РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Українець Л.Д., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Заліській Г.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» про стягнення суми за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» на рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернулася до суду із позовом до ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут», в якому, з урахуванням збільшених позовних вимог, просила стягнути з відповідача безпідставно набуті кошти в сумі 340 000 грн., 3% річних за порушення строку виконання грошового зобов'язання у сумі 40 464,66 грн. та збитки в розмірі 8 667,91 грн.

Заявлені вимоги мотивувала тим, що 15.11.2010 між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 за ціною 340 000 грн., посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2

Вказувала, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2011 у справі № 2-3462/11 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним було визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, укладений 15.11.2010 між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут». Також було встановлено, що недійсність правочину виникла з вини відповідача.

ОСОБА_1 зазначила, що відповідач безпідставно користувався грошовими коштами у сумі 340 000 грн. протягом періоду з 18.11.2011 до 19.11.2013, тому в результаті прострочення виконання грошового зобов'язання повинен сплатити 3 % річних у розмірі 40 464,66 грн.

Крім того, позивач зауважила, що у зв'язку з визнанням правочину недійсним, вона понесла збитки, пов'язані з витратами на нотаріальне посвідчення договору, у розмірі 8 667, 91 грн., які просила стягнути з ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут».

Справа № 758/16389/13-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1722/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Неганова Н.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В. .

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року позов ОСОБА_1 до ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» про стягнення суми задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 340 000 грн., збитки в розмірі 8 667 грн. 91 коп., в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» звернулося із апеляційною скаргою, в якій просило рішення Подільського районного суду м. Києва від 24 листопада 2014 року скасувати, провадження у справі закрити.

Свої доводи апелянт обґрунтував тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Представник ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» - Пасіка Є.Ю. вказував, що у даному випадку відсутні підстави для застосування норм ст. 625 ЦК України, оскільки вона не регулює спірні правовідносини.

Також апелянт зазначив, що ОСОБА_1 до моменту пред'явлення позову не зверталася до ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» із вимогою про повернення коштів та продовжує користуватися майном, отриманим на підставі недійсного правочину, і що відповідач не заперечує проти повернення коштів за умови повернення спірного об'єкту нерухомості у його власність.

В судовому засіданні представник апелянта доводи апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити.

Представник позивача проти доводів апеляційної сарги заперечував, просив її відхилити.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційної скарги, дійшла висновку про наявність підстав для часткового її задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи,15.11.2010 року між ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу житлового приміщення, згідно умов якого ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» зобов'язалося передати у власність ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1, а позивач зобов'язалася прийняти житлове приміщення, сплативши за нього 340 000 гривень, та здійснити державну реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 6).

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.11.2011 у справі № 2-3462/11 за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «ВЕП «ВД-Побут», ОСОБА_1 про визнання недійсним договору купівлі-продажу житлового приміщення було визнано недійсним договір купівлі-продажу житлового приміщення АДРЕСА_1, укладений 15.11.2010 між ОСОБА_1 та ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» (а.с. 130, 131).

Задовольняючи позовну вимогу про стягнення коштів у сумі 340 000 гривень, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 216 ЦК України, які передбачають, що у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. Разом з тим, реституція не може бути самостійним способом захисту, оскільки нерозривно пов'язана із вимогами про визнання правочину недійсним, які у даному провадженні не були предметом судового розгляду.

З урахуванням тієї обставини, що на момент пред'явлення позову договір купівлі-продажу житлового приміщення було визнано недійсним, до спірних правовідносин підлягають застосуванню норми ст. 1212 ЦК України, згідно якої особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального права. Згідно ч. 2 ст. 309 ЦПК України норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Враховуючи, що суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми, які у даному випадку підлягають застосуванню, судове рішення в частині стягнення коштів у сумі 340 000 грн. на підставі ст. 216 ЦК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення вказаної вимоги згідно ст. 1212 ЦК України.

Доводи апелянта з приводу того, що ОСОБА_1 до моменту пред'явлення позову не зверталася до ТОВ «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» із вимогою про повернення коштів та продовжує користуватися майном, отриманим на підставі недійсного правочину, не приймаються до уваги, оскільки направлення такої вимоги є правом, а не обов'язком особи та не може впливати на її можливість звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

Також вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних від простроченої суми за порушення строку виконання грошового зобов'язання у розмірі 40 464,66 грн. не підлягають задоволенню, оскільки зобов'язальні правовідносини між сторонами не виникли.

Крім того, згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Заявляючи вимогу про відшкодування збитків, позивач просила стягнути з ТОВ «ВЕП «ВД-Побут» суму коштів у розмірі 8 667, 91 грн., яка обумовлена витратами на нотаріальне посвідчення договору.

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права; 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене.

Враховуючи, що сума коштів у розмірі 7572, 19 грн. була сплачена як обов'язковий внесок до Пенсійного фонду України при посвідченні договору купівлі-продажу нотаріусом, а 75,72 грн. та 1020 грн. були сплачені банківській установі за розрахунково-касове обслуговування і на момент здійснення платежу права ОСОБА_1 порушені не були, вказані витрати не є збитками за своєю правовою природою в розумінні норм ст. 22 ЦК України, а тому не підлягають відшкодуванню.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення 8 667 грн. 91 коп. в якості збитків.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» задовольнити частково.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 25 листопада 2014 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» про стягнення суми задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Виробничо-експлуатаційне підприємство «ВД-Побут» (код 31813103) на користь ОСОБА_1 суму в розмірі 340 000 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Г.В. Крижанівська

Судді: Л.Д. Українець

В.А. Шебуєва