АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9578/15 Справа № 185/6790/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Юдіна С. Г. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі Фермерського господарства "ОСОБА_6." на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Фермерського господарства "ОСОБА_6.", третя особа - Управління Дерземагенства у Павлоградському районі, про розірвання договору оренди землі,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом посилаючись на те, що 20.02.2008 року між його матір'ю ОСОБА_8 та ФГ «ОСОБА_6.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого його мати передала належну їй земельну ділянку площею 5,8705 га. в оренду ФГ «ОСОБА_6.» строком на 15 років. Після смерті матері в 2011 році позивач успадкував зазначену земельну ділянку і 17.04.2013 року зареєстрував своє право власності у реєстраційній службі Павлоградського міськрайонного управління юстиції. Посилаючись на небажання підтримувати договірні правовідносини з відповідачем через занизьку орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, позивач просив суд розірвати договір оренди від 20.02.2008 року на підставі пункту 37 вказаного договору, де передбачено що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору. Також позивач просив суд стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 рокупозовну вимогу про розірвання договору оренди задоволено; розірвано договір оренди землі, укладений між ОСОБА_8 та ФГ «ОСОБА_6.» від 20.02.2008 року, вирішено питання щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ФГ «ОСОБА_6.» посилається на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, у зв'язку з чим ставить питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення відсутні, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що 20 лютого 2008 року між ОСОБА_8 та ФГ «ОСОБА_6.» був укладений договір оренди землі, відповідно до якого ОСОБА_8 передала в оренду ФГ «ОСОБА_6.» на 15 років земельну ділянку площею 5,8705 га. для ведення товарного сільгоспвиробництва, яка знаходиться на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області. Вказаний договір було зареєстровано у ПРВ «Дніпропетровській регіональній філії Державного підприємства «Центр Державного земельного кадастру при Держкомземі України по земельних ресурсах» про що у Державному реєстрі земель зроблено запис 10 серпня 2008 року за №20 (а.с. 8-10).

Згідно п. 5 вказаного договору оренди орендна плата вноситься орендарем у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Пунктом 37 договору оренди землі від 20 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 та відповідачем, передбачено що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря є підставою для зміни умов або розірвання договору (а.с. 8-10).

Факт укладення вищевказаного договору оренди від 20 лютого 2008 року на зазначених умовах визнано представниками позивача та відповідача у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Земельна ділянка належала ОСОБА_8 на праві приватної власності», що підтверяжустьси державним актом на право власності на земельну ділянку (а.с. 11).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 померла, що стверджується копією відповідного свідоцтва.

Позивач, як син померлої ОСОБА_8, 31 травня 2012 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом, та відповідно до договору розподілу спадкового майна, посвідченого 31 травня 2012 року Першою Павлоградською державною нотаріальною конторою, ОСОБА_7 у власність перейшла земельна ділянка розташована на території Кочережківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області загальною площею 5,8705 га. (а.с. 12, 45).

17 квітня 2013 року за заявою позивача його право власності на вказану земельну ділянку площею 5,8705 га. було зареєстровано Реєстраційною службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області, присвоєний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 43).

Крім того, суду надано копію договору оренди вищевказаної земельної ділянки, який 10 грудня 2014 року був укладений позивачем з СФГ«Ставки» (а.с. 49-51). 13 грудня 2014 року даний договір зареєстрований Реєстраційною службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 47).

Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

За змістом ст. 1 Закону України «Про оренду землі», з відповідними змінами та доповненнями, оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 6 вказаного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі.

Згідно ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно ч. 1 ст. 32 вищевказаного Закону на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України.

За правилами ч. 4 ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі.

Наслідки припинення або розірвання договору оренди землі передбачені у ст. 34. Закону України «Про оренду землі», згідно якої у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця.

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; обгрунтовано встановивши факт зміни власника спірної земельної ділянки з ОСОБА_8 на позивача ОСОБА_7; враховуючи, що пунктом 37 договору оренди землі від 20 лютого 2008 року, укладеного між ОСОБА_8 та відповідачем, передбачено що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи є підставою для зміни умов або розірвання договору, - місцевий суд дійшов правильного висновку про задоволення позовної вимоги щодо розірвання вказаного договору земельної ділянки від 20 лютого 2008 року.

Посилання апелянта на наявність договору оренди спірної земельної ділянки від 10 грудня 2014 року, який укладений позивачем з СФГ«Ставки» та 13 грудня 2014 року зареєстрований Реєстраційною службою Павлоградського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 47); доводи апелянта про отримання позивачем, після смерті його матері, у 2012 - 2014 роках орендної плати за договором оренди від 20 лютого 2008 року, - не спростовують правильність висновків місцевого суду щодо наявності правових підстав для розірвання договору оренди спірної земельної ділянки з відповідачем, адже до цього часу зазначена земельна ділянка перебуває у фактичному володіння відповідача, що визнано представниками сторін у судовому засіданні.

Колегія приймає до уваги, що позивач, як власник спірної земельної ділянки, не має бажання підтримувати договірні правовідносини з відповідачем через занизьку орендну плату у розмірі 1,5% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, наполягає на розірвання договору оренди від 20 лютого 2008 року у відповідності до пункту 37 вказаного договору, але відповідач заперечує щодо дострокового розірвання вказаного договору оренди.

Суд зауважує, що 37 пункт договору оренди від 20 лютого 2008 року будь-ким із його учасників не оспорювався й у встановленому законом порядку недійсним не визнавався, що визнано представниками сторін у судовому засіданні суду апеляційної інстанції.

Крім того, договір оренди спірної земельної ділянки від 10 грудня 2014 року, укладений позивачем з СФГ«Ставки», на цей час у судовому порядку не оспорений, що визнано сторонами у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що до ухвалення оскаржуваного судового рішення відповідачем, представник якого приймав участь у судовому засіданні місцевого суду, про застосування позовної давності не заявлено.

Колегія звертає увагу, що суд апеляційної інстанції розглядає дану справу у межах доводів апеляційної скарги, відповідно до ст. 303 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування районним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Фермерського господарства "ОСОБА_6." - відхилити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 вересня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді