Провадження 2/127/1189/15
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 лютого 2015 року м. Вінниця
Вінницький міський суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Вохмінової О.С.
при секретарі Коберник О.Л,
з участю прокурора Сопівника А.В.
представник позивача ОСОБА_1
відповідача ОСОБА_2
представника відповідача ОСОБА_3
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом заступника прокурора Центрального регіону України з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері в інтересах держави в особі військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів, -
позов мотивований тим, що з 12.06.2008 року наказом Командувача Повітряних Сил Збройних Сил України № 119 ОСОБА_2 був призначений на посаду начальника відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, яку обіймав до липня 2012 року. Займаючи дану посаду він міг впливати на обсяг фінансування військової частини НОМЕР_1 , тому діючи умисно і зловживаючи своїм службовим становищем, домовився із капітаном ОСОБА_4 , який проходив службу на посаді начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 , щодо виділення коштів для виплати перерахунку надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України за рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області 2005-2006 років, строк виконання яких сплинув у 2008-2009 роках, через касу військової частини НОМЕР_1 по заявкам ОСОБА_4 із завищеним обсягом фінансування від дійсної потреби на виплату матеріальної допомоги при звільненні, індексації грошового забезпечення. За це ОСОБА_2 мав отримати винагороду від ОСОБА_4 10% від суми коштів, що будуть видані військовослужбовцям. У період з березня 2010 року до листопада 2011 року ОСОБА_5 , всупереч інтересам служби, порушуючи вимоги ст. ст. 11, 13, 16, 58 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, п. 2.3.1 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України №625 від 28.10.2006 р., п.п. 1.3, 2.1, 4.3 Положення про фінансове господарство розпорядника бюджетних коштів нижчого рівня (другого ступеня) за кошторисом Міністерства оборони України, затвердженого наказом Міністра оборони України №550 від 05.11.2009 р., п. 22 Порядку складання, розгляду, затвердження та основні вимоги до виконання кошторисів бюджетних установ, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №228 від 28.01.11 року, п. 4 наказу Міністра оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2010 рік» від 22.07.2010 р. №380, п. 4 наказу Міністра оборони України «Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2011 рік» від 28.01.2011 р. №50, Завдання відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, затвердженого начальником фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України 26.04.2010 р., умисно не вимагав від посадових осіб військової частини НОМЕР_1 документи, які обґрунтовують надані заявки та розрахунки потреб військової частини НОМЕР_1 по фонду грошового забезпечення, не надавав вказівок своїм підлеглим - заступнику начальника відділу підполковнику ОСОБА_6 , капітану ОСОБА_7 та підполковнику ОСОБА_8 про не включення в розподіли заявок, в яких завищується сума коштів на виплату матеріальної допомоги, вихідної допомоги при звільненні, індексація грошового забезпечення, не доповідав начальнику фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України про завищення військовою частиною НОМЕР_1 у заявках суми коштів на виплату грошового забезпечення від дійсної потреби, самоусунувся від контролю за дотриманням службовими особами військової частини НОМЕР_1 фінансової дисципліни, уникав проведення попередніх та поточних перевірок дотримання військовою частиною НОМЕР_1 законодавства при використанні фонду грошового забезпечення, не вживав заходів щодо стримування посадових осіб військової частини НОМЕР_1 від вчинення протиправних дій, запобігання негативних явищ у фінансово-господарській діяльності військової частини НОМЕР_1 , не уточняв у 4 кварталі 2010 та 2011 бюджетних років реальну потребу військової частини НОМЕР_1 в коштах на виплату грошового забезпечення та корегував кошторис військової частини НОМЕР_1 щодо збільшення видатків по грошовому забезпеченню за відсутністю належних обґрунтувань, розрахунків, та, достовірно знаючи про надання військової частини НОМЕР_1 заявок із завищеною сумою коштів на виплату грошового забезпечення від дійсної потреби, і які будуть спрямовані на виплату перерахунку надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України за рішеннями Васильківського міськрайонного суду Київської області 2005-2006 років, строк виконання виконавчих листів згідно ст.. 21 Закону України «Про виконавче провадження» (редакція від 28.11.2002 р.), по яким сплив у 2008-2009 роках, підписував розподіли по переведенню додаткових грошових коштів військовим частинам, установам та організаціям Повітряних Сил Збройних Сил України, на підставі яких здійснювалося фінансування військової частини НОМЕР_1 по фонду грошового забезпечення. При цьому за непершкоджання завищенню фінансування військової частини НОМЕР_1 від дійсної потреби, яке відбулося на суму 7 858 970,66 грн. та незаконно виплачені через касу цієї ж частини у період з березня 2010 року по листопад 2011 року, неодноразово у своєму службовому кабінеті фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (м. Вінниця, вул. Острозького, 39) отримував від помічника начальника центру з фінансово-економічної роботи - начальника фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 капітана ОСОБА_4 грошові кошти різними сумами. Всього полковник ОСОБА_5 отримав від капітана ОСОБА_4 не менше 750 000 грн. із вищевказаних незаконно виплачених коштів через касу військової частини НОМЕР_1 , що спричинило тяжкі наслідки.
12.03.2014 року постановою Вінницького міського суду Вінницької області кримінальну справу відносно ОСОБА_5 по обвинуваченню за ч. 2 ст. 423 КК України закрито у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасовано кримінальну відповідальність за відповідні діяння.
Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 20.05.2014 року ухвалу суду першої інстанції змінено і цивільний позов військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_2 залишено без розгляду.
Враховуючи те, що неправомірними діями ОСОБА_2 державі в особі військової частини НОМЕР_1 завдано матеріальної шкоди на суму 750 000 грн. позивач просив стягнути дану суму на користь військової частини відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України.
В судовому засіданні прокурор Сопівник А.В. і представник позивача ОСОБА_1 позов підтримали відповідно до обставин, викладених в позові і пояснили, що в 2012 році проводився аудит фінансово-господарської діяльності ФЕУ КПС ЗСУ в період з 01.11.2009 року до 31.12.2011 року і складений акт № 234/40/53 від 12.04.2012 року, згідно якого за результатами перевірки встановлено факт фінансування військової частини НОМЕР_1 у більшому розмірі ніж зазначалось у заявках, що є порушенням п. 3.35 наказу МОУ № 550. Також мали місце повторне включення до розподілу заявок на виплату грошової допомоги при звільненні, заявок на виплату індексації за один і той же період, що є порушенням вказаного наказу. Шляхом співставлення сум встановлено, що по окремим видам грошового забезпечення відбувалось дублювання під час подання заявок на витребування коштів, які задовольнялись. У період з березня 2010 року до листопада 2011 року зайво профінансовано 7 858 970,66 грн. Визначаючи суму у відшкодування шкоди, виходили із того, що ОСОБА_5 особисто отримував від ОСОБА_4 у своєму службовому кабінеті раз на місяць, раз на два місяці або раз на квартал 10% від завищеного фінансування військової частини, тому загальна сума завданої шкоди становить 785 897,06 грн. Дана сума підлягає стягненню з ОСОБА_5 .
Відповідач ОСОБА_2 і його представник ОСОБА_3 подали письмові заперечення проти позову (а.с. 27-37 т. 1). ОСОБА_2 повідомив, що твердження ОСОБА_4 про передачу коштів є лише безпідставним звинуваченням і він не винен у зайвому фінансуванні військової частини, оскільки узагальнення заявок на фінансування, складання проектів розподілу і узагальнення звітності проводилось не лише ним особисто, а всім відділом планово-організаційної роботи. Будь-яких вказівок своїм підлеглим ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 на завищення фінансування він не давав. Розподіли на фінансування всіх військових частин підписувались не лише ним, а і його заступниками і в обов`язковому порядку затверджувались начальником ФЕУ КПС ЗСУ Бондарем О.М. Доповідей від командування військової частини НОМЕР_1 про проведення виплат за рішеннями судів не надходило, у звітності дані про виплату надбавок через касу військової частини були відсутні. Також він не пропонував ОСОБА_4 завищувати суми фінансування на виплату матеріальної і грошової допомоги на оздоровлення, при звільненні, індексації, і цього не могло бути, оскільки всі заявки на фінансування військової частини НОМЕР_1 підписувались командиром та начальником фінансово-економічного органу і скріплювались гербовою печаткою військової частини, тому підстав не довіряти даним заявкам у ФЕУ не було. Крім того, у даній військовій частині неодноразово проводились планові ревізії та перевірки фінансово-господарської діяльності Рахунковою палатою України і контрольно-ревізійними органами Міністерства оборони України і жодного відображення фактів виплати надбавки за рішеннями судів у 2010-2011 роках, а також інших фінансових порушень, не було. ОСОБА_5 також просив врахувати, що протягом 2010 року та 2011 року фінансування даної військової частини навпаки було зменшено від заявленої потреби на суму 5 969 611 грн.
Представник відповідача ОСОБА_3 також заперечив щодо визначення ціни позову 10% від зайвого фінансування, оскільки даний розрахунок базується лише на недостовірних показаннях ОСОБА_4 про нібито передачу цієї суми ОСОБА_2 не може бути взятий судом до уваги при вирішення спору щодо відшкодування шкоди. Зазначив, що укладаючи угоду з прокурором про визнання винуватості, ОСОБА_4 мав на меті перекласти частину матеріальної відповідальності на інших осіб, тому говорив неправду.
Вислухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Зазначеною статтею встановлена підстава цивільно-правової відповідальності за заподіяння шкоди - наявність правопорушення, що включає такі складові елементи: майнову шкоду, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними, вину заподіювача шкоди.
Відсутність будь-якої з цих умов є підставою для звільнення особи від відповідальності, якщо інше не встановлено законом.
Також підлягає доведенню розмір завданих збитків.
Судом встановлено, що органами досудового слідства ОСОБА_2 обвинувачувався за ч. 2 ст. 423 КК України (в редакції, що діяла на той час) як інше зловживання службовою особою службовим становищем, вчинене з корисливих мотивів, в інших особистих інтересах, інтересах третіх осіб, що спричинило тяжкі наслідки.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області кримінальне провадження відносно ОСОБА_2 закрите на підставі ст. 5 КК України, п. 4 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з набранням чинності законом, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою.
За змістом статті 61 ЦПК України тільки вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обов`язковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.
Тому в даній справі підлягають доказуванню обставини, що є підставою позовних вимог та заперечень.
На підставі наданих суду і досліджених в судовому засіданні доказів було встановлено, що ОСОБА_2 працював на посаді начальника відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особовому складу фінансово економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України в період з 12.06.2008 року до липня 2012 року (а.с. 165 т. 6).
Посадові обов`язки ОСОБА_2 визначні в Завданнях відділу організаційно-планової роботи та забезпечення оплати праці особового складу фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України, затверджених 26.04.2010 року начальником управління Бондарем О.М. (а.с. 168-174 т. 6). Відповідно до п. 1.3 начальник відділу несе персональну відповідальність за: 1) організацію підготовки, планування та узагальнення заходів управління на навчальний рік (місяць) з метою виконання завдань, покладених командувачем Повітряних Сил, начальником управління; 2) організацію проведення розрахунків потреби Повітряних Сил в грошових коштах на виплату грошового забезпечення і заробітної плати; 3) доведення до військових частин коштів, які надійшли на рахунки фінансово-економічного управління для виплати грошового забезпечення та заробітної плати; 4) організацію здійснення попереднього та поточного контролю правильності використання фондів грошового забезпечення, заробітної плати, організації фінансового господарства, штатно-тарифної дисципліни у військових частинах безпосереднього підпорядкування; 5) організацію спеціальної підготовки в навчальних групах з фахівцями фінансово-економічних органів військових частин безпосереднього підпорядкування; надання практичної допомоги начальникам фінансово-економічних відділів повітряних командувань з організації роботи та керівництву фінансово-господарською діяльністю з питань, що належать до компетенції відділу; 6) організацію та проведення перевірок стану мобілізаційної готовності фінансово-економічних органів військових частин ПС ЗС України до роботи в особливий період; 7) забезпечення безпеки інформації та охорони державної таємниці.
Відповідно до вказаних Завдань, а також на підставі пояснень свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 начальника ФЕУ КПС ЗСУ було встановлено, що розподіли на фінансування військової частини НОМЕР_1 складались ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на підставі заявок цієї військової частини, що також підписувались посадовими особами і скріплювались гербовою печаткою, а лише потім підписувались ОСОБА_2 або його заступником ОСОБА_9 і передавались на затвердження начальнику ФЕУ Бондару О.М.
В судовому засіданні свідок ОСОБА_9 повідомив, що військова частина НОМЕР_1 фінансувалась відповідно до обґрунтованих заявок, які надходили до управління по системі «діловодство», передавались на резолюцію, реєструвались, всі дані опрацьовувались відділом організаційно-планової роботи, але про факти виплати коштів по виконавчим листам відомостей не було. ОСОБА_5 ніколи не звертався із пропозиціями щодо завищення сум фінансування цієї військової частини і щодо здійснення незаконних виплат по виконавчим листам, претензій по його роботі не було.
Таким чином, суд прийшов до висновку, що ОСОБА_2 не міг особисто впливати на збільшення фінансування військової частини, оскільки питання щодо фінансування вирішується після проведення колективної роботи. Свідки також повідомили, що незаконних вказівок на збільшення фінансування військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_2 не надавав.
Відповідно до висновку експерта № 19/15-79 від 23.08.2012 року, в результаті проведення дослідження наданих експерту документів експерт встановив, що за період з березня 2010 року до листопада 2011 року у військовій частині НОМЕР_1 було виплачено перерахунок щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України на загальну суму 7 858 970,66 грн., в т.ч. за 2010 рік 3 353 317,04 грн., за 2011 рік 4 505 653,62 грн. (а.с. 116-135 т. 6). Такий висновок також викладено в акті ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.06.2009 року до 30.11.2011 року № 234/40/27 від 07.03.2012 року, де зазначено, що саме начальником фінансово-економічної служби військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_4 не було забезпечено неухильне дотримання фінансової дисципліни, зокрема щодо витребування коштів в межах дійсної потреби, чим порушено вимоги п. 2.2 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 12.11.2010 року № 590 (а.с. 12-95 т.6).
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_10 (інспектор відділу контролю за діяльністю розпорядників бюджетних коштів Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України) підтримав складений ним акт ревізії від 07.03.2012 року і повідомив, що причиною виплати коштів із каси військової частини на суму 7 858 970,66 грн. стала безконтрольність і порушення функціональних обов`язків ОСОБА_4 та головним бухгалтером військової частини. Вважає, що відповідальність мають нести саме ці особи, а також командир військової частини.
Крім того, 12.04.2012 року за результатами внутрішнього аудиту ефективності фінансово-господарської діяльності фінансово-економічного управління Командування Повітряних Сил Збройних Сил України та військових частин, підпорядкованих Командуванню Повітряних Сил Збройних Сил України за період з 01.11.2009 року до 31.12.2011 року був складений аудиторський звіт № 234/40/53, згідно якого також встановлено, що військовою частиною НОМЕР_1 подавалась завідомо неправдива інформація щодо реальної кількості звільнених військовослужбовців, чим вводила в оману ФЕУ щодо фактичної потреби в коштах та отримувала фінансування, що перевищувало фактичну потребу, а ФЕУ не вживались достатні заходи при правильному визначенні фактичної потреби на виплати грошового забезпечення. Причинами безпідставного нарахування та виплати перерахунку щомісячної надбавки за безперервну службу в Збройних Силах України 285 військовослужбовцям (колишнім військовослужбовцям) військової частини НОМЕР_1 на загальну суму 7 636 120,94 грн. та зайво нарахованого податку з доходів фізичних осіб на загальну суму 1 204 440,09 грн., були недотримання командиром військової частини та начальником фінансово-економічного органу вимог п. 3.1.2, п. 3.3.2, п. 14.3 Положення про фінансове господарство військової частини Збройних Сил України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 28.10.2006 року № 625; надання посадовими особами військової частини НОМЕР_1 недостовірної інформації про чисельність особового складу, звільнених військовослужбовців, реальної потреби в коштах на виплату грошового забезпечення; недостатній контроль з боку ФЕУ ПС ЗСУ щодо правильності визначення та фінансування видатків виключно в межах фактичної потреби (а.с. 151-164 т. 6).
Разом з тим, підстав вважати, що дані нарахування і виплати відбулись за вини ОСОБА_2 , а також що ним не вживались заходи контролю, немає. Слід зазначити, що ОСОБА_2 подавались щоквартальні звіти фінансово-господарської діяльності ПС ЗСУ (а.с. 104-186 т. 5), протягом 2010-2011 років було зменшено суму фінансування даної військової частини на виплату військовослужбовцям в розмірі 5 969 611 грн. (а.с. 252 т.5) тощо.
Крім того 08.06.2011 року Територіальним Центральним контрольно-ревізійним управлінням Контрольно-ревізійного департаменту Міністерства оборони України складено акт № 234/3/78 А ревізії фінансово-господарської діяльності військової частини НОМЕР_1 за період з 01.10.2009 року до 01.05.2011 року, згідно якого порушень при виплаті грошового забезпечення не встановлено (а.с. 187-228 т. 5).
Згідно вироку Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.03.2013 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні ряду злочинів, передбачених ст.ст. 366 ч.2, ст.15 ч.2 ст. 369 ч.4, ст. 410 ч. 2 КК України і засуджено до 5 років позбавлення волі із позбавленням права обіймати посади, пов`язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій строком на 3 роки та зі сплатою штрафу на користь держави в сумі 6800 грн., без конфіскації майна. Відповідно до ст.ст. 75, 76 КК України звільнено ОСОБА_4 від відбування основного покарання з випробуванням на 3 роки. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь військової частини НОМЕР_1 1 401 255,97 грн. завданої матеріальної шкоди (а.с. 199-213 т.6). Слід зазначити, що вирок постановлений на підставі угоди між прокурором та обвинуваченим ОСОБА_4 про визнання винуватості.
У вироку встановлені обставини щодо погодження із ОСОБА_5 виплат по завищеним сумам щомісячних заявок на фінансування основних та додаткових видів грошового забезпечення військовослужбовців військової частини НОМЕР_1 за умови передачі йому в якості винагороди 10% від загального завищення обсягу. Разом з тим, враховуючи те, що даний вирок не постановлений відносно ОСОБА_2 , а постановлений на підставі угоди між прокурором і обвинуваченим ОСОБА_4 , обставини, що встановлені у вироку не мають приюдиційного значення і не можуть бути використані судом як підстава для звільнення від доказування щодо дій ОСОБА_2 (ч. 3 ст. 61 ЦПК України).
При визначенні суми збитків, завданих ОСОБА_5 державі, позивач виходив з того, що він отримав незаконну винагороду - 10 % від ОСОБА_11 від загальної суми завищеного фінансування військової частини НОМЕР_1 7 858 970,66 грн. і даний висновок ґрунтується лише на показаннях ОСОБА_4 , допитаного в якості свідка.
Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Сума майнової шкоди, що підлягає відшкодуванню, не може ґрунтуватись лише на показаннях свідка, причому, пояснення щодо отримання 10% не підтверджене іншими належними доказами і є лише припущенням ОСОБА_4 .
Суд також приймає до уваги, що в первісному позові було зазначено суму у відшкодування 750 000 грн., при цьому позивач стверджував, що ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_4 не менше цієї суми. В подальшому позивачем була уточнена сума у відшкодування шкоди 785 897,06 грн. із посиланням на отримання відповідачем із рук в руки 10% від ОСОБА_4 . Дані суми є приблизними, тому не можуть бути стягнуті з відповідача.
Крім того, в дачі таких пояснень суд вбачає особисту зацікавленість ОСОБА_4 , оскільки при укладенні угоди про визнання винуватості ОСОБА_4 зобов`язався співпрацювати зі стороною обвинувачення у кримінальних провадженнях, в тому числі і відносно ОСОБА_2 , вчиняти дії, пов`язані із викриттям осіб, причетних до заволодіння коштами військової частини НОМЕР_1 , сприяти розшуку викрадених коштів, а відмова від співробітництва є порушенням даної угоди (а.с. 211 т.6).
Таким чином, оскільки в судовому засіданні було встановлено відсутність всіх умов для відшкодування шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України - протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між ними і вина заподіювача шкоди, а також недоведення позивачем суми у відшкодування, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.
При ухваленні даного рішення суд також враховує роз`яснення, що містяться в постанові Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди».
Керуючись ст.ст. 1166 ЦК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,
в задоволенні позову відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.
Суддя: