провадження №2/389/646/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Знам'янський міськрайонний суд

Кіровоградської області

у складі: головуючого судді Українського В.В.

при секретарі Василенко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду у місті Знам'янка цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ТДВ «Колос» про поновлення на роботі, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ТДВ «Колос», вимоги за яким неодноразово змінював в процесі розгляду справи та, згідно останніх позовних вимог в редакції від 10 грудня 2015 року, просить суд винести рішення, яким: визнати незаконним наказ №107 від 07 квітня 2014 року про звільнення його за власним бажанням; скасувати наказ про його звільнення з ТДВ «Колос» №107 від 07 квітня 2014 року; зобов'язати керівництво ТДВ «Колос» поновити його на роботі на посаді охоронця ТДВ «Колос» з дня незаконного звільнення, а саме з 08 квітня 2014 року; стягнути з ТДВ «Колос» середній заробіток за час вимушеного прогулу по день подачі позовної заяви про зменшення предмету позову та розміру позовних вимог, а саме 10 грудня 2015 року, в розмірі 27627,60 грн.; оплату судових витрат покласти на відповідача.

Обґрунтував свої позовні вимоги тим, що 08 квітня 2014 року він написав заяву про звільнення з ТДВ «Колос» за власним бажанням, без зазначення дати звільнення і в цей же день відповідач звільнив його заказом №107 від 07 квітня 2014 року. В розпорядчій частині наказу зазначено, що його необхідно звільнити з 08 квітня 2014 року. Вважає, що наказ №107 від 07 квітня 2014 року не може стосуватись його заяви про звільнення від 08 квітня 2014 року і є порушенням порядку звільнення за власним бажанням. Також він не ознайомлений з наказом про звільнення в день звільнення, а з записом про звільнення в особистій картці як працівник - не ознайомлений взагалі. В журналі видачі трудових книжок підпис про отримання трудової книжки 09 квітня 2014 року зроблений не ним. Вважає, що, після написання заяви про звільнення, у відповідач не існувало підстав для його звільнення до закінчення двотижневого строку попередження, тобто відповідач порушив ст.38 КЗпПУ. Наказ про звільнення і відповідний запис в трудовій книжці, датований 07 квітня 2014 року є незаконними. Твердження відповідача про описку в даті наказу не підтверджуються жодним доказом, зокрема відповідач до цього часу не вніс виправлення в наказ. Заяву про прийняття на роботу він написав 01 січня 2014 року, а наказ про його прийом на роботу від 30 грудня 2013 року і відмітка про надходження його заяви про прийом на роботу, проставлена 30 грудня 2013 року, що він вважає доказом того, що відповідач маніпулює текстами наказів та датами наказів. Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області №22-ц/781/430/15 від 26 березня 2015 року встановлено, що його середньоденний заробіток за два місяці перед звільненням складає 106,51 грн., а також стягнуто на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 4000 грн по 18 серпня 2014 року. Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області №389/2187/15 від 01 вересня 2015 року з відповідача на його користь стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 13000,00 грн. по 19 червня 2015 року. Кількість робочих днів з 09 квітня 2014 року по 10 грудня 2015 року складає ( 2014 рік: квітень-15, травень-19, липень-23, серпень-20, вересень-22, жовтень-23, листопад-20, грудень -23; 2015 рік: січень-20, лютий-20, березень-21, квітень-21, травень-18, червень-20, липень-23, серпень-20, вересень-22, жовтень-21, листопад-21, грудень-8; всього -419 днів). Тобто середній заробіток за час вимушеного прогулу складає 44627,69 грн. (106,51х419). З урахуванням того, що судовими рішеннями на його користь вже стягнуто середній заробіток в сумі 17000 грн., просить стягнути на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу (44627,69-17000) саме 27627,69 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, але надав суду письмову заяву, в якій свої позовні вимоги підтримав повністю, просить суд позов задовольнити, справу розглядати без його участі.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, але надав суду письмову заяву, в якій позовні вимоги не визнав, просить справу розглядати без її участі.

Надав до суду письмову заяву (а.с.19) в якій просить застосувати до позовних вимог ОСОБА_1 позовну давність, відмовивши в задоволенні позову, враховуючи, що про порушення його права ОСОБА_1 дізнався 10 квітня 2914 року, з 19 серпня 2014 року по 18 серпня 2015 року неодноразово звертався до суду за захистом свої порушених прав, поважні причини пропуску строку відсутні.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Судом встановлено, що 02 січня 2014 року ОСОБА_1 подав заяву про звільнення з посади охоронника ТОВ «Рос-Агро» по переводу в ТДВ «Колос», згідно ст.36 ЗКпПУ 9 а.с.45). Наказом ТОВ «Рос-Агро» №2-оф від 02 січня 2014 року ОСОБА_1 звільнено з посади охоронника з 02 січня 2014 року по переводу в ТДВ «Колос» (п.5 ст.36 КЗпПУ) , з яким ОСОБА_1 ознайомлений 02 січня 2014 року (а.с.46). Наказом ТДВ «Колос» №202від 30 грудня 2013 року ОСОБА_1, з 03 січня 2014 року, прийнято на тимчасову роботу на посаду охоронника з оплатою, згідно штатного розпису, умови праці звичайні (а.с.39).

Відповідно до заяви ОСОБА_1 до керівника ТДВ «Колос», позивач просив звільнити його з роботи за власним бажанням та провести розрахунок з ним в строки, встановлені ст.116 КЗпПУ, вхідний номер заяви 59 від 08 квітня 2014 року, на заяві є резолюція начальника охорони в якій він клопоче про звільнення ОСОБА_1 з 08 квітня 2014 року, тобто без відпрацювання останнім двох тижнів в товаристві (а.с.25).

Наказом ТДВ «Колос» від 07 квітня 2014 року ОСОБА_1, охоронника, звільнено з робот из 08 квітня 2014 року за ст.38 КЗпПУ, за власним бажанням, з наказом ОСОБА_1 ознайомлений 09 квітня 2014 року (а.с.21). Відповідно до записів в трудовий книжці (а.с.3) ОСОБА_1 прийнятий на посаду охоронника по переводу з ТОВ «Рос-Агро» з 03 січня 2014 року, наказ №202 від 31 грудня 2013 року, звільнений з роботи за ст.38 КЗпПУ за власним бажанням, наказ №107 від 07 квітня 2014 року (а.с.3).

Крім того, ОСОБА_1 неодноразовозвертався до суду із позововами до ТДВ «Колос», зокрема в серпні 2014 року звертався із позововом до ТДВ «Колос» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати, відшкодування моральної шкоди, вказавши про своє звільнення в квітні 2014 року із посади охоронця підприємства. Однак, до серпня 2015 року не звертався із позвом та не ставив питання про поновлення на роботі, маючи на це право.

Відповідно до ч.1 ст.233 КЗпПУ, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Відповідно до ст.234 КЗпПУ, разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ознайомлений з наказом про звільнення та отримав трудову книжку 09 квітня 2014 року (а.с.22-23), до суду з позовом про поновлення на роботі звернувся 06 серпня 2015 року, причин пропуску строку, передбаченого ч.1 ст.233 КЗпПУ, позивач не навів, під час розгляду справи вони не встановлені, тож в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі необхідно відмовити в зв'язку з пропуском строку звернення з заявою про вирішення трудового спору, без поважних причин.

Оскільки всі інші позовні вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі, в задоволенні якої відмовлено, у їх задоволенні необхідно також відмовити.

На підставі викладеного ст.ст.233,243 КЗпПУ та керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 213- 215 ЦПК України,суд,-

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ТДВ «Колос» про поновлення на роботі -відмовити взв'язку з пропуском строку звернення з заявою про вирішення трудового спору, без поважних причин.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Кіровоградської області протягом десяти днів через суд першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Знам'янського міськрайонного суду

Кіровоградської області В.В. Український