АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 760/3478/15-ц Головуючий у 1 інстанції - Українець В.В.
Апеляційне провадження Доповідач - Ратнікова В.М.
№ 22-ц/796/9366/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Левенця Б.Б.

- ГаращенкаД.Р.

при секретарі - Івановій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 на рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2», третя особа:ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Солом»янського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2», третя особа: ОСОБА_6 про відшкодування майнової та моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 03 гривні 26 копійок пені та 121 гривню 80 копійок судового збору.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2» на користь ОСОБА_2 500 гривень на відшкодування моральної шкоди та 121 гривню 80 копійок судового збору.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 просить скасувати рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року та постановити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив позивачу у стягненні з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» штрафних санкцій за період прострочки виконання зобов»язання по виплаті страхового відшкодування у вигляді пені в розмірі 1453 грн. 20 коп. та інфляційних втрат в сумі 1933 грн. 32 коп. за період з 01.01.2014 року по 24.07.2014 року, так як факт прострочки є доведений, а стягнення штрафних санкцій передбачено законодавством. Не ґрунтується на фактичних обставинах справи і досліджених в судовому засіданні доказах і висновок суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог в частині відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, так як позивач надав суду докази того, що він є фізичною особою- підприємцем, зареєстрований відповідно до вимог закону, належний йому на праві власності мікроавтобус, який був пошкоджений під час ДТП, використовував для здійснення пасажирських перевезень та отримував прибуток від вказаного виду діяльності. Відповідно до податкової декларації в 2013 році дохід позивача від його підприємницької діяльності склад 69 850,00 грн. Через пошкодження мікроавтобуса він не зміг його використовувати для підприємницької діяльності в період з 01.10.2013 року по 24.07.2014 року, а тому розмір упущеної вигоди за цей період складає 56 836,89 грн. Суд першої інстанції вказані обставини справи та відповідні докази до уваги не взяв та безпідставно відмовив в цій частині позовних вимог. Невірним є висновок суду першої інстанції про те, що розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню на користь позивача становить 500,00 грн., так як суд не врахував характеру та тривалості душевних страждань позивача.

В судове засідання позивач ОСОБА_2, його представник ОСОБА_7 та представник Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія не з»явились, про день та час слухання справи судом повідомлені у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, а тому, колегія суддів вважає можливим розгляд справи у їх відсутності.

Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2» ОСОБА_8 проти доводів апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на те, що рішення суду є обґрунтованим та в повній мірі відповідає вимогам закону.

Третя особа:ОСОБА_6 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи судом повідомлений у встановленому законом порядку, причину неявки суду не повідомив, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу в його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 вересня 2013 року в м. Києві на перехресті Столичне шосе- поворот на с. Козин сталася дорожньо-транспортна пригода за участю екскаватора марки «Борекс», державний реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_6, який є працівником ТОВ «Профіт-2», та автомобіля марки «Mercedes-Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 03.09.2009 року провадження у справі про притягнення ОСОБА_9 до адміністративної відповідальності за ст.. 124 КпАП України закрито у зв'язку з відсутністю в її діях правопорушення.

Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 15 листопада 2015 року ОСОБА_6 визнаний винним у вчиненні дорожньо - транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу на користь держави в розмірі 340 гривень.

У результаті зіткнення був пошкоджений автомобіль марки «Mercedes- Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу - екскаватора марки «Борекс», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 ТОВ « Профіт-2» застрахована в ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», що підтверджується Полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АС/2069296 від 31 березня 2013 року.

02 жовтня 2013 року представником ТОВ «Профіт-2» було подано до ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» заяву (повідомлення) про дорожньо-транспортну пригоду.

27 листопада 2013 року ОСОБА_2 подав до страхової компанії заяву про виплату страхового відшкодування.

10 грудня 2013 року було затверджено страховий акт № 12 235, відповідно до якого, страхове відшкодування було визначене в розмірі 16121 гривні 10 копійок. 12 грудня 2013 року страховою компанією було прийнято рішення про виплату страхового відшкодування..

Виплата страхового відшкодування була здійснена частковими платежами в повному обсязі, що підтверджується наданими суду копіями платіжних доручень (а.с. 54-58). Останній страховий платіж здійснений 25 липня 20014 року (а.с. 58).

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення пені частково та, стягуючи з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 03 гривні 26 копійок пені, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування 27 листопада 2013 року, тому останнім днем виплати страхового відшкодування для ПАТ Українська охоронно-страхова компанія» було 25 лютого 2014 року. За період прострочення з 26.02.2014 року по 25.07.2014 року пеня складає 720 гривень, що підтверджується наданим розрахунком. 12 вересня 2014 року ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» перерахувала позивачу пеню в розмірі 717 гривень 10 копійок, тому стягненню з неї підлягає пеня в розмірі 03 гривні 26 копійок.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він зроблений на підставі повного та об»активного дослідження доказів у справі та відповідає вимогам закону.

Так, відповідно до п. 3 ст. 20 Закону України «Про страхування»страховик зобов'язаний при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом. Аналогічні положення містяться також в ст. ст. 979, 992 ЦК України.

Згідно ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати) та виплатити його.

З наданих суду та досліджених в судовому засіданні доказів судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_2 звернувся до страхової компанії з заявою про виплату страхового відшкодування 27 листопада 2013 року (а.с. 50), а тому останнім днем виплати для ПАТ Українська охоронно-страхова компанія» було 25 лютого 2014 року, період затримки виплати страхового відшкодування з 26.02.2014 року по 25.07.2014 року становить 150 днів.

Доводи апеляційної скарги про те, що період затримки виплати страхового відшкодування необхідно обчислювати з 01.01.2014 року по 24.07.2014 року колегія суддів вважає безпідставними, так як вони суперечать вимогам ст. 36.2 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яка передбачає, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування ( регламентної виплати) та виплатити його.

Відповідно до вимог ст. 36.5 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування , сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

З урахуванням сплати страхового відшкодування частинами, а саме: 14 січня 2014 року- 1121,00 грн., 12 травня 2014 року - 5000,00 грн., 15 травня 2014 року - 1000,00 грн.: 02 червня 2014 року - 4000,00 грн., 25 липня 2014 року - 5000,00 грн. та періоду прострочки з 26.02.2014 року по 25.07.2014 року, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що розмір пені, що підлягала виплаті позивачу за період прострочки виплати страхового відшкодування становить 720,00 грн. Оскільки Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» 12.09.2014 року виплатило позивачу пеню в розмірі 717,10 грн., то суд обґрунтовано стягнув з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь позивача невиплачену суму пені в розмірі 03 грн. 26 коп.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2» на його користь упущеної вигоди в розмірі 56 836, 89 грн., суд першої інстанції посилався на те, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними, так як надана податкова декларація позивача за 2013 рік не свідчить про наявність упущеної вигоди в 2014 році від пошкодження його автомобіля в результаті дорожньо-транспортної пригоди. Суду також не надано належних доказів на підтвердження того, що пошкоджений автомобіль використовувався ним для здійснення підприємницької діяльності.

Такі висновки суду першої інстанції повністю відповідають встановленим обставинам справи, дослідженим в судовому засіданні доказам та вимогам закону.

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Згідно з ч. 2 ст. 22 ЦК України збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Винуватцем у пошкодженні автомобіля позивача дійсно є працівник Товариства з обмеженою відповідальністю «Профіт-2», ОСОБА_6 і, у випадку доведеності вимог позивача про неотримання ним доходів, які він міг реально отримати за звичайних обставин, якби його право на використання автомобіля у підприємницькій діяльності не було порушено, Товариство з обмеженою відповідальністю «Профіт-2» несло б відповідальність за шкоду, заподіяну його працівником при виконанні трудових обов»язків.

Проте, відповідно до вимог ст.. 60 ЦПК України, позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження своїх доводів про заподіяння йому збитків у вигляді упущеної вигоди. Так, позивач зазначав, що є фізичною особою-підприємцем та здійснює діяльність «Пасажирський наземний транспорт» і використовував пошкоджений при ДТП автомобіль марки «Mercedes- Benz», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 для перевезення пасажирів. Проте, таких доказів матеріали справи не містять, а тому суд першої інстанції обґрунтовано відмовив позивачу в задоволенні позовних вимог в цій частині.

Відмовляючи ОСОБА_2 у стягненні з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» інфляційних втрат у зв»язку з затримкою виплати страхового відшкодування, суд першої інстанції посилався на те, що відносини, які випливають з договору обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності не є грошовим зобов»язанням і положення ст. 625 ЦК України до них не застосовуються.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, оскільки він не ґрунтується на вимогах матеріального права з огляду на таке.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно роз»ясень, викладени в п.4 та 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ „Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки від 1 березня 2013 року за № 4, положення статті 625 ЦКне застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК).

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу страхувальника зобов'язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК).

Відповідач Приватне акціонерне товариство «Українська охоронно-страхова компанія» є страховиком, факт несвоєчасного виконання страховиком зобов»язання по виплаті страхового відшкодування в сумі 16 121,10 грн. є доведеним, а тому, доводи апеляційної скарги про безпідставність відмови у стягненні з страхувальника на користь позивача інфляційних втрат є обґрунтованими і, відповідно до вимог ч.2 ст. 625 ЦК України, з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню інфляційні втрати за період прострочки з 26.02.2014 року по 25.07.2014 року в розмірі 1788,32 грн.

У відповідності до вимог статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: зокрема: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно роз'яснень п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вбачається, що за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов'язків, відповідальність несе організація з якою цей працівник перебуває в трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу, якщо спеціальною нормою закону не встановлено іншого.

З урахуванням того, що при розгляді справи встановлено склад цивільного правопорушення за наявності якого наступає відповідальність заподіювача шкоди, в тому числі й моральної, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції пришов до вірного висновку про обґрунтованість вимог позивача про відшкодування завданої йому моральної шкоди Товариством з обмеженою відповідальністю «Профіт-2».

Поте, при визначенні розміру моральної (немайнової) шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу, суд першої інстанції не в повній мірі врахував характер та обсяг страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, доведеність обсягу страждань та прийшов до помилкового висновку, що розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача на відшкодування моральної шкоди необхідно визначити в розмірі 500,00 грн.

З урахуванням того, що внаслідок пошкодження автомобіля позивача з вини працівника ТОВ«Профіт-2», він зазнав моральних страждань, так як був позбавлений можливості користуватись своїм автомобілем та змушений був докладати значних зусиль для організації свого життя, колегія суддів вважає необхідним визначити розмір моральної шкоди, що підлягає стягненню з відповідача ТОВ«Профіт-2» на користь позивача в розмірі 2000,00 гривень, задовольнивши часткового доводи апеляційної скарги в цій частині,

Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат та в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Профіт-2» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення зазначених позовних вимог, стягнення з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_2 інфляційних втрат в розмірі 1 788,32 гривні та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Профіт-2» на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в розмірі 2000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. 625 ЦК України, ст.ст. 303, 307, 309, 313, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Солом»янського районного суду м. Києва від 20 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» про стягнення інфляційних втрат скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» ( ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_2) інфляційні втрати в розмірі 1 788,32 гривні.

Рішення Солом»янського районного суду м.Києва від 20 травня 2015 року в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю « Профіт-2» моральної шкоди в розмірі 500,00 гривень скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю « Профіт-2» ( ) на користь ОСОБА_2 (ідентифікацій номер НОМЕР_2) моральну шкоду в розмірі 2000,00 гривень.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: