08 грудня 2015 року Київський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Губської Я.В.
при секретарі Приблуда І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом заступника прокурора м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння
29.07.2015 року заступник прокурора м. Харкова звернувся до суду з позовом в інтересах ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання договору недійсним, скасування рішення про державну реєстрацію прав, витребування майна з чужого незаконного володіння.
В обґрунтування позовних вимог прокурор посилається на ті обставини, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи з дитинства та перебуває на лікуванні у Полтавській обласній клінічній психіатричній лікарні м. О.Ф. Мальцева у звязку із застосовуванням до нього примусових заходів медичного характеру згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2008, в той же час опікуна або піклувальника не має. ОСОБА_1 не може самостійно захистити свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження, у звязку з чим є підстави для представництва прокуратурою його інтересів в суді відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України.
Згідно свідоцтва про право власності від 19.05.1999 № 2-А-99-194029 ОСОБА_1 разом із своєю матірю ОСОБА_7 приватизував квартиру АДРЕСА_1. Відповідно, право власності на квартиру отримало 2 особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ОСОБА_7 померла 19.03.2010 та знята з реєстраційного обліку. Після смерті матері ОСОБА_1 успадкував відповідно до ст. 1268 ЦК України належну їй на праві власності частку квартири, що підтверджується листом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 04.06.2011 за № 2108/01-16. Інших осіб, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_1, у квартирі не було зареєстровано, що підтверджується довідкою з місця проживання КП «Жилкомсервіс» від 13.02.2015 за № 455. Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним власником спірної квартири, ринкова вартість якої згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 за № 4726 складає 430 000 грн.
У той же час відповідно до договору дарування від 05.08.2014 за № 3014 право власності на квартиру перейшло від ОСОБА_2 (дарувальника) до ОСОБА_3 (обдаровуваного), а державним реєстратором приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 прийнято рішення від 05.08.2014 за індексним номером 14941388, на підставі якого зроблено запис від 05.08.2014 за № 6576617 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 При цьому в якості підтвердження первісного права власності на квартиру дарувальником ОСОБА_2 надано приватному нотаріусу свідоцтво про право власності на квартиру, яке має реквізити, аналогічні тим, що зазначені у свідоцтві про право власності, виданого на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_1, а саме: ту же дату «19 травня 1999 р.» та реєстраційний номер «2-А-99-194029». Вказане свідчить про підроблення правовстановлюючого документу свідоцтва про право власності від 19.05.1999, внаслідок чого сторонньою особою ОСОБА_2 незаконно відчужено належну ОСОБА_1 квартиру на користь ОСОБА_3 Факт підроблення підтверджується висновком НДЕКЦ при ГУМВС України в Харківській області від 28.05.2015 за № 232. У подальшому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира відчужувалась ще декілька разів: - від ОСОБА_3 ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 06.08.2014 за № 628, право власності за ОСОБА_8 було зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 за № 6585512 від 06.08.2014; - від ОСОБА_8 ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2014 за № 1374, право власності за ОСОБА_10 було зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 за № 6924886 від 08.09.2014; - від ОСОБА_10 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015 за № 64, право власності за ОСОБА_4 зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за № 8474601 від 23.01.2015. За даними, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру станом на 14.07.2015 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015.
На підставі викладеного, для поновлення порушених прав ОСОБА_1, прокурор просить, уточнивши позовні вимоги: - визнати недійсним правочин, вчинений у формі договору дарування квартири № 75 по вул. Командарма Корка, в будинку 56 у м. Харкові, укладений 05.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 05.08.2014 за номером 14941388, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №6576617 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру № 75 по вул. Командарма Корка, в будинку 56 у м. Харкові; - скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 23.01.2015 за номером 18814353, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №8474601 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру № 75 по вул. Командарма Корка, в будинку 56 у м. Харкові; - витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру № 75 по вул. Командарма Корка в будинку 56 у м. Харкові. (а.с. 77-83).
В судовому засіданні представник прокуратури м. Харкова позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.
Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в судове засідання не з*явились, повідомлялися неодноразово судовими повістками, як за місцем реєстрації, так і відомим місцезнаходженням, однак ніяких заяв до суду не подали, у зв*язку з чим суд розглядає справу при заочному розгляді справи, на підставі доказів та згоди позивача, що відповідає вимогам ст.ст. 224-226 ЦПК України.
Треті особи також в судове засідання не з*явились, повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи, подали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.
Суд, вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, є інвалідом 2 групи з дитинства та перебуває на лікуванні у психіатричній лікарні у звязку із застосовуванням до нього примусових заходів медичного характеру згідно постанови Київського районного суду м. Харкова від 18.04.2008, в той же час опікуна або піклувальника не має. Вказане підтверджується листом Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» від 17.03.2015 за № 1.1/7-605 та наступними документами: листом УПФУ в Київському районі м. Харкова від 16.07.2008 та відповіддю Полтавської обласної клінічної психіатричної лікарні ім. О.Ф. Мальцева від 07.07.2015 за № 06-10/3321.
Відповідно до ч. 2 ст. 45 ЦПК України з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.
Згідно з ч. 2 ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва в суді інтересів громадянина є його неспроможність через фізичний стан, недосягнення повноліття, похилий вік, недієздатність або обмежену дієздатність самостійно захистити свої порушені чи оспорюванні права або реалізувати процесуальні повноваження.
Отже, ОСОБА_1 не може самостійно захистити свої порушені права та реалізувати процесуальні повноваження, у звязку з чим є підстави для представництва прокуратурою міста його інтересів в суді відповідно до ст. 36-1 Закону України «Про прокуратуру», ст. 45 ЦПК України.
Судом також встановлено, що згідно свідоцтва про право власності від 19.05.1999 № 2-А-99-194029 ОСОБА_1 разом із своєю матірю ОСОБА_7 приватизував квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 28). Відповідно, право власності на квартиру отримало 2 особи: ОСОБА_1 та ОСОБА_7 ОСОБА_7 померла 19.03.2010 та знята з реєстраційного обліку. Після смерті матері ОСОБА_1 успадкував відповідно до ст. 1268 ЦК України належну їй на праві власності частку квартири, що підтверджується листом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори від 04.06.2011 за № 2108/01-16. Інших осіб, окрім ОСОБА_7 та ОСОБА_1, у квартирі не було зареєстровано, що підтверджується довідкою з місця проживання КП «Жилкомсервіс» від 13.02.2015 за № 455.(а.с. 27 об.) Таким чином, ОСОБА_1 є єдиним власником спірної квартири, ринкова вартість якої згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи від 01.07.2015 за № 4726 складає 430 000 грн.
У той же час, органом досудового розслідування встановлено, що відповідно до договору дарування від 05.08.2014 за № 3014 право власності на квартиру перейшло від ОСОБА_2 (дарувальника) до ОСОБА_3 (обдаровуваного), а державним реєстратором приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 прийнято рішення від 05.08.2014 за індексним номером 14941388, на підставі якого зроблено запис від 05.08.2014 за № 6576617 про реєстрацію права власності на квартиру за ОСОБА_3 При цьому, в якості підтвердження первісного права власності на квартиру дарувальником ОСОБА_2 надано приватному нотаріусу свідоцтво про право власності на квартиру, яке має реквізити, аналогічні тим, що зазначені у свідоцтві про право власності, виданого на імя ОСОБА_7 та ОСОБА_1, а саме: ту же дату «19 травня 1999 р.» та реєстраційний номер «2-А-99-194029». (а.с. 11).
У подальшому, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, спірна квартира відчужувалась ще декілька разів: - від ОСОБА_3 ОСОБА_8 на підставі договору дарування від 06.08.2014 за № 628, право власності за ОСОБА_8 було зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_9 за № 6585512 від 06.08.2014; - від ОСОБА_8 ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу від 08.09.2014 за № 1374, право власності за ОСОБА_10 було зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_11 за № 6924886 від 08.09.2014; - від ОСОБА_10 ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015 за № 64, право власності за ОСОБА_4 зареєстровано приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 за № 8474601 від 23.01.2015.
За даними, наявними у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, право власності на квартиру станом на 14.07.2015 зареєстровано за ОСОБА_4 на підставі договору купівлі-продажу від 23.01.2015.
Разом з цим, за інформацією Державного закладу «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» від 17.03.2015 № 1.1/7-605 за період перебування ОСОБА_1 у медичному закладі (починаючи з 15.05.2008) ні ОСОБА_1 особисто, ні будь-якою іншою особою в його інтересах жодних правочинів стосовно квартири не укладалось, згоди на їх вчинення не надавалось.
Більше того, неодноразово на адресу виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради та до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області направлялися заяви ОСОБА_1 щодо збереження його майна та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2, відповідно до п. 6 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу та ст. 25 Закону України «Про психіатричну допомогу», що свідчить про відсутність волевиявлення позивача як власника спірної квартири щодо здійснення правочинів з її відчуження.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.
Приписами ст. 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України.
Зміст правочину складають його істотні умови. Єдиною істотною умовою договору купівлі-продажу є умова щодо предмету. Умова щодо предмету спірного договору дарування від 05.08.2014 (у даному випадку квартира АДРЕСА_3) не додержана належним чином, оскільки не відповідає дійсності фактична приналежність предмету договору в момент його укладення дарувальнику, а саме: вищевказана квартира при передачі її від імені ОСОБА_2 (дарувальника) ОСОБА_3 (обдаровуваному) на праві власності ОСОБА_2 не належала, а дійсним власником спірної квартири, як на момент вчинення спірного договору дарування, так і на цей час є ОСОБА_1
Відповідно до ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.
Відповідно до висновків, які викладені в узагальненнях Верховного Суду України «Практика розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 24.11.2008 року, якщо після укладення недійсного правочину було укладено ще декілька, то вбачається правильним визнавати недійсними не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача, тобто від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.
Першим правочином, за яким відчужено спірну квартиру, є договір дарування від 05.08.2014, укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3
Водночас, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач) власник має право витребувати це майно від набувача в тому числі у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.
Вказана квартира вибула з власності ОСОБА_1 неправомірно, поза його волею, оскільки у період відчуження квартири за договорами дарування від 05.08.2014 і 06.08.2014 та договорами купівлі-продажу від 08.09.2014 і 23.01.2015 він перебував на примусовому лікуванні у м. Дніпропетровськ, та ні особисто, ні через будь-яку іншу особу згоди на вчинення жодних правочинів стосовно спірної квартири не надавав, що підтверджується листом ДЗ «Українська психіатрична лікарня з суворим наглядом МОЗ України» від 17.03.2015 за № 1.1/7-605.
Крім того, у звязку з відсутністю законного представника у позивача лікарня відповідно до ст.ст. 25, 29 Закону України «Про психіатричну допомогу» здійснювала захист прав і законних інтересів ОСОБА_1 щодо збереження належного йому житла, оскільки згідно з п. 6 ч. 3 ст. 71 Житлового кодексу жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї понад шість місяців у випадках виїзду для лікування в лікувально-профілактичному закладі протягом усього часу перебування в ньому.
Так, за інформацією вказаного медичного закладу, неодноразово на адресу виконавчого комітету Київської районної у м. Харкові ради та до Київського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області лікарня направляла заяви ОСОБА_1 щодо збереження його майна та реєстрації за адресою: АДРЕСА_2.
Таким чином, волевиявлення ОСОБА_1 як власника спірної квартири не було направлено на її відчуження, навпаки воно спрямоване на збереження житла та подальше проживання у ньому після закінчення строку застосування до нього примусових заходів медичного характеру, у звязку з чим є підстави, передбачені п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, для витребування спірного майна з чужого незаконного володіння на користь позивача.
Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5, відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.
Останнім набувачем квартири згідно договору купівлі-продажу від 23.01.2015 є ОСОБА_4, право власності якого на спірне майно зареєстровано відповідно до рішення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6 від 23.01.2015 за індексним номером 18814353, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено відповідний запис за № 8474601 від 23.01.2015. Отже саме у ОСОБА_4 як теперішнього володільця необхідно витребувати квартиру у власність ОСОБА_1
Згідно з ч. 9 ст. 15 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень» державна реєстрація прав, їх обтяжень у результаті вчинення нотаріальної дії проводиться одночасно з вчиненням такої дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 2 цього Закону державна реєстрація речових прав на нерухоме майно це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація прав на нерухоме майно є обовязковою. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень», у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Враховуючи те, що запис № 8474601 від 23.01.2015 містить недостовірні відомості про наявність права власності на квартиру за ОСОБА_4, яка за приписами ст.ст. 387-388 ЦК України йому не належить, та перешкоджає подальшій реалізації прав і законних інтересів ОСОБА_1, рішення державного реєстратора приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_6, на підставі якого зроблено цей запис, підлягає скасуванню за рішенням суду.
З аналогічних підстав підлягає скасуванню рішення приватного нотаріуса ХМНО ОСОБА_5 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за індексним номером 14941388 від 05.08.2014, відповідно до якого зроблено запис за № 6576617 від 05.08.2014 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на спірну квартиру на підставі спірного договору дарування від 05.08.2014, укладеного з ОСОБА_12, який ніколи не був її власником, внаслідок чого квартира вперше незаконно вибула з володіння її дійсного власника ОСОБА_1
Відповідно до п. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 № 1141, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Згідно зі ст. 9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державним реєстратором може бути нотаріус, як спеціальний субєкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Згідно з приписами ч. 5 ст. 3 цього Закону державна реєстрація прав власності, реєстрація яких проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, під час вчинення нотаріальної дії з нерухомим майном проводиться нотаріусом, яким вчиняється така дія.
Відповідно до п. 2.1. Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 № 3502/5, для внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав заявник подає органу державної реєстрації прав, державним реєстратором якого було проведено державну реєстрацію прав, або нотаріусу, яким проведено державну реєстрацію прав, заяву та документи, визначені цим Порядком.
На підставі викладеного та враховуючи доведеність позивних вимог, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі та визнання недійсним договору дарування квартири № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові, між ОСОБА_2 та ОСОБА_3; скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_5 05.08.2014 за номером 14941388; скасування рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_6 23.01.2015 за номером 18814353 та витребування на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартири № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові.
У випадку задоволення позовних вимог, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню судовий збір на користь держави.
Керуючись ст.ст.10,11,60, 79, 88, 209, 212-215,218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги заступника прокурора м. Харкова в інтересах ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати недійсним правочин, вчинений у формі договору дарування квартири № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові, укладений 05.08.2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_5 05.08.2014 за номером 14941388, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №6576617 про реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на квартиру № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові.
Скасувати рішення про державну реєстрацію прав власності, прийняте приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 23.01.2015 за номером 18814353, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис №8474601 про реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на квартиру № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові.
Витребувати на користь ОСОБА_1 з чужого незаконного володіння ОСОБА_4 квартиру № 75 по вул. Командарма Корка (згідно рішення ХМР №12/15 від 20.11.2015 року перейменовано на вул. ОСОБА_13), в будинку 56 у м. Харкові.
Стягнути на користь держави з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 1218 грн. з кожного.
Рішення може бути оскаржене позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя :