Номер провадження: 22-ц/785/1719/15
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді: Драгомерецького М.М.,

суддів: Панасенков В.О.,

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: представника позивача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

та відповідача Одеської міської ради - Хорозян С.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Одеської міської ради на рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на спадщину,-

в с т а н о в и л а:

14 серпня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до Одеської міської ради про визнання права власності на спадщину. Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що ОСОБА_7 відповідно до рішення народного суду Київського району м. Одеси від 22.08.1975 року належить 13/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі. Згідно з декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 30.12.2013 року введено в експлуатацію частину житлового будинку з надбудовою другого поверху, що становить 309/1000 частин вказаного будинку. Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 15.04.2014 року надано згоду на оформлення правовстановлюючих документів, однак ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, не оформивши вказані документи.

Відповідно до нотаріально посвідченого заповіту від 11.04.2014 року, ОСОБА_7 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде їй належати на момент смерті, заповіла ОСОБА_3.

Однак, позивач не може оформити спадщину на нерухоме майно через відсутність правовстановлюючих документів, у зв'язку з чим вона звернулась до суду із позовом та просила його задовольнити з наведених у позовній заяві правових підстав.

В судовому засіданні представник відповідача ОМР позовні вимоги не визнала, просила відмовити у їх задоволенні, посилаючись на їх безпідставність.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 02.10.2014 року позов задоволено частково, визнано за ОСОБА_3 право власності на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_7 на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 що складається з коридору 4,3 кв.м., кухні 5 кв.м., кімнати 10,7 кв.м., тамбура, коридору 2,1 кв. м. та сараю і майнові права щодо реєстрації права власності на 309/1000 частин житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі, що відповідає: у житловому будинку літ. "А": 6-1 житлова площею 10,5 кв. м., 6-2 житлова площею 11,0 кв. м., 6-3 кухня площею 9,6 кв.м., 6-4 санвузол площею 2,5 кв.м., 6-5 коридор площею 2,2 кв. м., 6-6 житлова площею 10,3 кв.м., 6а-1 житлова площею 10,6 кв.м., 6а-2 житлова площею 11,2 кв.м., 6а-3 коридор площею 12,7 кв. м., 6а-4 коридор площею 4,7 кв. м., 6а-5 санвузол площею 2,6 кв. м., 6а-6 кухня площею 9,6 кв. м., 6а-7 коридор площею 2,6 кв. м., 6а-8 житлова площею 14,4 кв. м., 6а-9 житлова площею 12,8 кв. м., 6а-10 житлова площею 9,6 кв. м., загальною площею 136,9 кв. м., житловою площею 90,4 кв. м., огородження №5, мостіння ІІІ.В іншій частині позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі Одеська міська рада просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

У судове засідання не з'явилась позивачка ОСОБА_3, однак вона сповіщалась про розгляд справи належним чином про що свідчить її підпис у довідковому аркуші, крім того інтереси ОСОБА_3 представляє її довірена особа, що не позбавляє позивача у доступі до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно п.3 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення не відповідає.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з урахуванням положень ст.ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Судом встановлені такі обставини у справі.

Відповідно до рішення народного суду Київського району м. Одеси від 22 серпня 1975 року визнано право власності за ОСОБА_7 на 13/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 в м. Одесі, що складається з коридору 4,3 кв.м., кухні 5 кв.м., кімнати 10,7 кв.м., тамбуру, коридору 2,1 кв.м. та сараю.

Власником ОСОБА_7 була проведена реконструкція 13/100 частин житлового будинку з надбудовою другого поверху за адресою: м. Одеса, АДРЕСА_1, що вбачається з декларації про готовність об'єкта до експлуатації, яка зареєстрована Інспекцією ДАБК в Одеській області 30.12.2013 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_7 померла, відповідно до заповіту від 11 квітня 2014 року, який був нотаріально посвідчений, ОСОБА_7 все належне їй майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде їй належати на момент смерті, заповіла ОСОБА_3, яка є позивачем у справі.

Згідно ч.1 ст.1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини у даному випадку .

Відповідно п.4.9. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22.02.2012 р. N296/5 (надалі по тексту Порядок) свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.

Відповідно п. 5.5. глави 10. Порядку, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов'язково з'ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 ЦК України.

Спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів /2.1. глави 10 Порядку/.

Відповідно до вимог п.2 ст.49 Закону України "Про нотаріат" нотаріус або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо: не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Згідно п.3. Глави 13 Порядку, нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

У п.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ N24-753/0/4-13 йдеться про обов'язковість у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. У разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові, а не відмови у відкритті провадження у справі (п.1 ч.2 ст.122 ЦПК), закриття провадження у справі (п.1 ч.1 ст.205 ЦПК) або залишення позовної заяви без розгляду (ст.207 ЦПК) /лист ВССУ від 07.02.2014 р. "Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні"/.

В матеріалах справи знаходиться відповідь приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8 №174/01-16 від 07.08.2014 р. на звернення позивачки щодо можливості видачі свідоцтва про право власності за заповітом, що не є належним доказом відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальних дій.

Отже, в справі відсутні докази, які підтверджують: звернення позивача ОСОБА_3 до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та/або заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину; заведення нотаріусом спадкової справи; винесення нотаріусом постанови про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що згідно з роз'ясненнями ВССУ є підставою для скасування рішення судом апеляційної інстанції.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 "Про практику застосування судами ст.376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)", самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

Під належним дозволом слід розуміти передбачений Законом України "Про регулювання містобудівної діяльності" дозвільний документ, що дає право виконувати підготовчі та будівельні роботи саме того об'єкта і на тій земельній ділянці, яка передана з цією метою певній особі.

Відповідно до роз'яснень, які надав ВССУ у своєму листі від 16.05.2013 р. N24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування", за змістом ч.1 ст.376 ЦК об'єкт нерухомості належить до самочинного будівництва за наявності однієї з наведених умов: - земельна ділянка не відведена для цієї мети; - відсутній належний дозвіл на будівництво; - відсутній належним чином затверджений проект; - при будівництві допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

У п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)" №6 від 30 березня 2012 року роз'яснено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень ст. 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у п.п.7, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року, якщо будівництво здійснювалося згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини, якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво (ч. 1 ст. 376 ЦК України), до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Крім того, згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" № 5 від 07 лютого 2014 року, законом не передбачено можливість визнання права власності на новостворене майно та об'єкт незавершеного будівництва в судовому порядку, якщо право власності на таке майно не було зареєстроване раніше в установленому законодавством порядку.

Матеріали справи не містять документів про реєстрацію права власності на 309/1000 частин реконструйованого житлового будинку АДРЕСА_1 в м. Одесі, загальною площею 136,9 кв.м., а зареєстровано 23.09.1975 року в ОМБТІ за спадкодавцем ОСОБА_7 коридор - 4,3 кв.м., кухня - 5 кв.м., кімната - 10,7 кв.м., тамбур, коридор - 2,1 кв.м. та сарай, які складали 13/100 частин домоволодіння № 108 по вул. Шевченка в м. Одесі, були реконструйовані (перебудовані) в результаті чого створилася нова, самочинно збудована нерухомість.

Статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Отже, умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, квартиру, інші споруди, є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, квартиру, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. У випадку самочинного будівництва спадкодавцем, при заявлені відповідних вимог, суд може визнати за спадкоємцем право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва, і у ніякому разі не майнове право щодо реєстрації права власності на частину житлового будинку в порядку спадкування.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позов ОСОБА_3 не підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, п.2 ч.1 ст. 307, п. п. 1,4 ч. 1 ст. 309, ч.2 ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Одеської міської ради задовольнити, рішення Київського районного суду м. Одеси від 02 жовтня 2014 року скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до Одеської міської ради про визнання права власності на спадщину відмовити.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справа протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

Р.Д. Громік