АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 594/1031/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Чир П.В.
Провадження № 22-ц/789/1611/15 Доповідач - Сташків Б.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Баляс Т.І.

у відсутності сторін

розглянувши у письмовому провадженні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Борщівського районного суду від 11 листопада 2015 року у справі за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Управління пенсійного фонду України в Борщівському районі про визнання особи безвісно відсутньою,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про визнання особи безвісно відсутньою, посилаючись на те, що вона з ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах. У них народилося двоє дітей, разом із якими вони проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. В лютому 2004 року ОСОБА_2 поїхав в ОСОБА_3, з тих пір відсутні будь-які відомості про нього, він не з'являвся, не телефонував, не повідомив про себе жодних даних, що дає підстави вважати ОСОБА_2 безвісно відсутнім. Визнання його безвісно відсутнім їй необхідно з метою отримання пенсії по втраті годувальника на дітей, згідно ст.36 ЗУ Про загальнообовязкове державне пенсійне страхування». Враховуючи вищевикладене, ОСОБА_1 просила суд визнати ОСОБА_2, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_2 Краснодарського краю Російської Федерації, безвісно відсутнім.

Рішенням Борщівського районного суду від 11 листопада 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказане рішення суду та постановити нове рішення, яким задоволити її заяву та визнати безвісно відсутнім ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам у справі, порушення норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що вона з ОСОБА_2 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2000 по 2004 роки, в цей період проживали в ІНФОРМАЦІЯ_3, яке було для нього постійним місцем проживання, і з цього періоду часу він не дає про себе жодних відомостей.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відсутні підстави для визнання ОСОБА_2 безвісно відсутнім у відповідності до вимог чинного законодавства України, оскільки він у встановленому законом порядку постійно на території України не проживав, а відсутність його за місцем тимчасового проживання в смт. Скала - Подільська та невиконання своїх батьківських обов'язків не підтверджує його безвісну відсутність. Крім цього, встановлено, що він має постійне місце проживання, де зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_4 Краснодарського краю, ОСОБА_3.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він відповідає вимогам закону та ґрунтується на матеріалах справи.

Згідно ст.43 Цивільного кодексу України фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.

Визнання особи безвісно відсутньою має широке коло правових наслідків, а тому суду необхідно вжити всіх заходів для з`ясування обставин зникнення особи, заходів щодо його розшуку, у тому числі оголошення розшуку.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_2 є громадянином ОСОБА_3, уродженець ІНФОРМАЦІЯ_5 Краснодарського краю, ОСОБА_3.

Заявниця по справі ОСОБА_1 разом із дітьми та мамою ОСОБА_4 проживає в смт. Скала-Подільська у однокімнатній квартирі АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 на праві приватної власності. ОСОБА_1 є матір'ю одиночкою, тимчасово не працює, виховує двох дітей Даяну та ОСОБА_2, батьком яких записаний ОСОБА_2, що підтверджується актовими записами про народження дітей. Із зацікавленою особою заявниця перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 2000 року по 2004 рік, який в той час тимчасово проживав без реєстрації по вищевказаній адресі. Як вбачається із матеріалів спраи, ОСОБА_2 з лютого 2004 року в квартирі не проживає і місце його знаходження чи проживання не відоме.

Ці обставини підтверджуються довідкою про склад сім'ї №2369 від 27.08.2015 року та акту №204 від 28.08.2015 року обстеження житлово-комунальних умов проживання.

За положенням ст. 29 ЦК України місцем проживання особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Із матеріалів справи вбачається, що заявниця не зазначила постійного місця проживання та відомостей про можливе місцеперебування та останнє місце роботи ОСОБА_2, не подала коло осіб (родичів, співробітників тощо), які можуть дати свідчення про місцеперебування ОСОБА_2, а докази надавала на підтвердження відсутності ОСОБА_2 тільки за місцем свого проживання.

Наявна довідка Борщівського РВ УМВС України в Тернопільській області свідчить про те, що ними не отримано інформації про місце знаходження ОСОБА_2, а заходів розшуку ними не вживалися.

Враховуючи вищевикладене, доводи апелянта про визнання особи безвісно відсутньою грунтуються лише на припущеннях і не можуть бути підставами для задоволення заяви.

Посилання апелянта на те, що судом не вірно надано правову оцінку доводам заявника є безпідставними і спростовуються доказами, дослідженими в судовому засіданні, оскільки ні заявницею, ні її представником не було наведено підстав для визнання ОСОБА_2 особою безвісно відсутньою.

Зідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку, правильно застосував норми матеріального права й ухвалив законне та обґрунтоване рішення. Доводи апелянтів не спростовують наведеного і зроблених в рішенні суду першої інстанції висновків, в зв'язку з чим підстави для його скасування і задоволення апеляційної скарги відсутні.

З огляду на викладене, передбачених ст.309 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції по даній справі немає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Борщівського районного суду від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5