Справа № 545/1623/15-ц
Провадження № 2/545/979/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"22" грудня 2015 р. Полтавський районний суд Полтавської області у складі:

головуючого судді Стрюк Л.І.

при секретарі Артеменко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом Кредитної спілки «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» в особі Полтавської філії Кредитної спілки «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначивши, що 29.04.2009 року між ним та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 96-СГ про надання кредиту в сумі 10 000,00 грн. зі строком користування 12 місяців та терміном повернення 29.04.2010 року з процентною ставкою за користування кредитом 50 % річних. З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори поруки від 29.04.2009 року, за яким останні зобовязані відповідати за належне виконання зобовязань ОСОБА_1, які виникають з кредитного договору № 96-СГ від 29.04.2009 року. ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобовязання по договору, внаслідок чого прострочена заборгованість перед позивачем складає 31 374,90 грн., яку й просили стягнути солідарно з відповідачів.

Відповідачі предявили зустрічний позов про тлумачення договору, який ухвалою суду від 06.11.2015 року залишений без розгляду.

Представник позивача у судове засідання не зявилася, попередньо надавши заяву, у якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити, надавши пояснення, аналогічні тим, що викладені у заяві. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі у судове засідання не зявилися, про причини неявки не повідомили, заяви про розгляд справи за їх відсутності не надали.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.

Встановлено,що 29.04.2009 року між Полтавською філією Кредитної спілки «Турбота» при Міжнародній організації «Жіноча Громада» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 96-СГ про надання кредиту в сумі 10000,00 грн. зі строком користування 12 місяців та терміном повернення 29.04.2010 року з процентною ставкою за користування кредитом 50 % річних (а.с.5-6).

Як вбачається з наданих суду доказів, ОСОБА_1 свої зобовязання за кредитним договором не виконує, у звязку з чим склалася заборгованість, яка, згідно з розрахунком, станом на 15.06.2015 року складає 31374 грн. 90 коп., де 3146,89 грн. залишок несплаченого тіла кредиту, 8237,95 грн. - заборгованість по процентам; 16475,92 грн. - подвійні відсотки відповідно п.4.5 кредитного договору; 493,13 грн. - нарахування 3% НБУ; 3021,01 грн. донарахування суми з урахуванням інфляції (а.с.10).

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 10.2 Договору до правовідносин, повязаних з укладанням та виконанням цього Договору застосовується строк позовної давності тривалістю у шість років.

Як вбачається з позовної заяви, позивач звернувся до суду 11.06.2015 року.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до положень статей 524, 533, 625 ЦК України грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач правомірно вимагає повернення суми кредиту, а також сплати процентів та плату за пропуск платежів у примусовому порядку, посилаючись на кредитний договір.

З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між позивачем, ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 укладені договори поруки від 29.04.2009 року, за яким останні зобовязані відповідати за належне виконання зобовязань ОСОБА_1, які виникають з кредитного договору № 96-СГ від 29.04.2009 року (а.с.8-9).

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обовязку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобовязання боржником.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого повязана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 252 ЦК України).

Разом з тим, із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець повязує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251 та ч. 2 ст. 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 3.2) про його дію до повного виконання боржником своїх зобовязань перед банком за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобовязання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє субєктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

У кредитному договорі строк виконання основного зобовязання чітко визначений днем повного погашення кредиту є 23 липня 2011 року.

За таких обставин у банку виникло право предявити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобовязання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 24 липня 2011 року, протягом наступних шести місяців.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов'язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов'язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Отже, вимогу до поручителів про виконання взятого ними зобов'язання має бути пред'явлено в межах строку дії поруки (6 місяців, 1 року чи будь-якого іншого строку, який встановили сторони в договорі). Тому навіть якщо в межах строку дії поруки була пред'явлена претензія і поручитель не виконав вказані в ній вимоги, кредитор не має права на задоволення позову, заявленого поза межами вказаного строку, оскільки із закінченням строку припинилося матеріальне право.

За таких обставин висновки суду про виникнення права в банку на пред'явлення позову до відповідачів у межах установленого законом загального трирічного строку позовної давності з часу звернення з письмовою вимогою не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону.

Відповідна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 вересня 2014 року в справі № 6-6цс14

Питання щодо судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Полтавської філії Кредитної спілки «Турбота» заборгованість по кредитному договору № 96-СГ від 29.04.2009 року в сумі 31374,90 грн. та сплачений судовий збір у розмірі 313,75 грн., всього - 31688,65 грн.

У іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Полтавський районний суд протягом 10 днів з моменту проголошення шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя: ОСОБА_4