АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 600/458/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Крамар В.М.
Провадження № 22-ц/789/1552/15 Доповідач - Гурзель І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Гурзеля І.В.

суддів - Ходоровський М. В., Щавурська Н. Б.,

при секретарі - Панькевич Т.І.

з участю сторін - позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Бережанського районного суду від 16 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1, третя особа на стороні позивача, що не заявляє самостійних вимог - служба у справах дітей Бережанської районної державної адміністрації до ОСОБА_3, третя особа, що не заявляє самостійних вимог орган опіки та піклування - Козівська районна державна адміністрація про визначення місця прживання дитини,-

ВСТАНОВИЛА:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини. Позивач обґрунтовував свої вимоги тим, що ОСОБА_5 не в змозі належно займатися вихованням дітей, а також немає матеріальних можливостей для забезпечення дітей та негативно впливає на їх розвиток.

Рішенням Бережанського районного суду від 16 жовтня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Бережанського районного суду від 16 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким визначити місце проживання дітей: сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 з ним, за адресою: вул. Мічуріна, 47, смт. Козова, Тернопільська область. Зокрема, вказує на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушенням норм матеріального та процесуального права права.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2Я підтримали свої вимоги апеляційної скарги в межах наведених доводів в ній, відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 заперечили проти апеляційної скарги та просили її відхилити.

Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

Так, визначаючи місце проживання дітей з ОСОБА_3 суд першої інстанції вірно врахував всі обставини справи і прийняв правильне рішення, щодо проживання дітей з матір'ю.

При цьому, суд вірно керувався перш за все інтересами дітей. Така позиція суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 161 СК України, та п.6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, якою визначено, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини . Також, ч.4.1 ст.161 СК України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У свою чергу, ч. 2 ст. 161 СК України чітко визначено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - це батьки ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Шлюб між сторонами розірвано, рішенням Козівського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2015 року, яке в частині розірвання шлюбу залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 03 березня 2015 року. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, на час розгляду справи судом, малолітні діти сторін проживають разом з відповідачем - матір'ю. Матір дітей працює в ВОП ОСОБА_8, батько дітей не працює. З батька, ОСОБА_1, відповідно до рішення Козівського районного суду Тернопільської області стягнуто аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі по 500 (п'ятсот) гривень щомісячно на кожну дитину, про що 09.12.2014 року видано виконавчий лист, як випливає з довідки розрахунку виданої відділом ДВС Козівського РУЮ, оскільки позивач не сплачував аліменти заборгованість становить 9200 (дев'ять тисяч двісті) гривень. З актів обстеження умов проживання позивача від 08.09.2015 р. та відповідача від 31.08.2015 р. вбачається, що за місцем проживання матері в будинку чисто, прибрано, наявні необхідні для дітей умови, є кухня, в той час як за місцем проживання батька більша житлова площа, однак лише одна житлова кімната в належному стані, в іншій житловій кімнаті необхідно провести косметичний ремонт, через проведення капітального ремонту не функціонують кухня та ванна, а тому суд не вбачає переваг одного з батьків перед іншим, щодо матеріально-побутових умов проживання кожного з колишнього подружжя.

Колегія суддів, погоджується з таким висновком суду, що під час вирішення спору, щодо місця проживання малолітніх дітей, необхідно враховувати ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Крім того, судом першої інстанції правильно враховано те, що на рівні національного законодавства встановлено перелік обставин, за наявності яких малолітню дитину не можуть передати для проживання разом з матір'ю. Такими обставинами є: відсутність у матері самостійного доходу; зловживання матір'ю спиртними напоями або наркотичними речовинами; аморальна поведінка матері, яка може зашкодити розвиткові дитини.

При цьому, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю.

Таким чином, судом першої інстанції вірно встановлено, що для розлучення малолітніх дітей, якими є: ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, з матір'ю - необхідна наявність виняткових обставин, що передбачені ч. 2 ст. 161 СК України.

Крім того, з висновку Бережанської районної державної адміністрації, як органу опіки та піклування № 01-1218/01-14 від 28 вересня 2015 року про доцільність проживання малолітніх дітей ОСОБА_7 та ОСОБА_6, із матір'ю ОСОБА_3, випливає, що Бережанська райдержадміністрація як орган, на який покладено обов'язок захищати права та інтереси дітей, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4, із матір'ю, - ОСОБА_3.

Доводи апелянта про те що цей висновок підготовлено поверхнево без проведення досліджень умов життя сторін та утримання дітей, зокрема не взято до уваги що внаслідок того що мати дітей працює в м. Тернополі куди доїздить кожного дня, діти залишаються без опіки, перевірені судом апеляційної інстанції і встановлено, що на час відсутності матері під час її перебування на роботі, дітьми опікується їх дідусь- батько відповідача ОСОБА_3

Також, колегією суддів враховано розбіжність в доводах апеляційної скарги, щодо матеріального забезпечення сторін, оскільки мати дітей працює на роботі , а сам позивач якраз на даний час ніде не працює.

Крім цього, доводи апеляційної скарги про недостатність житлової площі по місцю проживання дітей, спростовуються поясненнями матері про те, що діти мають окремі ліжечка і місце для вивчення уроків. А з зареєстрованих в будинку дев'ять осіб фактично проживають тільки п'ять. Ця обставина що до недостатності житлової площі не є вирішальною у визначенні місця проживання дітей.

Таким чином, доводи апелянта про те , що суд не взяв до уваги всіх фактів для вирішення справи та порушив норми матеріального і процесуального права є безпідставними і такими, що суперечать дійсним обставинам справи.

Так, при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дітей, враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, факт притягнення одного із батьків до кримінальної чи адміністративної відповідальності, негативну поведінку, сварки та побиття на очах у дітей, що створює загрозу для їх нормального психічного розвитку та інші обставини, що мають істотне значення. Колегією , враховується також те що позивач ОСОБА_3 має значну заборгованість по аліментах, не бере участі у вихованні дітей, що свідчить про його неналежне відношення до виконання своїх батьківських обов'язків.

За вказаних обставин, колегія вважає, що суд першої інстанції зробив правильний висновок про те, що інтереси малолітніх дітей будуть забезпечені найкраще, якщо вони будуть проживати разом із матір'ю. Наявності виключних обставин, які перешкоджають визначенню місця проживання дітей із матір'ю у справі не встановлено. Рішення ухвалено із дотриманням норм матеріального та процесуального права і залишається без змін. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бережанського районного суду від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з того дня може бути оскаржена протягом двадцяти днів в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9