Ухвала

іменем україни

30 вересня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), відшкодування моральної шкоди та порушення кримінальної справи, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив стягнути з відповідача на свою користь грошові кошти за договором банківського вкладу (депозиту) від 26 листопада 2013 року № 1763352 у розмірі 4 676,58 доларів США готівкою через касу банку у місячний термін; стягнути з відповідача на свою користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями щодо неповернення суми вкладу; за невиконання законодавства України розпочати проти керівництва банку кримінальне провадження. Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що за умовами вищевказаного договору він вніс на депозитний рахунок вклад у сумі 4 225 доларів США, під 10,5 % річних, терміном до 26 травня 2014 року. Після закінчення терміну дії договору він був пролонгований до 26 листопада 2014 року, однак із настанням зазначеної дати відповідач йому вкладу не повернув, чим порушив його права.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») на користь ОСОБА_3 108 102 грн 62 коп. за договором банківського вкладу (депозиту) від 26 листопада 2013 року № 1763352.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій у частині задоволення позову, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому у касаційному порядку не переглядаються.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Однак ухвала суду апеляційної інстанції не відповідає наведеним нормам процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідачем порушено взяті за договором банківського вкладу (депозиту) від 26 листопада 2013 року № 1763352 зобов'язання із виплати суми вкладу (депозиту) та процентів.

Однак із вказаними висновками погодитися не можна з таких підстав.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Відповідно до положень ч. ч. 1, 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України <nau://ukr/1618-15|st4>).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

На порушення вищенаведених норм процесуального права суд не надав належної оцінки умовам укладеного між сторонами у справі договору банківського вкладу, не дослідив усіх наявних у справі доказів, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.

Зокрема, відповідно до п. 3.4.5 договору банківського вкладу (депозиту) від 26 листопада 2013 року № 1763352 банк зобов'язаний повернути вкладнику вклад у кінці строку дії вкладу або достроково у порядку, передбаченому цим договором, шляхом перерахування коштів на рахунок.

Разом із тим згідно з п. 2.5 цього договору вкладник за домовленістю з банком вносить кошти у розмірі вкладу одним платежем/однією сумою на вкладний рахунок готівкою або перераховує із поточного рахунку вкладника № 81919250, відкритого у рамках відповідного пакету послуг (далі - рахунок).

На вищевказані умови договору звертав увагу ПАТ «КБ «Надра» в апеляційній скарзі (а. с. 71-75), як і на ту обставину, що банком перераховано вклад на поточний рахунок вкладника, таким чином, виконано умови договору, однак всупереч положень ст. ст. 303, 304 ЦПК України апеляційний суд не перевірив у достатньому обсязі доводів апеляційної скарги, а також законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору.

Отже, суд не з'ясував питання та не встановив: які саме дії чи бездіяльність відповідача призвели до порушення прав позивача та яких саме; чи надійшли фактично грошові кошти за вкладом на поточний рахунок позивача, чи може він реально ними користуватися, тобто розпоряджатися грошовими коштами на поточному рахунку, відкритому у цьому банку.

Оскільки суд апеляційної інстанції всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 <nau://ukr/1618-15|st303> ЦПК України порушив норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а постановлена у справі ухвала суду апеляційної інстанції у частині вирішення позовних вимог про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) - скасуванню із направленням справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2015 року у частині позовних вимог про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: В.М. Коротун

А.В. Маляренко

І.К. Парінова

О.В. Ступак