Справа 688/3375/15-ц
№ 2/688/986/15
Рішення

іменем України

заочне

21 грудня 2015 року м. Шепетівка

Шепетівський міськрайонний суд Хмельницької області

у складі: головуючого судді Цідик А.Ю.,

за участю: секретаря судового засідання Никитюк К.М.,

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань у м. Шепетівка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

встановив:

ПАТ «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб звернулося до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 07.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 26000 дол. США на строк до 06.11.2017р. зі сплатою 13,9% річних.

Відповідно до договору іпотеки від 07.11.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, відповідачі передали в іпотеку квартиру загальною площею 69 кв.м, житловою 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

08.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі за даним кредитним договором та договором іпотеки.

Банк виконав зобовязання перед відповідачем ОСОБА_2, однак відповідач порушив умови договору, у звязку з чим банк просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 07.11.2007р. у розмірі 872 436 грн. 19 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 491 519 грн. 64 коп., сума заборгованості за відсотками 380 916 грн. 55 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на нього за ПАТ «Дельта Банк» та визнати за ним право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 69 кв.м, житловою 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, реєстр. №20444401.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, проти заочного рішення не заперечувала.

Відповідачі повторно у судове засідання не зявилися, про час і місце судового розгляду повідомлені належним чином відповідно до статті 74 ЦПК України.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 07.11.2007 р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №0 за умовами якого останній отримав кредит у сумі 26000 дол. США на строк до 06.11.2017р. зі сплатою 13,9% річних.

Відповідно до договору іпотеки від 07.11.2007р. в забезпечення виконання зобовязань за даним кредитним договором, відповідачі передали в іпотеку квартиру загальною площею 69 кв.м, житловою 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1. Квартира належить відповідачам на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Шепетівської міської ради 25.12.1995р. та договору купівлі-продажу від 16.01.1996р., посвідченого в Шепетівській міській державній нотаріальній конторі за реєстр. №52, які зареєстровані в Шепетівському БТІ за №20444401

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

До нового кредитора, згідно зі ст. 514 ЦК України, переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

08.12.2011р. між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, в тому числі за даним кредитним договором та договором іпотеки.

Відповідно до відомостей з Державного реєстру іпотек від 13.11.2015р., іпотеко держателем предмета іпотеки є ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 08.12.2011р.

Отже, сукупність вищезгаданих письмових доказів достатня для висновку про зміну кредитора у зобов'язанні та передачу новому кредитору усіх прав та обов'язків за кредитним договором від 07.11.2007р. та договором іпотеки №69272 від 07.11.2007 року.

Банк виконав зобовязання перед відповідачем, однак відповідач порушив умови договору, з 2011 року не повертає кредит та відсотки, його заборгованість перед банком станом на 30.07.2015р. становить 872 436 грн. 19 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 491 519 грн. 64 коп., сума заборгованості за відсотками 380 916 грн. 55 коп.

Відповідно до п. 1.2 договору іпотеки від 07.11.2007р. ринкова вартість предмета іпотеки становить 176664 грн.

Відповідно до звіту про оцінку від 09.12.2015р. ринкова вартість квартири, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 становить 400 523 грн. без ПДВ.

Таким чином, вартість іпотечного майна не перевищує суму заборгованості за кредитним договором, а отже сума заборгованості за кредитом співмірна з вартістю іпотечного майна.

Вказані обставини підтверджуються копіями договору про надання споживчого кредиту від 07.11.2007р., додатком №2 до договору від 07.11.2007р., додаткової угоди №1 до договору від 07.11.2007р., додаткової угоди №2 до договору від 14.04.2009р., додаткової угоди №3 до договору від 14.04.2009р., актом прийому-передачі за договором купівлі-продажу прав вимоги від 16.01.2012р., договору іпотеки №69272 від 07.11.2007р., розрахунками заборгованості, випискою з договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., додатком №1 до договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08.12.2011р., витягом з Державного реєстру іпотек від 13.11.2015р., звітом про оцінку від 09.12.2015р.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Згідно до ст.ст. 572, 575 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Як передбачено частинами 1 і 3 статті 33 Закону України „Про іпотеку", у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України Про іпотеку договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України Про іпотеку.

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України Про іпотеку не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

Така правова позиція, висловлена судовими палатами у цивільних та господарських справах Верховного Суду України, при розгляді справи № 6-124цс13.

Відповідачі не оспорюють договір іпотеки відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України.

Отже, позивач як іпотекодержатель має право на підставі частини другої статті 16 ЦК України), статей 36, 37 Закону України Про іпотеку захистити свої майнові права, звернувшись до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на спірне майно, оскільки договором іпотеки від 07.11.2007 року передбачено, що право визначення підстави та способу звернення стягнення на предмет іпотеки належить іпотекодержателю (п. 4.3). У позасудовому порядку сторони не досягли згоди на передачу у власність банку предмета іпотеки.

Встановлено, що кредит правомірно наданий в іноземній валюті, однак представник позивача у судовому засіданні просив звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості в національній валюті, а тому суд не може вийти за межі позовних вимог та зазначає у резолютивній частині рішення про кошти саме в національній валюті.

Відповідно до Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

З огляду на статтю 3 вказаного Закону він носить тимчасовий характер і втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає у бухгалтерському та/або податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

Спірні правовідносини підпадають під дію цього Закону, оскільки кредит відповідач отримав в іноземній валюті на споживчі цілі, загальна площа квартири не перевищує 140 кв. м, використовується як місце постійного проживання відповідачів та у їх власності немає іншого нерухомого майна.

Оскільки Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів у сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення в судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в захисті порушеного права.

Рішення судів про звернення стягнення на предмет іпотеки, ухвалені до і після прийняття Закону «Про мораторій» залишаються в силі, а їх виконання зупиняється до вдосконалення механізму, передбаченого статтею 3 Закону «Про мораторій».

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що названий Закон встановлює, що протягом його дії не може бути примусово стягнуто (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, це свідчить про те, що власник не може бути примусово позбавлений не тільки права власності, а й права користування, як складової права власності на таке майно.

Таким чином, під час дії цього Закону не може відбуватися як звернення стягнення на предмет іпотеки, так і примусове виселення мешканців з квартири.

Вказана правова позиція Верховного Суду України, викладена у постановах №6-44 цс 15 від 25.03.2015 року, №6-46 цс 15 від 15.04.2015 року, № 6-57цс 15 від 27.05.2015 року, №6-58цс 15 від 27.05.2015 року, 6-333 цс 15 від 10.06.2015 року.

Таким чином, позов підлягає задоволенню із зазначенням того, що рішення суду не підлягає виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (ст. 217 ЦПК України).

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 217, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 16, 317, 526, 546, 572, 575, 1054 ЦК України, Законом України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», суд

вирішив:

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості за кредитним договором від 07.11.2007р. у розмірі 872 436 (вісімсот сімдесят дві тисячі чотириста тридцять шість) грн. 19 коп., з яких: сума заборгованості за кредитом 491 519 (чотириста девяносто одна тисяча пятсот девятнадцять) грн. 64 коп., сума заборгованості за відсотками 380 916 (триста вісімдесят тисяч девятсот шістнадцять) грн. 55 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: трикімнатну квартиру загальною площею 69 кв.м, житловою 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого виконкомом Шепетівської міської ради 25.12.1995р. та договору купівлі-продажу від 16.01.1996р., посвідченого в Шепетівській міській державній нотаріальній конторі за реєстр. №52, які зареєстровані в Шепетівському БТІ за №20444401, шляхом визнання права власності на нього за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» ().

Визнати за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» () право власності на трикімнатну квартиру загальною площею 69 кв.м, житловою 45,3 кв.м., що знаходиться за адресою АДРЕСА_1, реєстр. №20444401.

Рішення суду не підлягає виконанню під час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 у дохід держави судовий збір у сумі 913 грн. 50 коп. з кожного.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через Шепетівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання рішення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя А.Ю. Цідик