У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Колективного підприємства виробничо-торгової комерційної фірми «СВ» про відшкодування майнової шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Колективного підприємства виробничо-торгової комерційної фірми «СВ» (станція технічного обслуговування - СТО) про відшкодування майнової шкоди.

Вимоги за позовом обґрунтовував тим, що 16 квітня 2014 року він звернувся до відповідача з приводу ремонту свого автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро», державний номерний знак НОМЕР_1, оскільки виявив несправність в паливній системі автомобіля. Після огляду транспортного засобу працівником відповідача, автомобіль та ключі від нього були залишені на території СТО до моменту закінчення ремонту, у зв'язку з чим позивач вважає, що між ним та відповідачем в усній формі був укладений договір про надання послуг.

17 квітня 2014 року працівник СТО зателефонував йому та повідомив, що його автомобіль згорів.

Факт згорання автомобіля підтверджується актом про пожежу та експертними висновками, згідно яких ймовірною причиною загорання транспортного засобу є коротке замикання електропроводки автомобіля.

Відповідно до повідомлення експерта-товарознавця від 15 квітня 2015 року середньо ринкова вартість автомобіля марки «Мітсубісі Паджеро» становить 122 890,00 грн.

Посилаючись на положення ст. ст. 1166, 1172 ЦК України, а також на те, що відповідачем не забезпечено відповідальне збереження транспортного засобу, переданого для ремонту, позивач просив стягнути з відповідача майнову шкоду в розмірі 122 890,00 грн.

Рішенням Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, не погоджуючись з даними судовими рішеннями першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення суду першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних рішень.

Судами попередніх інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Посилання заявника на ч. 1 ст. 1166 ЦК України, як на підставу відшкодування шкоди, не заслуговують на увагу, оскільки позивач не врахував вимоги п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України з якої випливає, що за змістом ч. 1 ст. 1166 ЦК України для застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, необхідною є наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме: протиправної поведінки, збитків, причинного зв'язку між протиправною поведінкою відповідача і збитками, вини. За відсутності хоча б одного із цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов до правильного висновку про те, що відсутні підстави для покладення на відповідача обов'язку відшкодовувати позивачу шкоду, оскільки суду не надано належних доказів того, що автомобіль згорів внаслідок неналежного його збереження відповідачем на СТО чи внаслідок інших неправомірних дій відповідача, тобто відсутня вина відповідача у заподіяні збитків. При цьому заподіяні збитки не знаходяться у причинному зв'язку із діями відповідача.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваних рішень відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду Івано-Франківської області від 21 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова