору про позбавлення батьківських прав або відібрання дитини, то суд приходить до висновку, що позов є законним та обґрунтованим і підлягає задоволенню.

Відповідно до ст..319 ЦК України при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власність зобов'язує. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Враховуючи положення ст..ст.319 ЦК України, а також те, що як встановлено судом, відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вважаються такими, що прийняли спадщину після померлої ОСОБА_7, зокрема у вигляді 3/4 частини будинку №3 б по вул.. С. Лазо в м.Кременчуці, то суд приходить до висновку, що належними відповідачами за вказаним позовом є ОСОБА_2 та ОСОБА_3, а тому позов необхідно задовольнити саме відносно вказаних відповідачів, а в задоволенні позову до ОСОБА_1 міської ради Полтавської області необхідно відмовити.

Відповідно до ч. 3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідачів, відповідно до ст.. 88 ЦПК України на користь держави необхідно стягнути судовий збір.

Керуючись ст.ст.10,11, 60, 88, 212, 213, 214, 215, 226 ЦПК України, ст. ст.17, 18, 25 Закону України «Про охорону дитинства», ст..ст. 68 72, 319 ЦК України, ст..ст.177, 249 СК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області до ОСОБА_1 міської ради Полтавської області про накладення заборони на відчуження житла відмовити.

Позов виконавчого комітету Крюківської районної ради м.Кременчука Полтавської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про накладення заборони на відчуження житла задовольнити..

Накласти заборону на відчуження житлового будинку №3 Б по провулку С.Лазо в м.Кременчуці Полтавської області до досягнення ОСОБА_4 повноліття, тобто до 22 травня 2020 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 609 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 609 грн. судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: