Справа № 296/5518/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"22" грудня 2015 р. м.Житомир

Корольовський районний суд міста Житомира в складі:

головуючого - судді Бондарчука В. В.

секретарів Воєвуцької І. В., Тузенко А. О.

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства "ВЖРЕП №9" Житомирської міської ради про визнання членом сім"ї, про визнання права на користування жилим приміщенням та за зустрічним позовом Житомирської міської ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про виселення,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом, в обгрунтування якого вказали, що вони проживають в квартирі №30 по пров.Вацківському, 9 в м.Житомирі, яка відноситься до державного житлового фонду. У вказану квартиру вселилися в кінці 2013 року зі згоди наймача, ОСОБА_3, разом із нею вони проживали як одна сім"я, вели спільне господарство, купували продукти та речі речі домашнього вжитку, сплачували комунальні послуги.

27 квітня 2015 року ОСОБА_3 померла, та позивачі вказують, що саме вони, як члени її сім"ї, здійснили поховання. Після смерті наймача позивачі продовжують проживати у спірній квартирі, оскільки вона є їхнім єдиним постійним місцем проживання, сплачують комунальні платежі. Просять визнати їх членами сім"ї померлої ОСОБА_3 та визнати за ними право на користування квартирою №30 по пров.Вацківському, 9 в м.Житомирі.

Виконавчий комітет Житомирської міської ради звернувся до суду із зустрічним позовом про виселення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із спірної квартири (а.с. 38-39), з тих підстав, що останні вселилися у займане житло самовільно, без будь яких дозвільних документів. Наймач квартири, ОСОБА_3, померла 27 квітня 2015 року. Вказана квартира належить до державного житлового фонду, працівниками КП "ВЖРЕП №9" під підпис 15.05.2015 вручено ОСОБА_1 припис №17 про добровільне звільнення житлового приміщення, однак вимоги припису залишаються невиконаними. З цих підстав просив виселити відповідачів із займаної квартири та стягнути з них понесені судові витрати.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 та її представник підтримали вимоги первісного позову та просили його задовольнити. Проти задоволення зустрічного позову заперечили.

Позивач ОСОБА_2 в судове засідання не з"явився, подав заяву про розгляд справи без його участі, вимоги первісного позову підтримав (а.с. 34).

Представник відповідача за первісним позовом заявлений позов не визнала, зустрічний позов підтримала та просила його задовольнити із викладених у ньому підстав.

Представник КП "ВЖРЕП №9" Житомирської міської ради в судове засідання не з"явився, однак, в судовому засіданні 07.09.2015 визнав зустрічний позов.

Свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 в судовому засіданні показали, що позивачі з дозволу померлої ОСОБА_3 вселилися у спірну квартиру, доглядали за останньою, вели з нею спільне господарство та робили ремонт у квартирі, а також брали участь у її похованні.

Суд заслухав пояснення сторін та свідків, дослідив матеріали справи та встановив наступне.

Так, судом встановлено, що 27 квітня 2015 року померла ОСОБА_3, яка була наймачем квартири АДРЕСА_1. У вказану квартиру в кінці 2013 року з усного дозволу наймача вселилися позивачі за первісним позовом та проживають у цій квартирі і на даний час. Однак, як встановлено з пояснень ОСОБА_2 та представника міськради, письмового дозволу на вселення позивачів у спірну квартиру ОСОБА_3 не давала, договору найму чи піднайму з ними не укладала. Також позивачі за первісним позовом не зверталися до органів самоврядування чи КП "ВЖРЕП №9" з питаннями про реєстрацію та вселення у спірну квартиру, ордер на вселення їм не видавався, на квартирному обліку вони не перебувають.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Приписами ст.65 ЖК України визначено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Згідно ч.2 вказаної статті, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до ст.64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Частиною 3 вказаної статті передбачено, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

З досліджених в судовому засіданні доказів вбачається, що доводи позивачів про проживання однією сім"єю із ОСОБА_3 є необгрунтованими. Зокрема, до матеріалів справи долучені лише квитанції про сплату комунальних послуг за спірну квартиру, з яких вбачається, що платником виступала ОСОБА_3 Будь-яких доказів на підтвердження того, що саме ОСОБА_2 сплачували ці кошти, суду не надано.

Крім того, суду не надано доказів, які б свідчили про ведення спільного господарства позивачів та квартиронаймача ОСОБА_3, а саме доказів ведення спільного побуту, спільних витрат, а також витрат та безпосереднього проведення ремонту саме позивачами. При цьому суд критично ставиться до показів свідків, оскільки з них вбачається, що позивачі ОСОБА_2 доглядали ОСОБА_3, брали участь в її похованні, що не є безумовною підставою для визнання їх членом сім"ї покійної. Окрім того, суд враховує, що вказані особи (свідки) сусіди покійної та знайомі позивачів ОСОБА_2, а тому не могли достовірно знати обставини проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі.

Таким чином в судовому засіданні встановлено, що позивачами за первісним позовом відповідними доказами не доведено факту спільного проживання з покійною ОСОБА_3, ведення з нею спільного побуту, а тому суд відмовляє в задоволенні вимоги первісного позову про визнання позивачів членами сім"ї ОСОБА_3

Крім того, в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 вселилися у спірну квартиру за усною згодою наймача ОСОБА_3, яка померла 27 квітня 2015 року, при цьому письмового дозволу на вселення позивачів у спірну квартиру ОСОБА_3 не давала, договору найму чи піднайму з ними не укладала, позивачі за первісним позовом не зверталися до органів самоврядування чи КП "ВЖРЕП №9" з питаннями про реєстрацію та вселення у спірну квартиру, ордер на вселення їм не видавався, на квартирному обліку вони не перебувають, тому суд приходить до висновку, що позивачі самоправно вселилися в квартиру АДРЕСА_1, а тому в задоволенні заявленої позовної вимоги первісного позову про визнання права на користування жилим приміщенням також слід відмовити.

Стосовно вимоги зустрічного позову судом встановлено наступне.

Відповідно до ст. 16 Житлового кодексу Української РСР до компетенції виконавчих комітетів селищних, сільських Рад народних депутатів у галузі використання і забезпечення схоронності житлового фонду належить здійснення державного контролю за використанням і схоронністю житлового фонду, прийняття рішень про надання жилих приміщень у будинках житлового фонду.

Відповідно до ст. 51 Житлового кодексу Української РСР жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів.

Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу Української РСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. .Користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення (ст. 61 Житлового кодексу Української РСР).

У відповідності із ст. 116 Житлового кодексу Української РСР осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 самоправно, без будь-яких дозвільних документів, вселилися в квартиру АДРЕСА_1, суд приходить до висновку про задоволення зустрічного позову.

Керуючись ст. ст. 3 , 10 , 60 , 208 , 209 , 212-215 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Комунального підприємства "ВЖРЕП №9", Житомирської міської ради про визнання членом сім"ї, про визнання права на користування жилим приміщенням за безпідставністю.

Зустрічний позов задоволити.

Виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_2 без надання іншого житлового приміщення.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Житомирської міської ради 121 грн.80 коп. сплаченого судового збору.

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Житомирської міської ради 121 грн.80 коп. сплаченого судового збору.

Сторони мають право оскаржити рішення до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м. Житомира протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Cуддя В. В. Бондарчук