Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сєвєрова Є. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі :

головуючого - судді Сєвєрової Є.С.,

суддів: Дрішлюка А.І., Процик М.В.,

при секретарі - Решетник М.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Державного підприємства «Чорноморське-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів», третя особа виконуючий обовязки начальника Державного підприємства «Чорноморське-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» ОСОБА_3 про зміну формулювання та дати звільнення, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, вихідної допомоги та відшкодуванню моральної шкоди,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, вимоги якого уточнила в ході розгляду справи та просила визнати незаконним її звільнення з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» за ст.40 п.2 КЗпП України в зв'язку з невідповідністю займаній посаді; скасувати наказ №68/к від 5 травня 2014 року по особистому складу ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» про її звільнення 5 травня 2014 року; визнати недійсним внесений запис до трудової книжки про звільнення з займаної посади за невідповідністю працівника займаній посаді на підставі ст.40 ч.2 КЗпП України; змінити формулювання та дату звільнення, вказавши формулювання звільнення - за власним бажанням, у звязку з порушенням відповідачем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору відповідно до ч.3ст.38 КЗпП України»; стягнути з ДП «Чоразморшлях» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку; моральну шкоду у розмірі 25000 грн.

У позовній заяві посилалася на те, що наказом №68/к від 5 травня 2014 року була незаконно звільнена із займаної посади. Внаслідок незаконних дій відповідача їй було завдано моральної шкоди в розмірі 25000 грн., а за час вимушеного прогулу має бути стягнуто 70647,48 грн.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2015 року позов задоволено частково. Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2 з посади начальника договірно-правової служби ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» за ст.40 п.2 КЗпП України, у зв'язку з невідповідністю займаній посаді. Скасовано наказ №68/к від 5.05.2014 року по особистому складу ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» про звільнення позивача 05 травня 2014 року. Визнано недійсним внесений запис до трудової книжки про звільнення з займаної посади за невідповідністю працівника займаній посаді на підставі ст.40 ч.2 КЗпП України. Змінено формулювання та дату звільнення, шляхом зазначення: «Звільнити ОСОБА_2, т.№24467 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» 13 лютого 2015 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України». Стягнуто з ДП «Чоразморшлях» на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 70647,48 грн.; вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку в сумі 21509,01 грн.; моральну шкоду у розмірі 2000 грн. Вирішено допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати за один місяць у розмірі 7169,67 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 06.04.2015 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та ДП «Чоразморшлях» задоволено частково. Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13.02.2015 року скасовано з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» на користь позивача належні до виплати їй суми, вихідна допомога - 21 509,01 грн.; компенсацію за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 грн. та 79,15 грн.; оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Ухвалою Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21.10.2015 року рішення апеляційного суду Одеської області від 06.04.2015 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Під час нового апеляційного перегляду ОСОБА_2 просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В свою чергу, ДП «Чорноморсько-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2

Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню із ухваленням нового по суті справи, виходячи з наступного.

Вбачається з матеріалів справи, що наказом №11/к від 7 лютого 2014 року ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2 - виконуючу обовязки начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» з 30 січня 2014 року призначено начальником договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях», з посадовим окладом згідно з штатним розкладом, на підставі погодження Міністерства інфраструктури України від 30 січня 2014 року, за згодою ОСОБА_2

На підставі доповідної записки заступника начальника ДП «Чоразморшлях» з правових питань ОСОБА_4 була призначена службова перевірка щодо виявлених фактів відносно ОСОБА_2

Згідно акту службового розслідування від 5 травня 2014 року, складеного заступником начальника ДП «Чоразморшлях» встановлено, що з 30 січня 2014 року після призначення ОСОБА_2 начальником договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» її донька ОСОБА_5 займаючи посаду юристконсульта 2-ї категорії перебувала у її безпосередньому підпорядкуванні, чим порушено вимоги Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції». Також актом встановлено, що ОСОБА_5 з 10 квітня 2014 року по 5 травня 2014 року не знаходилась на робочому місці без поважних причин.

Згідно пояснень від 5 травня 2014 року на розпорядження від 5 травня 2014 року, наданих ОСОБА_2 повідомлено, що з 10 квітня 2014 року у звязку з непрацездатністю відкрито лікарняний лист про що остання повідомила через засоби звязку в приймальню підприємства, а саме - ОСОБА_6 З 10 квітня 2014 року по 1 травня 2014 року вона знаходилась на лікарняному, що підтверджується листками непрацездатності, наданими до відділу кадрів підприємства.

5 травня 2014 року позивач приступила до праці та була відсторонена від роботи.

5 травня 2014 року в.о. начальника ДП «Чоразморшлях» на підставі висновків службового розслідування запропоновано звільнити ОСОБА_2 та ОСОБА_5 за ініціативою адміністрації підприємства на підставі п.2 ст.40 та п.4 ст.40 КЗпП України відповідно.

3 метою досудового врегулювання спору позивачу було запропоновано звільнитися на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Вказані заяви необхідно подати до 17.00 год. 5 травня 2014 року.

5 травня 2014 року ОСОБА_2 у звязку з не допуском до робочого місця, а також у звязку з порушенням законодавства України про оплату праці надала заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України.

Згідно Наказу з особового складу №68/к від 5 травня 2014 року ОСОБА_2 начальник договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» звільнена із займаної посади з 5 травня 2014 року у звязку з невідповідністю займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації згідно п.2 ст.40 КЗпП України, про що був внесений запис до трудової книжки ОСОБА_2

5 травня 2014 року в.о. начальника ДП «Чоразморшлях», заступником начальника з правових питань, ведучим юрисконсультом договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» був складений акт про те, що 5 травня 2014 року о 17:20 год начальник договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» ОСОБА_2 відмовилась отримувати трудову книжку, копію наказу про звільнення на підставі п.2 ст.40 КЗпП України та ставити будь-які підписи, у тому числі і за отримання остаточного розрахунку.

6 травня 2014 року після прибуття ОСОБА_2 на робоче місце, вона знову була недопущена до робочого місця та повідомлена про своє звільнення із займаної посади на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, після чого їй було вручено трудову книжку та копія наказу №68/к від 5 травня 2014 року.

7 травня 2014 року ДП «Чоразморшлях» винесено наказ №74/к «Про зміну наказу №68/к від 5 травня 2014 року в частині формулювання причин та дати звільнення», відповідно до якого наказано вважати ОСОБА_2 - начальника договірно-правової служби ДП «Чоразморшлях» звільненою 8 травня 2014 року за власним бажанням, відповідно до ч.3 ст.38 КЗпП України. Відділу кадрів направити на домашню адресу ОСОБА_2 лист з повідомленням про прийняте рішення. Бухгалтерії провести перерахунок грошової компенсації, нарахувати вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України, та нарахувати заробітну плату, за час вимушеного прогулу з 6 травня 2014 року по 8 травня 2014 року. При зверненні ОСОБА_2 до відділу кадрів ознайомити її з наказом, та внести зміни до трудової книжки, бухгалтерії виплатити належні платежі не пізніше наступного дня після предявлення вимоги про розрахунок, відповідно до ст. 116 КЗпП України.

Згідно розрахункового листка ОСОБА_2, у травні 2014 року крім сум, які були нараховані та сплачені ОСОБА_2 при її звільненні 5 травня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, була нарахована вихідна допомога у сумі 21509,01 грн., компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 та 79,15 грн., оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн.

Частково задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що на момент винесення наказу №74/к від 8 травня 2014 року про зміну підстав і формулювання звільнення позивача, трудові відносини між ДП «Чоразморшлях» та ОСОБА_2 5 травня 2014 року вже були розірвані, відповідного запису у трудову книжку останньої та до особової картки внесено не було. Наказ від 8 травня 2014 року не скасовує наказ від 5 травня 2014 року та не визнає недійсним запис у трудовій книжці про звільнення на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, тому звільнення позивача є незаконним.

Водночас такі висновки суду не ґрунтуються на законі, оскільки нормами трудового законодавства не заборонено скасування раніше виданого наказу та виправлення помилок шляхом поновлення прав працівника.

Не заперечувалося сторонами, вбачається з матеріалів справи, що про такі зміни було доведено до відома ОСОБА_2, проте нею був обраний судовий спосіб захисту прав.

Відповідно до п.2.10 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників У розділі «Відомості про роботу», «Відомості про нагородження», «Відомості про заохочення» трудової книжки (вкладиша) закреслення раніше внесених неточних або неправильних записів не допускається. У разі необхідності, наприклад, зміни запису відомостей про роботу після зазначення відповідного порядкового номеру, дати внесення запису в графі 3 пишеться: «Запис за N таким-то недійсний». Прийнятий за такою-то професією (посадою) і у графі 4 повторюються дата і номер наказу (розпорядження) власника або уповноваженого ним органу, запис з якого неправильно внесений до трудової книжки.

У такому ж порядку визнається недійсним запис про звільнення і переведення на іншу постійну роботу у разі незаконного звільнення або переведення, установленого органом, який розглядає трудові спори, і поновлення на попередній роботі або зміни формулювання причини звільнення. Наприклад, пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним, поновлений на попередній роботі». При зміні формулювання причини звільнення пишеться: «Запис за N таким-то є недійсним» звільнений... і зазначається нове формулювання. У графі 4 в такому разі робиться посилання на наказ про поновлення на роботі або зміну формулювання причини звільнення.

Таким чином, навіть за відсутності рішення суду не виключається внесення змін до раніше внесених відомостей до трудової книжки.

Враховуючи внесення ДП «Чоразморшлях» змін до наказу №68/к від 05.05.2014 року в частині формулювання причин та дати звільнення, наявність таких підстав для звільнення, оскільки саме посилаючись на ч.3ст.38 КЗпП України ОСОБА_2 було подано заяву про звільнення, ОСОБА_2 слід вважати звільненою за ч.3ст.38 КЗпП України, оскільки на такі наслідки було волевиявлення сторін, то у суду першої інстанції не було підстав для задоволення вимог про зміну формулювання причин звільнення, а відтак і задоволення похідних вимог про стягнення коштів за час вимушеного прогулу в розмірі 70647,48 грн.

Зважаючи на такі обставини, вимоги про зобовязання внести зміни до трудової книжки задоволенню не підлягають, фактично відповідачем визнаний факт звільнення з підстав ч.3ст.38 КЗпП України, відтак питання внесення змін підлягає вирішенню у внесудовому порядку і фактично спору в цій частині не існує.

Згідно розрахункового листка ОСОБА_2, у травні 2014 року окрім сум, які були нараховані та сплачені ОСОБА_2 при її звільненні 5 травня 2014 року на підставі п.2 ст.40 КЗпП України, була нарахована вихідна допомога у сумі 21509,01 грн., компенсація за несвоєчасну сплату заробітної плати - 143,21 та 79,15 грн., оплата вимушеного прогулу за 6-8 травня 2014 року у сумі 1049,22 грн.

На час вирішення справи судом першої інстанції зазначені кошти, окрім вихідної допомоги, було перераховано ОСОБА_2

Квитанціями, випискою з рахунку (а.с.154,198,199) підтверджується, що на рахунок ОСОБА_2 16.06.2014 року було перераховано суму в розмірі 19275,11 грн., проте за відомостями банку такий перерахунок був здійснений фізичною особою іншим працівником ДП «Чоразморпуть» в порядку виправлення бухгалтерської помилки про перерахування вихідної допомоги іншій особі.

Хоча пояснення в цій частині є логічними, але виходячи з факту перерахування коштів у непередбачений спосіб та заперечення ОСОБА_2, що перераховані кошти є фактично виплатою допомоги, колегія суддів виходить з того, що неперерахування їх безпосередньо від підприємства є підставою не вважати їх виплатою допомоги, тим більш, що в подальшому така була виплачена відповідачем 14.04.2015 року.

Оскільки рішення в апеляційному порядку переглядається вдруге після скасування в касаційній інстанції, а рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам ст.213 ЦПК України і підлягає скасуванню, то колегією суддів враховуються ті обставини, які мали місце фактично на час ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.

Так, з виписки з особового рахунку ОСОБА_2 вбачається, що кошти в розмірі 13315,08 грн., що відповідає 2 середньомісячним заробіткам, були перераховані на її рахунок відповідачем, 1 середньомісячний заробіток був перерахований 18.02.2015 року в порядку негайного виконання рішення, відтак зобовязання з приводу оплати вихідної допомоги слід вважати погашеним, тому вимоги про її стягнення задоволенню не підлягають. Факт виплати допомоги остаточно ОСОБА_2 визнавався (а.с.132,т.2).

Разом із тим, відповідно до ч.1ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Відповідачем визнане право на виплату допомоги, але, як встановлено, фактично остаточно вона сплачена 14.04.2015 року (а.с.174), а тому ОСОБА_2 має право на отримання середнього заробітку за час несвоєчасного розрахунку в розмірі 80489,20 грн. (332,60 грн.х242 р.дн=80489,20 грн.).

При цьому при розрахунку враховується розмір середньоденної заробітної плати за довідкою ДП «Чоразморшлях» від 03.06.2014 року (а.с.85,т.1), розрахунки якої відповідають вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затв. Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100, виходячи з заробітної плати за два місяці до звільнення ((6232,35+1403,75)/23=332).

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Хоча правові підстави в силу виниклих фактичних обставин для задоволення вимог про зміну формулювання причин звільнення відсутні, проте очевидним є те, що ОСОБА_2 внаслідок непослідовних дій відповідача в частині обрання підстав звільнення зазнала моральних страждань, витрачала час на відновлення трудових прав, тому має право на компенсацію завданої шкоди. Крім того, встановленим є факт несвоєчасного розрахунку, що само по собі є порушенням її трудових прав і є підставою для відшкодування моральної шкоди, тому з врахуванням вимог справедливості та розумності, вимоги підлягають задоволенню в розмірі 5000 гривень.

Не підлягають задоволенню вимоги про зобовязання ДП «Чоразморшлях» внести достовірні відомості у звіти до Пенсійного фонду України та державної податкової інспекції про звільнення ОСОБА_2, оскільки вони не відповідають передбаченим законом способам захисту прав при виниклих правовідносинах працівника із роботодавцем, і у разі вставлення таких є підставою для застосування до останнього заходів з боку перевіряючих державних органів.

Постановою Приморського районного суду м.Одеси від 22.07.2014 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні корупційного адміністративного правопорушення, яка набрала законної сили і має преюдиційне значення, доти не встановлене протилежне.

Водночас такі обставини не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги ДП «Чоразморшлях» про необхідність звільнення ОСОБА_2 в звязку із вчиненням корупційного діяння, оскільки такі не були підставами її звільнення, з власної ініціативи змінювати підстави звільнення суд не вправі.

Таким чином, апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, рішення суду скасуванню через порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, із ухваленням нового про часткове задоволення позову ОСОБА_2

Керуючись ст.ст.304,п.2ч.1ст.307,309,313,314,316,317,319 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_2, Державного підприємства «Чорноморське-Азовське виробничо-експлуатаційне Управління морських шляхів» задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 лютого 2015 року скасувати, ухвалити нове.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Чорноморсько-Азовське виробничо експлуатаційне Управління морських шляхів» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 80489,20 гривень, на відшкодування моральної шкоди 5000 гривень, в решті позову відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді: