РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Попаснянський районний суд Луганської області

у складі:

судді Архипенко А.В.

при секретарі Іваненко С.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька ,-

ВСТАНОВИВ:

Позивачкою подано позов про надання дозволу на тимчасовий виїзд за межі території України неповнолітньої дитини без дозволу батька.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, від якого сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1.

14.12.2011 року шлюб між сторонами розірвано, сторони проживають окремо. Після розірвання шлюбу донька проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні.

Постійне місце проживання позивачка із дитиною та відповідач мають в м.Луганськ.

У зв'язку із проведенням АТО на території Луганської області сторони із дитиною переїхали до м.Попасна, зареєструвались як особи, що переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО.

В м.Попасна сторони проживають окремо.

Неповнолітня ОСОБА_3 і зараз проживає із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

При цьому, неповнолітня ОСОБА_3 часто хворіє і за рекомендаціями лікарів, для лікування та профілактики захворювань, потребує перебування на морі.

Однак відповідач відмовляє їй у наданні дозволу на вивіз доньки за межі України , свою відмову нічим не обґрунтовує.

За таких підстав, позивачка у поданій заяві просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд її неповнолітньої доньки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України для лікування без згоди та без супроводу батька - відповідача ОСОБА_2

Позивачка позовні вимоги підтримала повністю, наполягала на їх задоволенні, згідно поданої заяви просила суд розглядати позов без її участі.

Відповідач у судове засідання не з'явився, також надав заяву про розгляд даного позову без його присутності, згідно поданої заяви позовні вимоги визнав.

Представник Служби у справах дітей Попаснянської райдержадміністрації просив справу розглянути за його відсутності, проти позовних вимог не заперечує.

Дослідивши матеріали справи та надані докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що сторони по справі дійсно перебували у шлюбі, який було розірвано 14.12.2011 року, що підтверджено копією рішення Жовтневого районного суду м.Луганська про розірвання шлюбу (а.с.7).

Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо в м.Попасна як особи, що переміщуються з тимчасово окупованої території України або району проведення АТО, що підтверджуються відповідними довідками, що видані УСЗН Попаснянської районної військово-цивільної адміністрації (а.с.3,4)

Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджено копією свідоцтва про народження (а.с.8).

Рішенням суду у 2011 році на утримання доньки, у році, із відповідача стягнуті аліменти на користь позивачки, що підтверджено копією рішення Жовтневого районного суду м.Луганська від 12.12.2011 року на а.с.6.

Згідно копії довідки на а.с. 13 - донька позивачки проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Згідно матеріалів (копій з медичної амбулаторної картки дитини на а.с.10-12) - донька позивачки ОСОБА_3 2004 р.н. дійсно часто хворіє має рекомендації щодо перебування на морі для покращення стану здоров'я.

Відповідно до статей 11 і 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч. 7 ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьківських прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

При цьому, згідно до приписів ч. 2-4 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину.

Крім того, відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

При цьому, як визначено ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. При цьому, переміщення або утримування дитини розглядаються як незаконні, якщо: при цьому порушуються права піклування про дитину, що належать будь - якій особі, установі або іншому органу, колективно або індивідуально, відповідно до законодавства держави, у якій дитина постійно мешкала до переміщення або утримування; та у момент переміщення або утримування ці права ефективно здійснювалися, колективно або індивідуально, або здійснювалися б, якби не переміщення або утримування.

Статтею 18 Конвенції про права дитини визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначено права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетним та принциповим визначенням є інтереси дитини, що вони повинні бути непорушними в незалежності від сосунків батьків між собою.

У відповідності до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом.

Згідно ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Перелік документів та порядок перетину кордону визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ,постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231.

Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, передбачається, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Згідно з Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 відомості про дітей, які їдуть за кордон разом з батьками (законними представниками), вписуються в паспорти батьків чи одного з батьків (законних представників) на підставі заяви громадянина, у чий паспорт вписуються діти, у разі потреби самостійного виїзду дитини, яка постійно проживає в Україні, за кордон оформляється проїзний документ, а у випадках, передбачених п. 4 цих Правил - паспорт (п. 17); оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально, за наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду (п. 18).

Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього може бути дозволено на підставі рішення суду.

Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву та надати дозвіл на виїзд доньки позивачки за кордон без дозволу батька, тому, що в суді встановлено, що неповнолітня ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 проживає разом із матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні, дійсно потребує перебування на морі для поліпшення стану здоров'я, і виїзд за межі України з метою перебування на морському узбережжі, буде відповідати інтересам дитини та забезпечить відповідний належний рівень лікування дитини.

На підставі викладеного, ст.313 Цивільного кодексу України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», положень Конвенції ООН про права дитини, Конституції України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 224 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В ::

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без дозволу батька - задовольнити .

Надати тимчасовий дозвіл на виїзд за кордон, за межі України неповнолітній ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є уродженкою м.Луганськ (Україна), без згоди та супроводу батька - ОСОБА_2 1971 р.н. у супроводі матері ОСОБА_1 в період до 01.12.2017 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня винесення рішення до апеляційної інстанції через Попаснянський районний суд, а разі якщо особа не була присутня у судовому засіданні, апеляційна скарга подається в той же строк з дня отримання копії рішення особою .

Суддя

Попаснянського районного суду А.В.Архипенко