Якимівський районний суд Запорізької області
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

2/330/381/2015

Справа № 330/1061/15-ц

"01" грудня 2015 р. Якимівський районний суд Запорізької області

у складі: головуючого - Бойчевої Н.В.

при секретарі - Колєдаєвої Л.І.

за участю - адвоката ОСОБА_1

розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Якимівка Запорізької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Якимівська районна адміністрація профспілки працівників освіти та науки України, голова профспілкового комітету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3, начальник відділу освіти молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_4,

про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування спричиненої моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду із позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування спричиненої моральної шкоди, мотивуючи тим, що 08.09.2008 року позивачку ОСОБА_2 було переведено на посаду методиста районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області.

Наказом начальника відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області ОСОБА_5 від 25.05.2015 р. позивачку було звільнено з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області за п.1 ст. 40 КЗпП Україна (підстава звільнення зазначена за текстом Наказу № 91-к від 25.05.2015 р. та запису № 8 від 25.05.2015 р. в трудовій книжці).

Позивач вважає таке звільнення незаконним та таким, що проведено з порушенням чинного законодавства України з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.40 ч.І п.1 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, може бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише зокрема у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності штату працівників. Всупереч положенням ст.492 КЗпП України, в письмовому попередженні про вивільнення позивача, з яким останню було ознайомлено 13.05.2015 року, не було зазначено обставин, передбачених ст.40 КЗпП України. Натомість, в попередженні йдеться про внесення змін до Положення про відділ освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області, а також про приведення штатного розпису у відповідність до затвердженого положення.

Відповідно до вимог ст.40 ч.2 КЗпП України, звільнення за скороченням штату допускається, якщо працівника не можливо перевести на іншу роботу або якщо він відмовився від переводу. В порушення зазначених вимог КЗпП України, позивачу не було запропоновано переведення на іншу роботу.

Факт незаконного звільнення за скороченням штату позивача ОСОБА_2 підтверджується також листом від 25.05.2015 року за підписом Голови Запорізької обласної організації профспілки працівників освіти і науки України ОСОБА_6. Даною організацію з цього приводу було проведено ретельну перевірку та встановлено наступне.

Згідно вимог ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Встановлено, що в районному методичному кабінеті відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області працюють дві особи з кваліфікаційною категорією "спеціаліст", тобто мають нижчу кваліфікаційну категорію, порівняно з позивачем. Даних осіб звільнено за скороченням штату не було. Натомість, в порушення вимог ст.42 ч.І КЗпП України, було проведено незаконне вивільнення позивача за ст.40 ч.І п.1 КЗпП України, як особи з вищим рівнем кваліфікації.

В районному методичному кабінеті відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області працюють дві особи із II кваліфікаційною категорією, як і у позивача, але не мають переваг на залишення на роботі при вивільненні за ст.40 ч.І п.1 КЗпП України, встановлених ст.42 ч.2 п.п.1,3 КЗпП України, а саме: наявності безперервного стажу роботи у відділі освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області з 2002 року та наявності двох неповнолітніх утриманців синів ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 та Дмитра ІНФОРМАЦІЯ_2

Окрім того, Запорізькою обласною організацією профспілки працівників освіти і науки України визнано незаконним та таким, що не відповідає вимогам ст.ст.40,42,43 КЗпП України, рішення первинної профспілкової організації відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області, як обов'язкової згоди на розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу.

В порушення ст. 116 КЗпП України, з позивачем не було проведено остаточний розрахунок в день звільнення: не було виплачено заробітну плату, компенсацію за невикористану відпустку і вихідну допомогу.

Трудова книжка позивача заповнена з порушенням вимог Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним Наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29.07.1993 року. Як зазначалося вище, позивач, не бажаючи судового розгляду спору та намагаючись вирішити спір мирним шляхом, неодноразово зверталась до установ і організацій із заявами та скаргами про факт її незаконного вивільнення за с.40 ч.1 п.1 КЗпП України,а саме до:

- Запорізької обласної працівників освіти і науки України із скаргою, на що отримала відповідь, підтверджуючу факт її незаконного вивільнення. Також даною організацію було запропоновано негайно звернутись до суду з відповідним позовом про поновлення порушених прав;

- Територіальної державної інспекції з питань праці. Відповідь до теперішнього часу не отримано;

- Якимівської РДА Запорізької області. Відповідь до теперішнього часу не стримано;

- відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області. Отримано відповідь про відсутність порушень трудового законодавства при вивільненні позивача.

Відповідно до ч. І ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно п.2 ч.2 ст.79 ЦПК України, до судових витрат серед іншого належать і витрати на правову допомогу. Постановою КМУ від 27 квітня 2006 року № 590 "Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" затверджено граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом справ. Так граничні розміри компенсації витрат, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення в цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинен перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40 відсотків розміру мінімальної заробітної плати за годину її роботи.

У зв'язку з необхідністю звернення до суду за захистом своїх прав, позивачка вимушена була звернутися за правовою допомогою до адвоката та відповідно станом на 25.06.2015 року понесла матеріальні витрати в розмірі 1 500,00 грн. Вказана сума обґрунтовується та підтверджується Договором про надання правової допомоги від 01.06.2015 року.

Незаконне звільнення з роботи завдано моральної шкоди позивачу обґрунтовує тим, що виховуючи двох малолітніх дітей, залишилася без джерела засобів для існування, вимушена вирішувати питання існування родини без доходу, тривалий час перебуває у стані нервового напруження, що потребує додаткових зусиль для організації свого життя.

Окрім того, незаконне звільнення з роботи не дає можливості задовольняти позивачу у повному обсязі свої життєві потреби. Розмір такої шкоди необхідно визначати з урахуванням меж заявлених вимог, характеру та обсягу тривалості заподіяних моральних страждань, ступеня вини відповідача, істотності вимушених змін у життєвих стосунках заявника, згідно роз'яснень постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року з наступними змінами "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, виходячи з засад розумності і справедливості. Завдану моральну шкоду позивачка оцінює в 5 000,00 грн.

Вказана сума відповідає ступеню моральної шкоди, провини відповідача та буде соціально справедливою і підлягає стягненню з роботодавця згідно ст. 237-1 КЗпП України.

На підставі вищевикладеного, позивачка просить суд визнати її звільнення з посади методиста районного методичного кабінету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області незаконним, наказ начальника відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА Запорізької області ОСОБА_4 від 25.05.2015 року скасувати, визнати запис в трудовій книжці ОСОБА_2 № 8 від 25.05.2015 р. незаконним та стягнути понесені нею витрати на правову допомогу в розмірі 7396,80 грн..

В судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 та позивачка позовні вимоги підтримали.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснила, що на виконання пункту 12 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін та визнання такими, що втратили чинність деяких законодавчих актів України» від 28.12.2014 року № 76-VІІІ Якимівська районна рада своїм листом від 28.01.2015 року № 02-13/40 звернулась до райдержадміністрації з проханням, щодо надання пропозицій по вдосконаленню методичної служби галузі освіти району та скорочення видатків на її утримання. Проведеним аналізом фінансового стану галузі «освіта» райдержадміністрація надала пропозиції райраді щодо необхідності реорганізації районного методичного кабінету в районний методичний центр відділу освіти, молоді та спорту, в результаті якого відбулося скорочення 2 (двох) ставок методистів відділу освіти, молоді та спорту методичного кабінету. Розпорядженням голови райдержадміністрації від 11.02.2015 року № 66 внесені зміни та доповнення, а саме, положення доповнено п.15 в якому передбачено, що до відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації входять централізована бухгалтерія, господарча група та районний методичний центр. На підставі вищевказаного, всі спеціалісти методичного кабінету наказом відділу освіти, молоді та спорту райдержадміністрації від 26.02.2015 року № 69 «Про приведення штатного розпису у відповідність до затвердженого Положення» попереджені під особистий підпис. Завідуючим методичним кабінетом до профспілкового комітету відділу освіти, молоді та спорту були направлені подання щодо розгляду питання вивільнення методистів. На засідання надані також і характеристики на спеціалістів з підтверджуючими документами.

Відтак встановлено, що наказом Якимівського районного відділу освіти від 30.08.2002 року № 46-к випускниця МДПУ ОСОБА_8 з 01.09.2002 року була призначена вчителем української мови Якимівської ЗОШ № 1, що підтверджується записом № 4 в трудовій книжці позивачки. З 08.09.2008 року наказом від 04.09.2008 року № 53-к ОСОБА_2 була переведена методистом РМК із залишенням 6 (шести) годин української мови та літератури в Якимівській ЗОШ № 1.

Під час роботи методистом (основне місце роботи) та вчителем української мови та літератури (за сумісництвом) гр. ОСОБА_2 проходила атестацію як вчитель - спеціаліст II категорії. Проте слід відзначити, що позивачка хибно посилається на свою вищу кваліфікацію у порівнянні з іншими працівниками, оскільки пройдена нею атестація поширюється лише на посаду педагогічного працівника, та не поширюється на посаду методиста, хоча така атестація і проходила за основним місцем роботи (п.3.23 Типового положення про атестацію педагогічних працівників, затвердженого наказом Міністерства освіти і науки від 06.10.2010 № 930). А лист Запорізької обласної організації профспілки від 25.05.2015 року про порушені права гр.ОСОБА_2 положень не містить, лише конкретизує норму статті 42 КЗпП України, де передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

До того ж слід відмітити, що за період роботи в методичному кабінеті позивачка не проходила курсів підвищення кваліфікації та не атестувалась, а її досвід роботи на посаді методиста складає 6,9 років, з яких 2,3 роки перепадають на перебування у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років. На протязі поточного року за неналежне виконання посадових обов'язків громадянкою ОСОБА_2 було надано дві пояснювальні записки.

Відтак, при розгляді подання щодо можливих кандидатур на вивільнення профспілковим комітетом була надана згода на вивільнення саме гр. ОСОБА_2

Не погоджується відділ освіти, молоді та спорту також з твердженням позивачки про факт двох утриманців - неповнолітніх синів - як на підставу щодо переважного права на залишення на роботі. Так, чоловік гр. ОСОБА_2 працює в НВК «Якимівська гімназія», що підтверджується довідкою від 03.07.2015 року № 07/01-25.

Крім того, твердження позивачки щодо порушення ст. 116 КЗпП України, в той час як остаточний розрахунок з вивільненою був проведений навіть до моменту звільнення, що підтверджується платіжним дорученням від 22.05.2015 року №84.

Додатково слід врахувати, що Запорізькою обласною організацією профспілки працівників освіти і науки перевірка стосовно прийнятих рішень первинної профспілкової організації відділу освіти, молоді та спорту не проводилась. Натомість Якимівською райдержадміністрацією була проведена перевірка, яка направлена на виявлення порушень трудового законодавства. За результатами такої перевірки порушення не виявлені, що підтверджено листом від 20.06.2015 року № 14-3-019-2.

Щодо моральної шкоди, яка нібито завдана позивачу у зв'язку з вивільненням, відділ освіти, молоді та спорту райдержадміністрації не погоджується, виходячи з наступного. Постановою Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Натомість, всупереч засадам розумності та справедливості позивачка належним чином не обґрунтовує суму майнової шкоди, оцінену нею саме у 5000 грн., не пояснюючи при цьому соціальну справедливість такої суми, а відтак не може підлягати задоволенню.

Треті особи: представник Якимівської районної адміністрації профспілки працівників освіти та науки України ОСОБА_9, голова профспілкового комітету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3, начальник відділу освіти молі та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_4 позовні вимоги не визнали та просили відмовити в задоволенні позову.

Розглянув матеріали справи, заслухав сторони, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Узв'язку з реорганізацією районного методичного кабінету в районний методичний центр відділу освіти, молоді та спорту ОСОБА_2 була звільнена з посади методиста відповідно до пункту 1 статті 40 КЗпП України в звязку з скороченням посади методиста, який не має категорії.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

За змістом вказаної норми Закону, при ліквідації підприємства (установи, організації) правила пункту 1 статті 40 КЗпП України можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення діяльності підприємства одночасно утворюється нове підприємство. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Відповідно до частини 1 статті 492 Кодексу законів про працю України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Відповідачем виконано зазначену вимогу, що підтверджується наказом Відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА від 26.02.2015 року №69 «Про приведення штатного розпису у відповідність до затвердженого Положення» про наступне звільнення з 01.03.2015 року, в якому зазначено, що позивача разом з усіма працівниками методичного кабінету повідомлено про зміну структури, скорочення чисельності та можливе вивільнення згідно з пунктом 1 статті 40 КЗпП України.

Отже, звільняючи позивача із займаної посади Відділ освіти, молоді та спорту Якимівської РДА діяв на підставі чинного законодавства та в межах своєї компетенції. Згідно роз'яснення Мінюсту України «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації» від 25.01.2011 року працівник не вправі вимагати поновлення на роботі на новоутвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

При реорганізації підприємства або при його перепрофілюванні звільнення за пунктом 1 статті 40 КЗпП може мати місце, якщо це супроводжується скороченням чисельності або штату працівників, змінами у їх складі за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професіями. Працівник, який був незаконно звільнений до реорганізації, поновлюється на роботі в тому підприємстві, де збереглося його попереднє місце роботи.

Відповідно до Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» абзацу 2 п.19 в редакції Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.10.1995р. №18 При ліквідації підприємства (установи, організації) правила п. 1 ст. 40 КЗпП можуть застосовуватись і в тих випадках, коли після припинення його діяльності одночасно утворюється нове підприємство. В цих випадках працівник не вправі вимагати поновлення його на роботі на заново утвореному підприємстві, якщо він не був переведений туди в установленому порядку.

При проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника.

Як видно з матеріалів справи, ОСОБА_2 було запропоновано роботу заступника директора ЗОШ №1 та головного спеціаліста відділу освіти, молоді та спорту Якимівської РДА. Від даних посад позивачка відмовилася, про що в судовому засіданні позивачка підтвердила. Крім того, під час судового засіданні позивачці неодноразово пропонували інші посади, від яких позивачка також відмовилися.

Також суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до п. 18 даної постанови Пленуму Верховного Суду України можливо лише у випадку, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов'язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (ч. 2 ст. 235 КЗпП України).

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає:

1)у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя;

2)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів;

3)у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4)у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001р. №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав,наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Як видно з матеріалів справи, позивачкою не надано жодних доказів щодо отримання нею або її близьких родичів моральних страждань або приниження честі, гідності або ділової репутації.

Таким чином, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає в повному обсязі.

Керуючись ст. 208,209 ЦПК України, на підставі, ст.ст. 40, 42, 43, 49, 221, 231, п.2 ч.1 ст. 232, 233, 235 КЗпП України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 із змінами та доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.2001р. №5 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_2, в інтересах якої діє ОСОБА_1 до Відділу освіти, молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області, треті особи: Якимівська районна адміністрація профспілки працівників освіти та науки України, голова профспілкового комітету відділу освіти, молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_3, начальник відділу освіти молоді та спорту Якимівської районної державної адміністрації Запорізької області ОСОБА_4, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування спричиненої моральної шкоди - відмовити.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з моменту проголошення рішення.

Суддя