Головуючий у першій інстанції Мазун І.А.
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

Кононенко Н.А.,

за участю секретаря Феленко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги ОСОБА_3 а також Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року про закриття провадження у цивільній справі за позовом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_3, та за позовом виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3,

встановила:

19.08.2006 року Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради звернулось до суду із позовом до ОСОБА_4, неодноразово уточнюючи його та в обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилався на те, що відповідачем самочинно проводиться реконструкція самочинно збудованого нежитлового приміщення - теплиці за адресою - АДРЕСА_1 - у сховище, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та погодженої у встановленому порядку проектної документації, про що інспекцією ДАБК було складено припис №1 від 12.04.2006р.

Вказуючи на те, що діями відповідача порушено вимоги законодавства України в сфері публічно-правових відносин, принципів та основ містобудівної діяльності та посилаючись на ст.ст.23,29 Закону України «Про планування та забудову територій», ст.ст.9,28 Закону України «Про архітектурну діяльність», ст.5 Закону України «Про основи містобудування» та ст.376 ЦК України позивач просив зобов`язати відповідача за власний рахунок знести об`єкт самочинного будівництва - сховище, яке розташоване за адресою - АДРЕСА_1.

В свою чергу, 05.12.2006 року до суду з позовними вимогами звернувся Виконавчий комітет Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення приміщення у попередній стан, треті особи, що не заявляють позовних вимог: Управління архітектури та містобудування, Малиновський районний відділ Міністерства надзвичай них ситуацій України в м. Одесі, Санітарно-епідеміологічна служба Державної санітарно-епідеміологічної служби України, ОСОБА_6 (т.1, а.с.24-27).

Разом з тим, 13.06.2014 року ОСОБА_4 (ОСОБА_4) звернулась до суду з позовом до Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання знести будівлю, третя особа - Малиновська районна адміністрація (т.4, а.с.3-4).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 17 червня 2014 року цивільні справи за позовом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан та за вищевказаним позовом ОСОБА_4 (ОСОБА_4) були об'єднані в одне провадження (т.4, а.с. 62).

Однак, позовні вимоги виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3 були залишені поза увагою суду.

Ухвалою того ж суду від 07 листопада 2014 року позовна заява Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_4 (ОСОБА_4) про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_3, була залишена без розгляду через повторну неявку позивача у судове засідання (т.4, а.с.193).

Розгляд справи за позовом ОСОБА_4 (ОСОБА_4) до Одеської міської ради, ОСОБА_5, ОСОБА_3 про встановлення порядку користування земельною ділянкою, зобов'язання знести будівлю, третя особа - Малиновська районна адміністрація, був продовжений.

Позовні вимоги виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3 знову були залишені судом поза увагою.

Разом з тим, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 22 січня 2015 року апеляційні скарги Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та ОСОБА_3 були задоволені, вищевказана ухвала Малиновського районного суду Одеської області від 07 листопада 2014 року була скасована і справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції (т.4, а.с.269-271).

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 01 квітня 2015 року позовні вимоги Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан та позовні вимоги ОСОБА_4 (ОСОБА_4) були роз'єднані в коремі провадження (т.4, а.с. 62).

Однак, позовні вимоги виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3, знову були залишені судом поза увагою (т.5, а.с.20).

01.10.2015р. до суду надійшло клопотання відповідача ОСОБА_4 про закриття провадження у справі за позовом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради у зв`язку з тим, що вказані вимоги необхідно розглядати згідно Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки виниклий спір є публічно-правовим і таким, що виник у зв`язку із здійсненням суб`єктом владних повноважень владних управлінських функцій (т.5, а.с.59).

В якості обґрунтування свого клопотання відповідач посилалася на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015р., предметом якої був спір з приводу знесення самочинного будівництва за позовом Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

В судовому засіданні відповідач та її представник підтримали заявлене клопотання та просили його задовольнити.

Представник Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради в судовому засіданні пояснив, що Управління дійсно звернулося до суду із вказаним позовом як суб`єкт владних повноважень в межах своїх управлінських функцій, однак зазначав, що виниклий спір необхідно розглядати за вимогами ЦПК України, оскільки спір не є публічно-правовим.

Третя особа ОСОБА_3 та її представник підтримали думку представника Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та просили в задоволенні клопотання відмовити.

Представник виконавчого комітету Одеської міської ради та Одеської міської ради вказував, що виконавчий комітет звернувся до суду із зазначеним позовом як суб`єкт владних повноважень в межах своєї компетенції і з огляду судової практики, яка існує на сьогоднішній день, залишив вирішення клопотання на розсуд суду.

Справа була розглянута у відсутність представника Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради.

Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року провадження у справі за позовом Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Одеська міська рада, Малиновська районна адміністрація Одеської міської ради, ОСОБА_3, та за позовом виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, треті особи - Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради, ОСОБА_3, було закрито.

В апеляційних скаргах ОСОБА_3, а також представник Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради ставлять питання про скасування зазначеної ухвали суду, з направленням справи для продовження розгляду до Малиновського районного суду м. Одеси, посилаючись на порушенням судом першої інстанції норм процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступних підстав.

Постановляючи оскаржувану ухвалу про закриття провадження у справі, суд першої інстанції виходив із того, що даний спір повинен розглядатись в порядку адміністративного судочинства.

З таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з огляду на наступні обставини.

Так, згідно положень ч.3 п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (ст. 15 ЦПК України).

Пунктами 21, 22 вищевказаної постанови Пленуму передбачено, що ураховуючи положення статті 1 ЦПК та статті 2 КАС, не є публічно-правовим і розглядається у порядку цивільного судочинства спір між органом державної влади та/або органом місцевого самоврядування (суб'єктом владних повноважень) як суб'єктом публічного права та суб'єктом приватного права - фізичною особою, в якому управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи. У такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

За правилами цивільного судочинства розглядаються спори щодо договорів та інших правочинів, укладених відповідно до норм ЦК, інших актів цивільного законодавства, оскільки вони відрізняються від адміністративних договорів, спори щодо яких розглядаються адміністративними судами, тим, що згідно зі статтею 3 КАС адміністративний договір - це дво- або багатостороння угода, зміст якої становлять права та обов'язки сторін, що випливають із владних управлінських функцій суб'єкта владних повноважень, який є однією із сторін угоди. Для таких спорів характерна наявність відносин влади і підпорядкування, а для правочинів, укладених згідно із цивільним законодавством за участю суб'єкта владних повноважень, відносини грунтуються на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим, згідно з ч. 2 ст. 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення. Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають, зокрема, у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (ст.ст. 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Як вбачається із позовних заяв Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради та виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, позивачі посилаються на те, що самочинно збудоване нежитлове приміщення - теплиця, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 - самочинно реконструйована у сховище, без отримання дозволу на виконання будівельних робіт та погодженої у встановленому порядку проектної документації, про що інспекцією ДАБК було складено припис №1 від 12.04.2006р.

З огляду на викладене, та враховуючи, що в даному випадку управлінські дії суб'єкта владних повноважень спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав фізичної особи - первісного відповідача ОСОБА_4 щодо володіння та користування вищевказаним самочинно збудованим і реконструйованим нежитловим приміщенням, то в такому випадку це спір про право цивільне, незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права.

Що стосується посилання заявника клопотання про закриття провадження у справі на постанову Верховного Суду України від 24.06.2015р., то колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновок щодо застосування норм права, викладений у постанові Верховного Суду України, має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Висновок Верховного Суду України у постанові від 24.06.2015 року у справі № 6-3 81 цс 15 зводиться до того, що позивач - Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю звернувся до суду з позовом про знесення самочинного будівництва як суб'єкт владних повноважень на виконання владних управлінських функцій зі здійснення архітектурно-будівельного контролю у зв'язку з порушенням забудовником вимог законодавства з питань будівництва, містобудування та архітектури, а тому відносини між сторонами є публічно-правовими й зазначений спір підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, передбаченому КАС України. Аналогічна правова позиція міститься у постанові судових палат у цивільних та адміністративних справах Верховного Суду України від 17 грудня 2014 року (№6- 137цс14).

Таким чином, суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Так, у пунктах 4, 5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 26.03.2002 року № 6-рп/2002 у справі про охорону трудових прав депутатів місцевих рад Конституційний Суд України визначив політико-правову природу органів місцевого самоврядування, які не є органами державної влади, а є представницькими органами, через які здійснюється право територіальної громади самостійно вирішувати не будь-які питання суспільного життя, а питання саме місцевого значення, тобто такі, які пов'язані передусім з життєдіяльністю територіальних громад і перелік яких визначено у Конституції і законах України.

Відповідно до положень ст. 31 Закону України «Про планування і забудову територій» в редакції, чинній на момент пред'явлення вищевказаних позовів Управління архітектури та містобудування, а також виконавчого комітету Одеської міської ради до ОСОБА_4 про приведення самочинного реконструйованого приміщення у попередній стан, державний контроль за плануванням, забудовою та іншим використанням територій здійснюється спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури і відповідними спеціально уповноваженими органами з питань містобудування та архітектури, їх інспекціями державного архітектурно-будівельного контролю, а також іншими спеціально уповноваженими на це органами виконавчої влади. Порядок здійснення державного контролю за плануванням, забудовою та іншим використанням територій визначається законодавством.

Статтею 14 Закону України «Про основи містобудування» а також ст. 31 Закону України «Про місцеве самоврядування» в редакції, чинній на момент пред'явлення вищевказаних позовів, до компетенції виконавчих органів сільських, селищних, міських рад у сфері містобудування належить забезпечення в установленому законом порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації під час планування та забудови відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації та проектів окремих об'єктів, а також може заподіяти шкоду навколишньому природному середовищу.

На відміну від Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка звернулася до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об'єктів містобудування в порядку ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», Управління архітектури та містобудування а також виконавчий комітет Одеської міської ради звернулися з позовами до ОСОБА_4 як суб'єкти публічного права (суб'єкти владних повноважень), управлінські дії яких були спрямовані на виникнення, зміну або припинення її цивільних прав як фізичної особи.

Крім того, Управління архітектури та містобудування а також виконавчий комітет Одеської міської ради є представницькими і виконавчими органами, через які здійснюється право територіальної громади м. Одеси самостійно вирішувати питання суспільного життя місцевого значення, які пов'язані з життєдіяльністю територіальних громад, у тому числі щодо використання земельних ділянок на території м. Одеси.

З цих підстав, та враховуючи, що між Управлінням архітектури та містобудування, виконавчим комітетом Одеської міської ради та ОСОБА_4 виник спір про право цивільне (щодо самочинного будівництва), незважаючи на те, що у спорі бере участь суб'єкт публічного права, а спірні правовідносини врегульовано нормами цивільного та адміністративного права, то даний спір має розглядатись в порядку цивільного судочинства.

Крім викладеного, колегія суддів також вважає за необхідне зазначити, що судом не було враховано, що даний спір розглядається в суді більше 9 років, чим порушені вимоги міжнародного та національного законодавства щодо розумних строків розгляду цивільних справ.

Так, відповідно до п. 1 ст. 6 цієї Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен при вирішенні спору щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зазначені положення також закріплені в 124 Конституції України та ст. 157 ЦПК України.

З огляду на викладене, суду належало ухвалити законне і справедливе рішення з приводу виниклого спору, а не закривати провадження у справі через 9 років після його відкриття.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявники апеляційних скарг надали суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваної ухвали та доводів апеляційних скарг.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржувана ухвала суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційних скарг її повністю спростовують, оскільки ухвалу постановлено з порушенням вимог процесуального права.

У відповідності до п. 4 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

У відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 314 ЦПК України розглянувши справу, у випадках скасування ухвали, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, апеляційний суд постановляє ухвалу і направляє справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

За змістом ч. 1 ст. 21 ЦПК України у разі скасування ували суду про закриття провадження у справі, суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь у новому розгляді цієї самої справи.

З огляду на викладене, та враховуючи, що при постановленні ухвали суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржувану ухвалу суду скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільно-процесуального законодавства, в іншому складі суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.4 ч.2 ст. 307, п.4 ч.1 ст. 311, ст.ст. 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 а також Управління архітектури та містобудування Одеської міської ради задовольнити.

Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 10 листопада 2015 року про закриття провадження у цивільній справі скасувати.

Справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції в порядку цивільно-процесуального законодавства, в іншому складі суду.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

С.П. Гайворонський

Н.А. Кононенко