печерський районний суд міста києва
У Х В А Л А

28 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді - Гладун Х.А.,

при секретарі - Кулакова І. О.,

розглянувши подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України, -

В С Т А Н О В И В :

28.12.2015 до суду надійшло вищевказане подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера І.А., погоджене заступником директора Департаменту - начальником відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Крайчинським С. С.

Частиною 2 ст. 377-1 ЦПК України передбачено, що суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

У судове засідання старший державний виконавець Кошкер І.А. не з'явився та у прохальній частині подання зазначив про розгляд подання у його відсутність.

Подання вмотивовано тим, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України знаходиться виконавче провадження № 49107742 по виконанню виконавчого листа № 415/4173/14-ц від 09.10.2015 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ТОВ «Східно-Українська Металургійна компанія», ТОВ «НІКА-ХОЛДІНГ», ТОВ «Метали і полімери» на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» заборгованості за кредитним договором в сумі 3167183,02 дол. США.

26.10.2014 державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження та встановлено строк боржнику для добровільного виконання рішення суду, копія якої у встановленому законом порядку направлена до відома на адресу боржника, вказану у виконавчому документі: АДРЕСА_3.

Також 26.10.2015 р. державним виконавцем винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення - 3167183,02 дол. США та заборону на відчуження будь-якого майна, що належить боржнику.

З письмових доказів вбачається, що за боржником зареєстрована наступна нерухомість:

- нежитлове приміщення № 29 (офіс), заг.пл. 62,9 кв.м за адресою: АДРЕСА_2;

- п'ятикімнатна квартира, заг. пл. 341,70 кв.м. за адресою: АДРЕСА_1, з гаражем, коморою та мансардою.

Оскільки дане майно знаходиться на тимчасово окупованій території України внаслідок збройної агресії Російської Федерації, де встановлено особливий правовий режим, у державного виконавця відсутні можливості для вчинення виконавчих дій щодо опису та арешту даного майна.

Згідно повідомлення Державної податкової служби України у боржника ОСОБА_2 відсутні відкриті рахунки в банківських установах.

Відповідно до листа Головного центру обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України № 20-1/92/17 від 17.11.2015, боржник ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, систематично здійснює перетинання державного кордону України протягом 2014-2015 р.р.

У поданні державний виконавець зазначає, що станом на дату звернення державного виконавця до суду із даним поданням, судове рішення не виконане, боржник ОСОБА_2, який в розумінні ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» вважається належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, не вчиняє дій щодо ліквідації заборгованості, а його дії, що полягають у систематичному перетинанні державного кордону України, свідчать про злісне ухилення від виконання рішення суду.

Статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Статтею 6 даного Закону встановлено вичерпний перелік підстав для тимчасових обмежень у праві виїзду громадян України за кордон, зокрема, коли громадянин України ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Примусове виконання рішень судів в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначені у Законі України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-XIV.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 вказаного Закону державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи - до виконання зобов'язань за рішенням.

Отже, Законом встановлено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а при ухиленні боржника від їх виконання. Право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження права виїзду за межі України виникає винятково у випадку доведення фактів умисного ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду зобов'язань. Поряд з цим, про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків у виконавчому провадженні може свідчити невиконання ним своїх обов'язків, передбачених ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження», як то:

утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України, питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом цієї статті вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується в порядку, передбаченому цим Кодексом щодо боржників у виконавчому провадженні, за будь-якими виконавчими документами, передбаченими ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець має право звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Поняття «ухилення від виконання зобов'язань, покладених на боржника рішенням» варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

Як вбачається з матеріалів подання державного виконавця боржник ОСОБА_2 є в розумінні ч. 1 ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» належним чином повідомленим про відкриття виконавчого провадження, однак, дій спрямованих на виконання обов'язку, покладеного на нього рішенням суду не вчиняє, хоча виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості, а його часті поїздки за кордон України унеможливлюють та ускладнюють виконання рішення.

За таких обставин, враховуючи ухилення боржника ОСОБА_2 від виконання судового рішення щодо стягнення на користь стягувача у виконавчому провадженні значної суми грошових коштів у якості погашення заборгованості, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення подання державного виконавця.

Керуючись ст. 208-210, 212, 377-1 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

подання старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кошкера Івана Анатолійовича про тимчасове обмеження у праві виїзду боржника ОСОБА_2 за межі України - задовольнити.

Тимчасово обмежити ОСОБА_2 (дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, місце проживання: АДРЕСА_3) у праві виїзду за межі України, без вилучення паспортного документа, до виконання зобов'язання по виконавчому провадженню № 49107742 щодо виконавчого листа № 415/4173/14-ц від 09.10.2015 р., виданого Лисичанським міським судом Луганської області.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Х.А. Гладун