Справа №359/2409/15-ц
Провадження №2-р/359/27/2015
УХВАЛА

31 грудня 2015 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого Борця Є.О.,

при секретарі судового засідання Коробові О.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

за участю представника позивача ОСОБА_2,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши в приміщенні суду у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду та ухвалення додаткового рішення суду у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу,

встановив:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вказаною заявою та обґрунто-вує її тим, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 7 квітня 2015 року шлюб, укладений між сторонами, розірваний та відновлено дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1. Однак в рішенні суду не вирішено питання про визначення місця проживання дітей. Крім того, ОСОБА_3 використовує нове прізвище позивача проти неї. Тому ОСОБА_1 просить суд розяснити, чому не було вирішено питання про визначення місця проживання дітей, та ухвалити додаткове рішення, яким визначити місце прожи-вання дітей з позивачем та повернути їй прізвище колишнього чоловіка ОСОБА_4.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 підтримують заяву та просять суд задовольнити її.

ОСОБА_3 заперечує проти задоволення заяви.

Вислухавши пояснення учасників цивільного процесу та дослідивши письмові матеріали цивільної справи, суд дійшов до таких висновків.

Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 7 квітня 2015 року (а.с.16-18) шлюб, укладений між сторонами, розірваний та відновлено дошлюбне прізвище позивача ОСОБА_1.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб виключно в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п.14 постанови №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, суд вирішує зазначене питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотри-манням закону, який регулює ці правовідносини.

З титульної сторінки позову (а.с.3) вбачається, що позивач вказала про те, що між нею та ОСОБА_3 відсутній спір з приводу місця проживання дітей. Тому в про-хальній частині позову вона не заявила вимогу про визначення місця проживання дітей. Крім того, зі змісту поданої нею заяви (а.с.23) вбачається, що цей спір виник після ух-валення рішення суду про розірвання шлюбу.

З огляду на це суд вважає, що ОСОБА_1 належить розяснити, що з метою віднов-лення права вона має право звернутись до суду з позовом про визначення місця про-живання дітей.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.1 п.20 постанови №4 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Встановлено, що позивач не заявляв вимогу про визначення місця проживання ді-тей. Під час розгляду цивільної справи сторони не подавали докази і не давали пояснення з приводу цієї вимоги. Вирішення питання про визначення місця проживання дітей у до-датковому рішенні призведе до зміни суті основного рішення.

З огляду на це суд вважає, що підстави для ухвалення додаткового рішення про виз-начення місця проживання дітей відсутні.

Крім того, як розяснив Пленум Верховного Суду України в абз.3 п.20 постанови №4 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», при порушенні питання про ухвалення додаткового рішення з підстав, не передбачених ст.220 ЦПК України, суд ухвалою відмовляє в задоволенні заяви.

Встановлено, що статтею 220 ЦПК України не передбачено такої підстави для ухвалення додаткового рішення, як повернення позивачу прізвища колишнього чоловіка після відновлення дошлюбного прізвища.

З огляду на це суд вважає, що підстави для ухвалення додаткового рішення про по-вернення ОСОБА_1 прізвища колишнього чоловіка відсутні.

Керуючись п.1 ч.1, ч.2 ст.208, ч.4 ст.209, ст.210 ЦПК України, суд

ухвалив:

Заяву ОСОБА_1 про розяснення рішення суду та ухвалення до-даткового рішення суду задовольнити частково.

Розяснити ОСОБА_1, що вона має право звернутись до суду з позо-вом про визначення місця проживання дітей, а з метою зміни власного прізвища їй нале-жить звернутись до місцевого відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відмовити ОСОБА_1 в ухваленні додаткового рішення суду про виз-начення місця проживання дітей та повернення їй прізвища колишнього чоловіка.

Ухвала суду може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області шляхом подачі апеляційної скарги через Бориспільський міськрайонний суд протягом 5 днів з дня її оголошення.

Суддя

Бориспільського міськрайонного суду ОСОБА_5