Справа № 146/982/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

"16" листопада 2015 р. Томашпільський районний суд Вінницької області

в складі головуючого-судді Пилипчука О.В.

з участю секретаря Бойко Т.Є.,

представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Томашпіль цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Томашпільська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування,-

В С Т А Н О В И В :

21 липня 2015 року представник позивача ОСОБА_5, яка представляє інтереси позивача ОСОБА_3, звернулася до суду з даним позовом, в якому просить усунути ОСОБА_4 від права на спадкування майна за правом представлення, яке залишилося після смерті ОСОБА_6, яка померла 20 жовтня 2014 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області.

Позов обґрунтований наступним.

20 жовтня 2014 року в смт Томашпіль Вінницької області померла мати позивача ОСОБА_6 після її смерті залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку із земельною ділянкою для обслуговування будинку, що розташована по вул.. Леніна, 71 в смт Томашпіль Вінницької області.

Після смерті матері в установлений законом шестимісячний строк, а саме 18 грудня 2014 року, ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про вступ у спадщину. Після спливу шестимісячного строку позивач звернувся до державної нотаріальної контори Томашпільського району з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, однак нотаріус йому повідомив про неможливість видачі на його імя свідоцтва про право на спадщину, оскільки із заявою про вступ у спадщину за правом представлення звернувся онук покійної-Височанський ОСОБА_7 покійного брата ОСОБА_8, який помер 13 квітня 2012 року.

За життя ОСОБА_8 являвся інвалідом І групи і потребував стороннього догляду. Мати також постійно хворіла та потребувала стороннього догляду, яким позивач по мірі можливості надавав такий догляд, окрім того, постійно утримував покійних матір і брата, надсилаючи грошові кошти, достатні для їх проживання та лікування.

Представник позивача зазначає, що мати відповідача-Височанська ОСОБА_9 з покійним братом невеликий проміжок часу (прописана 14 січня 1987 року, виписана 17 липня 1987 року), після чого вибула за місцем свого проживання, де народився і постійно проживав відповідач.

Відповідач по справі будь-якої участі в утриманні покійного брата чи матері не приймав, також не приймав у часті і в їх похованні, лише два рази навідувався до брата і матері один раз ще в шкільному віці, другий раз ще за життя покійного брата, що може підтвердити ряд свідків. Тобто, відповідач, вже будучи повнолітнім, жодного разу не надавав ніякої допомоги померлим братові і матері, в той час, коли вони перебували у тяжкому стані та потребували такої допомоги, зокрема, лікування, як стаціонарного, так і амбулаторного, не надавав допомоги в період повної непрацездатності, не цікавився їхнім здоровям, що також можуть підтвердити свідки в судовому засіданні.

Посилаючись на ст.. 1224 ЦК України, представник позивача вважає, що відповідача, як спадкоємця за правом представлення, необхідно усунути від права на спадкування спадщини, відкритої внаслідок смерті його баби ОСОБА_6, який ухилився від надання допомоги своєму батькові і бабі, які внаслідок хвороби та віку, перебували у безпорадному стані, а також потребували матеріального утримання.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові, попросив їх задовольнити, пояснивши, що відповідач ухилявся від виконання своїх обовязків по наданню допомоги своєму батькові, який був важко хворим і потребував такої допомоги, про що в матеріалах справи достатньо доказів. Також зазначив, що відповідач мав можливість надавати покійному батькові матеріальну допомогу, оскільки, будучи вже повнолітнім та заочно навчаючись, працював продавцем в одному з магазинів де отримував заробітну і допомагав продуктами харчування своїй матері, а до батька навіть не навідувався. Фізичну допомогу покійному ОСОБА_8, який важко хворів і не міг сам пересуватися, надавали стороні люди, а також був залучений працівник «Червоного хреста», а матеріальну допомогу у виді грошових переказів надавав позивач у справі, тому вважає, що ОСОБА_4 повинен бути усунутий від права на спадкування після смерті свого батька.

Відповідач ОСОБА_8 в судовому засіданні повністю заперечив проти позовних вимог, попросив в їх задоволенні відмовити, пояснюючи, що не мав змоги надавати таку матеріальну допомогу, та пояснив, що свого батька ОСОБА_8 він не знав, так як народився після того, як його батьки перестали проживати спільно і мати переїхала в іншу область. Проживав завжди разом з матірю, яка є інвалідом з дитинства і потребує допомоги. Після закінчення школи позивач вступив до Старовижівського ліцею, де навчався три роки, тобто до 2005 року. В той час йому було 19 років. По закінченню працював в ліцеї слюсарем. Тоді вирішив знайти свого батька і в лютому місяці 2006 року, дізнавшись його номер телефону, спочатку подзвонив, а потім і приїхав до нього в смт.Томашпіль Вінницької області, де декілька днів гостював. Проживав батько разом з своєю матірю ОСОБА_6. В 2006 році його батько поїхав на лікування в м.Саки, так як також був інвалідом з дитинства і йому важко було рухатись. Пізніше до відповідача зателефонувала бабка ОСОБА_6 і сказала, щоб він приїхав до них, так як привезуть із Саків в Томашпільську лікарню його батька, оскільки він гірше почав себе почувати. Відповідач приблизно тиждень доглядав за батьком, знаходився в лікарні біля нього і у всьому йому допомагав. Крім цього допомагав бабці по домогосподарству та рубав дрова, а далі поїхав додому. Після того поступив до технікуму, який закінчив у 2009 році. В 2012 році закінчив університет, де навчався заочно на платній основі. Перед цим в 2011 році одружився, а в 2013 році у них народився син. Проживали вони за рахунок того, що під час заочного навчання він працював продавцем в магазині, де отримував біля двох тисяч гривень, з яких 600 гривень віддавав за найману квартиру. Крім цього періодично купував та возив матері продукти харчування, оскільки вона є інвалідом і в них багатодітна сімя. З 2006 року до батька більше не їздив, так як не було коштів, оскільки без будь-якої підтримки сам поступав та навчався в різних вузах, після чого одружився і потрібно було забезпечувати сімю, а заробіток був досить малим. На протязі вказаних років спочатку до батька декілька разів телефонував на мобільний, а потім телефон у нього та в бабки був постійно відключений і він перестав телефонувати. Матеріальної допомоги ні ОСОБА_8, ні ОСОБА_6, у відповідача не просили, так як батько отримував дві гарних пенсії і бабка також отримувала пенсію. Про свій обовязок щодо утримання ОСОБА_4 розумів, однак в нього не було грошей і змоги приїжджати до батька та баби, Про смерть батька йому повідомив по телефону ОСОБА_10, який інколи телефонував до нього на свята. Оскільки похорон був на слідуючий день, тому він не встиг приїхати в звязку з віддаленим місцем проживання та перебуванням на роботі . Весною 2015 року вже після смерті бабки ОСОБА_6 до відповідача зателефонувала рідна сестра баби ОСОБА_11, яка попросила приїхати, оскільки після батька та бабки залишилась спадщина, а саме житловий будинок, в якому вони проживали, і спадщину необхідно було оформити йому, так як на неї претендує дуже багато родичів.

Представник відповідача- адвокат ОСОБА_2 в судовому засіданні повністю заперечив проти позовних вимог, попросив в їх задоволенні відмовити, оскільки стороною позивача не надано жодних доказів того, що відповідач ухилявся від надання матеріальної допомоги своєму батькові та мав можливість надавати таку матеріальну допомогу. Крім того в судовому засіданні було встановлено, що спадкодавець був матеріально забезпечений і за ним доглядали, крім його матері, соціальний працівник та родичі, в той час, коли відповідач навчався в декількох навчальних закладах і сам потребував матеріальної допомоги, оскільки ріс без батька, а його матір є інвалідом третьої групи з дитинства. Встановлено було також і те, що відповідач приїжджав до свого батька і коли той перебував у лікарні він знаходився біля нього та у всьому допомагав

Третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору-Томашпільська державна нотаріальна контора в судове засідання не зявилася, однак державний нотаріус Томашпільської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 надіслала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності, щодо розгляду справи-на розсуд суду.

Допитані в судовому засіданні за клопотанням представника позивача свідки, а саме:

свідок ОСОБА_13, пояснила, що покійний ОСОБА_8 не міг сам рухатись, доглядала за останнім його матір ОСОБА_6 За життя ОСОБА_8 викликав відповідача і той один раз приїжджав до них. Після смерті ОСОБА_8 вона разом зі свою невісткою два-три рази в тиждень ходили і доглядали за ОСОБА_6 і їм за це син ОСОБА_6 пересилав з Росії гроші. В вересні місяці 2014 року вона ходила до бабки кожного дня. Допомагала вона їй та варила їсти на протязі останніх семи років;

свідок ОСОБА_10 пояснив, що покійна ОСОБА_6 була йому тіткою. Її син ОСОБА_8, який був інвалідом з дитинства, був одружений, мав сина, який є відповідачем у справі. ОСОБА_8 потребував догляду і допомоги, яку вони йому надавали. Відповідач приїжджав до батька лише два рази. Батько навіть купив йому мобільний телефон, щоб той до нього телефонував. Через деякий період часу свідок телефонував до відповідача і просив приїхати, однак той відповідав, що в нього не має часу. На похороні у батька його теж не було, а приїхав він лише коли потрібно було оформляти спадщину. Забезпечені покійні були завдяки грошам, які їм висилав позивач з Росії в доларах США. Гроші висилав кожен місяць приблизно по 500 доларів США;

свідок ОСОБА_14 пояснив, що покійний ОСОБА_8 був його товаришем. Свідок, починаючи з 1987 року допомагав та підтримував покійного. З 2005 року стан здоровя ОСОБА_8 погіршився. ОСОБА_8 сам відшукав свого сина, який є відповідачем у даній справі і який в той час навчався в училищі. Покійний купив синові мобільний телефон. Після того відповідач приїжджав до батька лише один раз, коли його про це попросили, так як батько попав у лікарню. В подальшому на прохання ОСОБА_8 приїжджати до нього відповідач жодного разу не приїхав. Просив він його приїжджати, щоб з ним підтримувати звязок і щоб син підтримував його спілкуванням;

свідок ОСОБА_5 пояснила, що покійному ОСОБА_8 та його матері вона доводиться родичкою, а саме батько ОСОБА_8 був її дядьком. До 1999 року проживала в смт.Томашпіль. В той час бачила, як жили покійні. Їм постійно грошима допомагав позивач у справі. Свідки, які допитувались перед нею, також допомагали їм. Відповідача вона не знає. Зі слів покійного ОСОБА_8 та його матері він майже їх не відвідував. Утримував покійних лише позивач;

свідок ОСОБА_13 пояснила, що утримував покійних позивач, який постійно висилав гроші, які вона отримувала та передавала ОСОБА_6 та її синові. Покійні були всім забезпечені і вони в цьому їм допомагали. Від свого сина ОСОБА_8 хотів лише уваги та щоб той приїжджав до нього;

свідок ОСОБА_15 пояснила, що вона перебувала на обліку в центрі зайнятості. Там повідомили, що є робота в «Червоному хресті». Це було в 2006 році. Вона призначена була доглядати за покійним ОСОБА_8, якого привезли після Саків з лікування. Після того вона постійно їм допомагала, в чому була необхідність. Покійні були забезпечені всім необхідним.

Свідок ОСОБА_11, яка була допитана за клопотанням сторони відповідача, суду пояснила, що вона являється рідною сестрою покійної ОСОБА_6 Син останньої- Височанський В.В. постійно хворів. Після лікування у Саках його у важкому стані привезли додому. Допомагала йому весь час його мати. ОСОБА_10 та ОСОБА_16 також допомагали покійним, прибирали на подвірї, варили їсти. Відповідач приїжджав до них декілька разів і привозив подарунки своєму батькові та бабці. Допомагати покійним відповідач не мав змоги, оскільки навчався, його мати- інвалід і йому в житті ніхто не допомагав. Перед смертю її сестра ОСОБА_6 залишила їй 2200 доларів США і 18000 гривень, за які свідок зробила похорони і поклала памятник. Памятник сину покійна поклала за проданий його автомобіль.

Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного.

Згідно ст..1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб.

Частиною 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено, що відповідно до статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Згідно ч. 2 ст. 27 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ст.214 ЦПК України, при ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ч.1 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які умисно позбавили життя спадкодавця чи будь-кого з можливих спадкоємців або вчинили замах на їхнє життя.

Відповідно до ч.3 та 5 ст.1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки та діти, а також інші особи, якщо вони ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

З п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Правило частини п'ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Проте у суду немає підстав для встановлення факту ухилення відповідача від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця чи ухилення від надання спадкодавцеві допомоги, факту перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу у допомозі відповідача.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в її умисних діях чи бездіяльності, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином ухилення характеризується умисною формою вини. Виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст.214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Таким чином, для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Судом встановлено, що 20 жовтня 2014 року в смт Томашпіль Томашпільського району Вінницької області померла ОСОБА_6 (а.с. 7).

Після смерті ОСОБА_6 залишилося спадкове майно, що складається із житлового будинку з господарчими будівлями та земельної ділянки розміром 0,15 га за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані по вул.. Леніна, 71 в смт Томашпіль Вінницької області (а.с. 16-18).

Згідно свідоцтва про народження (а.с.6) ОСОБА_3 є сином ОСОБА_6

Як підтвердилося в судовому засіданні та не оспорювалося учасниками судового процесу, ОСОБА_8 також був сином ОСОБА_6 та рідним братом позивача.

Згідно ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно ст.. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст. 1268 ЦК України, внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини-спадкування за правом представлення.

Згідно свідоцтва про смерть, ОСОБА_8 помер 13 квітня 2012 року (а.с. 11).

Отже, ОСОБА_8 Василь-відповідач у справі- є спадкоємцем майна ОСОБА_6 за правом представлення, як син померлого батька-Висачанського ОСОБА_17.

Після смерті спадкодавців позивач та відповідач вчасно, у встановлений законом термін звернулися до Томашпільської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини.

Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу з урахуванням його роботи та проживання за межами місця проживання спадкодавця.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч.5 ст.1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

В обґрунтування своїх доводів про ухилення відповідача від виконання обов'язків про утримання спадкодавця, позивач та його представник посилається на довідку Могилів-Подільської ВТЕК про стан здоровя ОСОБА_8, на квитанції про переказ коштів та показання свідків.

Згідно довідки Могилів-Подільської ВТЕК Вінницької області від 25 липня 1979 року, ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, являвся інвалідом І групи з дитинства (а.с.12), інвалідність дана безстроково, потребував догляду.

Згідно оглянутих в судовому засіданні квитанцій (а.с. 5557), на імя ОСОБА_13 15 липня 2014 року було перераховано 500 доларів США, 15 жовтня 2014 року-500 доларів США, 17 квітня 2015року-400 доларів США

Згідно вказаних квитанцій встановлено, що грошові перекази надходили в 2014 та в 2015 році на імя ОСОБА_13, яка їх і отримувала, що спростовує покази свідків зі сторони позивача про те, що покійні були забезпечені лише за рахунок позивача, який постійно, майже кожного місяця пересилав їм кошти. Хто надсилав вказані кошти з поданих квитанцій не встановлено, однак здійснювались перекази вже після смерті ОСОБА_8 та в рік, коли померла ОСОБА_6, а один взагалі отримано вже після її смерті в 2015 році.

З показів свідків, які були допитані в судовому засіданні за клопотанням сторони позивача встановлено, що ОСОБА_8 хворів та потребував сторонньої допомоги. Доглядала за ним та у всьому допомагала його матір - ОСОБА_6, з якою він проживав, а також працівник «Червоного хреста» та родичі. Після зустрічі з своїм сином покійний ОСОБА_8 купив та подарив йому мобільний телефон, щоб вони могли між собою спілкуватися. Матеріальної допомоги від сина він не потребував, а лише хотів підтримки у спілкуванні.

Згідно поданих до суду доказів стороною відповідача встановлено, що ОСОБА_4 у 2002 році закінчив загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів с.Кримне Старовижівського району Волинської області; в 2005 році закінчив Старовижівський професійний ліцей; в 2009 році закінчив Індустріально-педагогічний технікум Конотопського інституту Сумського державного університету; в 2011 році закінчив Глухівський національний педагогічний університет; в 2012 році закінчив Глухівський національний педагогічний університет ім.. ОСОБА_18.

Згідно довідки Старовижівської ВТЕК від 24 жовтня 1989 року, ОСОБА_19, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка була дружиною покійного ОСОБА_8 та є матірю відповідача, являється інвалідом третьої групи з дитинства (а.с.50), інвалідність дана безстроково.

З огляду на подані стороною позивача докази щодо хвороби спадкодавця-померлого ОСОБА_8, його вік, проживання з матірю до дня смерті, а також про матеріальну забезпеченість відповідача-спадкоємця ОСОБА_8 у суду не має підстав вважати про умисне ухилення відповідача або бездіяльність його, спрямовані на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю.

Згідно ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В судовому засіданні представником позивача не було доведено факту ухилення, повязаного з винною поведінкою відповідача, який усвідомлював свій обовязок, мав можливість його виконувати, але не вчиняв необхідних дій.

Крім цього, суду не надано доказів та не доведено того, що спадкодавець ОСОБА_8 потребував матеріальної допомоги саме від свого сина, оскільки отримував дві пенсії, проживав разом з матірю, яка під час хвороби його доглядала та надавала необхідну допомогу разом з працівником «Червоного хреста» та іншими родичами, що було встановлено в судовому засіданні, згідно показів свідків.

Та обставина, що відповідач не спілкувався протягом тривалого часу із спадкодавцем, не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги, а є лише моральним критерієм поведінки сина по відношенню до батька.

Окрім того, фактична спрямованість позовних вимог ОСОБА_3 спрямована не на захист свого права на спадкування, яке відповідачем не оспорюється, а на позбавлення права відповідача на спадкування.

У звязку з цим потрібні чіткі норми матеріального права, які уповноважують позивача на предявлення такого позову про усунення від права на спадкування, норми, які породжують у позивача право на спадкування за рахунок права на спадкування відповідача-спадкоємця першої черги за законом (за представленням).

Ні сам позивач, ні його представники таких норм матеріального права не назвали та не надали до суду.

Отже, позов предявлено всупереч ч.1 ст. 3 ЦПК України, оскільки позивач звернувся не за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів, а з метою позбавлення відповідача належного йому права (на спадкування).

Даючи оцінку дослідженим в судовому засіданні доказам, суд у відповідності зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України виходив із принципу змагальності й рівності прав сторін у поданні доказів, а також розглядає спір в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі представлених ними доказів. При цьому суд керувався вимогами ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними способами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими способами.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових норм для задоволення позову.

Враховуючи вищенаведене, а також приймаючи до уваги те, що під час розгляду справи суду не надано жодних належних доказів того, що відповідач умисно ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві і що спадкодавець потребував такої допомоги саме від відповідача у даній справі і він мав змогу таку допомогу надавати, тому суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування задоволенню не підлягають..

На підставі викладеного та керуючись ч.2 ст.1223, ч.5 ст.1224, ч.2 ст.1258, ч.2 ст.1259, ст.1261, ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України, ч.1 ст.3, ст..ст. 10, 11, 60 ст.ст. 209, 212, 214, 215 Цивільного процесуального кодексу України,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,- Томашпільська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Вінницької області через Томашпільський районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 20 листопада 2015 року.

Суддя: ОСОБА_20