Справа №265/5724/15-ц
Провадження №2/265/2392/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Копилової Л. В.,

при секретарі- Єфремовій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Маріупольської філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору банківського (депозитного) вкладу та стягнення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Маріупольської філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі банк) про захист прав споживача, розірвання договору банківського (депозитного) вкладу та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 04 квітня 2014 року між нею та банком, від імені якого договір укладено його представником ОСОБА_2 було укладено договір SAMDNWFD200 "Депозит-плюс", згідно якого вона передала банку суму вкладу 593,00 дол. США зі строком на 184 дні (6 місяців до 04 жовтня 2014 року включно) зі сплатою процентів за користування у розмірі що складає 9,5% річних.

10 квітня 2014 року, між нею та банком було укладено договір SAMDNWFD200 "Депозит-плюс", згідно якого вона передала банку суму вкладу 1 200 грн. зі строком на 366 діб (1 рік) до 10 жовтня 2015 року включно, зі сплатою процентів за користування у розмірі що складає -19% річних.

06 березня 2015 року вона звернулася до відповідача з вимого про повернення їй грошових вкладів з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 1473,37 грн. та 656,77 дол. США (13135,40 грн.), на що отримала відповідь за № 20.1.0.0.0/7-20150311/3749 від 11.03.2015 року про те, що вона не може отримати внесені нею депозитні кошти у звязку з тим що у неї станом на 17 березня 2015 року за кредитним договором № MRT3GF11400049 від 17 серпня 2005 року існує заборгованість у розмірі 516 доларів США та банк на свій розсуд вважає розпорядитися її депозитними коштами та зарахувати останні в якості погашення кредиту який в свою чергу забезпечений як порукою так і іпотекою.

Таким чином відповідач свої обов'язки по поверненню їй депозитного вкладу належним чином не виконує.

Просить суд розірвати договори про строковий вклад (депозит) SAMDNWFD200"Депозит-плюс" від 04 квітня 2014 року та SAMDNWFD200 "Депозит-плюс" від 10 квітня 2014 року, укладені між нею ОСОБА_1 та ПАТ КБ "ПриватБанк", стягнути з відповідача на її користь заборгованість за депозитними вкладами разом з нарахованими відсотками за вказаними договорами на день подання позову до суду в розмірах 656,77 дол. США ( 13 135,40 грн.) та 1 473,37 грн. відповідно.

При розгляді справи позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_3 повністю підтримали позовні вимоги та просили суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заявлені вимоги не визнала та пояснила суду, що позивачка добровільно надала згоду на списання з її депозитних рахунків заборгованості за раніше укладеним нею з банком кредитним договором, про що свідчить підписання нею договорів про строковий вклад (депозит), тому позовні вимоги є безпідставними і задоволенню не підлягають.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав.

Судом встановлено, що 17 серпня 2005 року між ОСОБА_1 та банком було укладено кредитний договір, за умовами якого позивачці банком надано кредит в сумі 24 320 дол. США на строк до 15 серпня 2025 року (а.с.51-53).

04 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір SAMDNWFD200 "Депозит-плюс", згідно якого позивачка передала банку суму вкладу 593,00 дол. США зі строком на 184 дні (6 місяців), до 04 жовтня 2014 року включно зі сплатою процентів за користування у розмірі 9,5% річних.

10 квітня 2014 року між ОСОБА_1 та банком було укладено договір SAMDNWFD200 "Депозит-плюс", згідно якого вона передала банку суму вкладу 1 200 грн. зі строком на 366 діб (1 рік), до 10 жовтня 2015 року включно зі сплатою процентів за користування у розмірі що складає 19% річних.

04 березня 2015 року та 06 березня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до відповідача з вимогою про повернення їй грошових вкладів з нарахованими відсотками за користування банком коштами в розмірі 1473,37 грн. та 656,77 дол. США (13135,40 грн.), на що отримала відповідь за № 20.1.0.0.0/7-20150311/3749 від 11.03.2015 року про неможливість виплати їй цих грошових коштів у звязку з тим що станом на 17 березня 2015 року вона має заборгованість перед банком за укладеним з банком кредитним договором № MRT3GF11400049 від 17 серпня 2005 року у розмірі 516 доларів США і їй роз»яснено, що для можливості виплати грошових коштів за депозитними договорами необхідно сплатити вказану суму простроченої заборгованості (а.с.12-15).

Згідно довідки наданої відповідачем, станом на 08 жовтня 2015 року заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором складає 13 307,05 дол. США (а.с.54).

Відповідно до ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до нього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ч.1 ст.1058 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунку клієнта на підставі його розпорядження.

Грошові кошти можуть бути списані з рахунку клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених договором між банком і клієнтом.

Умовами укладених між позивачкою та банком депозитних договорів, зокрема: п.п.17 та 18 передбачено, що якщо у клієнта (ОСОБА_1М.) мається прострочена заборгованість за кредитом, виданим банком чи клієнт являється поручителем за кредитом, по якому існує заборгованість, банк має право на свій розсуд:

-після закінчення строку вклада перерахувати вклад і нараховані відсотки на поточний чи картковий рахунок клієнта і в подальшому використовувавти їх для погашення заборгованості, чи

- розірвати даний договір, при цьому направивши письмове повідомлення із зазначенням дати розірвання договору. Вклад і нараховані відсотки перераховуються на поточний чи картковий рахунок клієнта і в подальшому використовуються для погашення заборгованості. Списання коштів оформляється меморіальним договором.

При укладенні цих договорів позивачка ОСОБА_1 погодилася з цими умовами договорів.

Враховуючи встановлені при розгляді справи обставини та оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договорами банківських вкладів необґрунтованими, оскільки списання грошей із банківського рахунку позивачки при наявності заборгованості за раніше укладеним нею з банком кредитним договором передбачено умовами, визначеними і погодженими сторонами в укладених договорах.

Як вбачається з п.9 укладених між позивачкою та банком депозитних договорів, в них передбачені її право та право банку достроково розірвати дані договори, повідомивши про це один одного за два банківських дні до дати розірвання договорів.

Згідно ч.2 ст.651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1075 ЦК України, договір банківського рахунка розривається за заявою клієнта у будь-який час.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1 не зверталася до банку з такими заявами.

Враховуючи положення чинного законодавства, а також те, що допущення істотного порушення укладених договорів другою стороною ПАТ КБ «Приват Банк» при розгляді справи судом не встановлено, позивачка ОСОБА_1 у встановленому договором порядку не зверталася до установи банку з письмового заявою про дострокове розірвання договорів по депозитному вкладу, тому підстав для розірвання договорів про банківський строковий вклад (депозит), укладених між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Приват Банк» у суду не має.

Наа підставі викладеного та керуючись ст.ст.651,1058,1071,1075 Цивільного кодексу України, ст.ст.10,11,60, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», Маріупольської філії публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживача, розірвання договору банківського (депозитного) вкладу та стягнення грошових коштів, відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Донецької області протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області.

Суддя Орджонікідзевського районного суду

міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_5