Справа № 192/1675/15-ц
Провадження № 2/192/593/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"28" грудня 2015 р. Солонянський районний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Щербини Н. О.,

за участі секретаря судового засідання Сербіної Л. Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт Солоне цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, територіальної громади Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпропетровську, треті особи: четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк» про визнання права власності на земельну ділянку, компенсаційні вклади в порядку спадкування, зобовязання вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на земельну ділянку, компенсаційні вклади в порядку спадкування, зобовязання Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області видати свідоцтво про право власності на земельну ділянку.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 15 квітня 2014 року померла її мати ОСОБА_2, а після її смерті відкрилася спадщина на земельну ділянку, яка розташована на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області та на грошові вклади в ПАТ КБ «Приватбанк» в розмірі 10 гривень 57 копійок, які містяться на картковому рахунку 861735 оформленому на імя ОСОБА_2, а також в АТ «Ощадбанк» на компенсаційному рахунку № в розмірі 11 573 гривні 50 копійок, оформленому імя ОСОБА_2, а також на імя ОСОБА_3 за компенсаційним рахунком №915510284 в розмірі 3 231 гривня 90 копійок, які відкриті в ТВБВ №10003/0318 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк».

Позивач зазначає, що вона є спадкоємцем вказаного майна та грошових вкладів, у звязку з чим звернулася до 4-ї Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, оскільки її померла мати ймовірно проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач для подання до нотаріальної контори всіх необхідних документів звернулася до власниці квартири, в якій проживала її мати, з проханням надати свідоцтво про смерть матері, особисті речі та документи померлої, на що отримала відмову.

У звязку з зазначеним, позивачці необхідно було відновити всі документи які стосувалися її та померлої матері, а тому рішенням Білоцерківського міськрайонного суду було встановлено факт родинних відносин між позивачкою та померлою ОСОБА_2

Оскільки для отримання свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку позивачці необхідно було надати нотаріусу оригінал державного акта на право власності на земельну ділянку, яка належить ОСОБА_2, якого у неї немає, то на запит нотаріальної контори управління Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області листом від 16 липня 2015 року №31-419-02-764/2-15 офіційно підтвердило, що за ОСОБА_2 згідно Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю зареєстроване право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 5,9642 га згідно Державного акта серії ІІІ-ДП №051951 від 21 березня 2002 року за №650.

Проте у звязку з тим, що дублікати Державних актів на померлих громадян не видаються, а у позивачки був відсутні оригінал такого Державного акта, то нотаріальна контора відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку, а також на банківські вклади постановою від 29 вересня 2015 року.

Позивачка посилається на те, що є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері, інші родичі не подали заяву про прийняття спадщини після її смерті, а усі спроби визначитися з останнім місцем проживання померлої закінчилися безрезультатно, оскільки голова будівельно-житлового кооперативу на запит щодо адреси місця проживання ОСОБА_2 відповіді не надала.

У звязку з відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину позивач змушена звернутися з відповідним позовом до суду.

Ухвалою суду від 17 листопада 2015 року до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача було залучено ПАТ КБ «Приватбанк» та АТ «Ощадбанк» (а.с.73).

Ухвалою суду від 09 грудня 2015 року за клопотанням представника позивача до участі у справі в якості співвідповідача було залучено територіальну громаду Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпропетровську (а.с.169-170).

Позивач ОСОБА_1, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, в судове засідання 28 грудня 2015 року не зявилася, згідно поданої заяви просила здійснювати розгляд справи за її відсутності (а.с.149,184) та за участі її представника ОСОБА_4

Представник позивача ОСОБА_4, який діє на підставі нотаріально посвідченої довіреності від 03 січня 2015 року (а.с.15-17) в судових засіданнях позовні вимоги підтримав з підстав, які зазначені в позові. Пояснив, що нотаріус відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину на підставі відсутності у його довірительниці оригіналу державного акта на право власності на землю, а також у звязку з неможливістю встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2, оскільки на його запит та на запит нотаріальної контори не можливо було отримати довідку із зазначенням адреси останнього місця проживання померлої. Вважає, що нотаріус, ОСОБА_1 та він, як представник позивачки, здійснили всі необхідні дії щодо надання та витребування необхідних документів для видачі свідоцтва про право на спадщину як на земельну ділянку, так і на грошові вклади в банках, а тому спір підлягає вирішенню в судовому порядку. Постанову нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину не оскаржували.

Представник відповідача Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, яка про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином (а.с.187а) в судове засідання 28 грудня 2015 року не зявилася, причини неявки суду не повідомила. В судовому засіданні 17 листопада 2015 року представник відповідача ОСОБА_5 (а.с.66-68) зазначила, що сільська рада не є органом, який видає свідоцтво про право власності на земельну ділянку, а тому просила відмовити в задоволенні позову.

Представник відповідача територіальної громади Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпропетровську, який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.187а) в судове засідання 28 грудня 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив.

Представники третіх осіб четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори та АТ «Ощадбанк», які про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, в судове засідання 28 грудня 2015 року не зявилися, згідно поданих заяв просили здійснювати розгляд справи за їхньої відсутності (а.с.158,186).

Представник третьої особи - ПАТ КБ «Приватбанк», який про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с.187а), в судове засідання 28 грудня 2015 року не зявився, причини неявки суду не повідомив. Надав до суду відзив на позовну заяву (а.с.161-167), згідно якого посилаються на те, що позивач не надав суду доказів звернення до нотаріальної контори з приводу отримання свідоцтва про прийняття спадщини за законом чи за заповітом, а тому вимоги щодо визнання права власності на вклад вважають безпідставними та необґрунтованими.

Суд, заслухавши представника позивача, представника відповідача, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст.ст.10,11,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом.

Судом встановлено, що відповідно до рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 травня 2015 року був встановлений факт родинних відносин, що Колядинська (дівоче прізвище Заозерна) ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка померла 15 квітня 2014 року є однією і тією особою, яка являється матірю ОСОБА_1 (а.с.30,102,103), а вказане рішення суду набрало законної сили 26 травня 2015 року.

Згідно свідоцтва про смерть, виданого повторно Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 29 травня 2015 року (а.с.104,132) ОСОБА_2 померла 15 квітня 2014 року, що також підтверджується копією актового запису про її смерть № 674 від 18 квітня 2014 року в п.10 якого зазначено місце проживання померлої особи: АДРЕСА_1 (а.с.93).

Після смерті ОСОБА_2 позивачка 06 серпня 2014 року звернулася до четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та відкриття спадкової справи (а.с.82), а 13 серпня 2014 року спадкова справа була зареєстрована в Спадковому реєстрі (а.с.85,91).

Постановою державного нотаріуса четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 від 29 вересня 2015 року було відмолено ОСОБА_1 у вчиненні нотаріальної дії у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на грошові внески та на земельну ділянку площею 5,9642 га, що знаходиться на території Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області після смерті ОСОБА_2 у звязку з неможливістю встановлення кола спадкоємців та відсутністю правовстановлюючого документу на спадкове майно (а.с.33,123).

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (чч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтями 1268, 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною 1 ст. 1221 ЦК України передбачено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця, а згідно ст. 1222 цього Кодексу спадкоємцями можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

Згідно ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом встановлено, що згідно копії актового запису про смерть ОСОБА_2 її останнім місцем проживання є АДРЕСА_1 (а.с.93), а згідно копії спадкової справи, витребуваної ухвалою суду, з заявою про прийняття спадщини після її смерті звернулася ОСОБА_1

З огляду на вказане посилання позивачки та її представника на те, що під час вирішення в нотаріальній конторі питання про видачу свідоцтва про право на спадщину не можливо було визначити місце проживання померлої та встановити коло спадкоємців не приймаються судом, а суд не вирішує питання щодо визначення кола спадкоємців, оскільки спадкоємцями є особи, визначені нормами ЦК України, а за рішенням суду може бути лише вирішено питання про усунення від права на спадкування відповідно до ст. 1224 ЦК України.

Судом встановлено, що згідно відповіді відділу Держземагенства у Солонянському районі Дніпропетровської області від 16 липня 2015 року за ОСОБА_2 (нині померлою) згідно Книги реєстрації державних актів на право приватної власності на землю зареєстровано право власності на земельну ділянку за цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 5,9642 га згідно Державного акта серії ІІІ-ДП №051951 від 21 березня 2002 року за №650 на території Березнуватівської сільської ради (а.с.111).

Відповідно до копії Державного акту на право приватної власності серії ІІІ-ДП №051951 від 21 березня 2002 року за №650 власником земельної ділянки площею 5,9642 га, розташованої на території Березнуватівської сільської ради є ОСОБА_2, а вказаний державний акт виданий 21 березня 2002 року та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №650 (а.с.117).

Відповідно до ст. ст. 22,23 ЗК України в редакції 1990 року, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, яким є державний акт.

Таким чином, судом встановлено, що ОСОБА_2 набула право власності на зазначену земельну ділянку та оформила документи, що підтверджують це право, в порядку передбаченому чинним законодавством на момент видачі державного акта.

Суд зазначає, що сама по собі втрата виготовленого, зареєстрованого та виданого Державного акта про право приватної власності на землю не припиняє право власності, оскільки така підстава припинення права власності не передбачена чинним законодавством.

Судом було встановлено, що позивач прийняла спадщину після смерті своєї матері шляхом подання відповідних заяв до нотаріальної контори.

Відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Згідно зі ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

У зв'язку з набранням чинності Закону України «Про Державний земельний кадастр» від 07 липня 2011 року та постанови Кабміну України «Про затвердження Порядку ведення державного земельного кадастру» від 17 жовтня 2012 року, видача дублікату державного акта на право приватної власності на землю не виявляється можливим.

Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину згідно положень ч.3 ст.1296 ЦК України.

Суд зазначає, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п'ята статті 1268 ЦК), проте право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно (стаття 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень").

Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», а відповідно до ст. 28 зазначеного Закону, інформація про зареєстровані права та їх обтяження, що міститься у Державному реєстрі прав, є відкритою та загальнодоступною. Для фізичних та юридичних осіб інформація за обєктом нерухомого майна надається в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України, за умови ідентифікації такої особи (фізичної або юридичної) з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовому вигляді державним реєстратором чи нотаріусом. Інформація за субєктом речового права на нерухоме майно надається фізичним та юридичним особам в електронній формі через офіційний веб-сайт Міністерства юстиції України з використанням електронного цифрового підпису чи іншого альтернативного засобу ідентифікації особи, або в паперовому вигляді державним реєстратором чи нотаріусом. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмного забезпечення державного реєстру прав, має однакову юридичну силу та використовується відповідно до законодавства. Для посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, судів, органів Національної поліції, органів прокуратури, органів Служби безпеки України, Національного антикорупційного бюро України, Національного банку України, адвокатів, нотаріусів інформація з Державного реєстру прав у звязку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, надається за субєктом права чи за обєктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису. Інформація про зареєстровані права та їх обтяження, отримана в електронній чи паперовій формі за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру прав, є офіційною та використовується відповідно до законодавства.

Пунктом 1 Глави 7 Наказу № 2965 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» передбачено, що відповідно до статті 46 Закону України «Про нотаріат», нотаріус має право витребувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій. Такі відомості та (або) документи повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця.

Судом встановлено, що нотаріусом було отримано від спадкоємця копію державного акта про право приватної власності на землю, було здійснено запит до управління Держземагентсва у Солонянському районі Дніпропетровської області, проте ані позивач, ані її представник не надали нотаріусу документи, які відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підтверджують у встановленому законом порядку право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку.

Крім того, судом встановлено, що державний нотаріус також не звертався відповідно до вимог Закону України «Про нотаріат», Наказу № 2965 від 22 лютого 2012 року «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» до реєстраційної служби з питання надання відомостей, які передбачені ст. 28 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для підтвердження права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку, а позивач та її представник не оскаржували у встановленому законом порядку постанову державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

За таких обставин суд вважає, що вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування на земельну ділянку у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документу без використання передбачених законодавством механізмів надання нотаріусу підтверджуючих документів та без їх витребування самим нотаріусом, є передчасним.

Щодо визнання права власності на вклади у банках, які належали ОСОБА_2, то суд зазначає, що відповідно до ст. 1228 ЦК України вкладник має право розпорядитися правом на вклад у банку (фінансовій установі) на випадок своєї смерті, склавши заповіт або зробивши відповідне розпорядження банку (фінансовій установі), а право на вклад входить до складу спадщини незалежно від способу розпорядження ним.

Судом встановлено, що на запити нотаріуса (а.с.105,114) від АТ «Ощадбанк» та ПАТ КБ «Приватбанк» були отримані відповіді про те, що в ПАТ КБ «Приватбанк» на імя ОСОБА_2 відкритий картковий рахунок 861735 з залишком в розмірі 10 гривень 57 копійок, а також в АТ «Ощадбанк» на компенсаційному рахунку № оформленому імя ОСОБА_2 містяться грошові кошті в розмірі 11 573 гривні 50 копійок, а також за компенсаційним рахунком №915510284 на імя ОСОБА_3 - в розмірі 3 231 гривня 90 копійок, які відкриті в ТВБВ №10003/0318 філії Дніпропетровського обласного управління АТ «Ощадбанк» (а.с.20,21,119,121).

Проте державним нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначені вклади у звязку з неможливістю встановити коло спадкоємців після смерті ОСОБА_2, а позивачем та її представником постанова нотаріуса не була оскаржена у встановленому законом порядку. Тому суд вважає, що вирішення позову про визнання права власності в порядку спадкування на такі вклади також є передчасним, оскільки позивач не скористалася наданим їй законодавством правом щодо оскарження постанови нотаріуса.

Щодо позовних вимог про зобовязання Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області видати позивачці свідоцтво про право власності на земельні ділянку, то суд зазначає, що до компетенції сільських рад не належать питання видачі свідоцтв, оскільки Закон України «Про місцеве самоврядування» не наділяє їх такими повноваженнями, а питання щодо реєстрації та видачі правовстановлюючих документів регламентується Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». У звязку з зазначеним позовні вимоги в цій частині також не підлягають задоволенню.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає що правові підстави для задоволення позову та для визнання за позивачкою права власності на земельну діяльну та банківські вклади в порядку спадкування після смерті її матері ОСОБА_2 відсутні.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати покладаються на позивача.

Керуючись ст.ст. 22,23 ЗК України 1990 року, ст. 126 ЗК України, ст.ст.392,1216-1218,1220-1224,1225,1228,1268,1269,1269 ЦК України, ст.ст.10,11,60,88,209,214-215,217-218 ЦПК України суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Березнуватівської сільської ради Солонянського району Дніпропетровської області, територіальної громади Амур-Нижньодніпровського району м. Дніпропетровська в особі Амур-Нижньодніпровської районної ради у місті Дніпропетровську, треті особи: четверта дніпропетровська державна нотаріальна контора, ПАТ КБ «Приватбанк», АТ «Ощадбанк» про визнання права власності на земельну ділянку (пай), компенсаційні вклади в порядку спадкування, зобовязання вчинити дії відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: суддя Н. О. Щербина