Номер провадження 2/754/369/15
РІШЕННЯ

Іменем України

05.03.2015року Деснянський районний суд міста Києва

під головуванням судді Бабко В.В.

при секретарі Базік А.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживача шляхом визнання договору споживчого кредиту недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним вище позовом посилаючись на те, що 05.08.2011р. між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем була оформлена кредитна картка "Універсальна Gold" за НОМЕР_1, однак позивачу не було повідомлено розмір встановленого кредитного ліміту, банк не забезпечив позивача можливістю ознайомлення із щомісячними виписками про стан карткового рахунку та виконаними по ньому операціями. За весь час дії кредитної картки позивачем були здійсненні всі належні платежі вчасно і в повному обсязі. В червні 2012 року, з невідомих причин кредитну картку було заблоковано, позивача було позбавлено можливості здійснювати будь-які платежі, в тому числі і погашати наявну на момент блокування заборгованість. Отже, позадоговірним блокуванням кредитної картки банк в односторонньому порядку припинив взаємовідносини з позивачем в червні 2012 року, ці обставини свідчать про порушення прав та охоронюваних законом інтересів позивача. Тому позивач просить суд визнати недійсним договір на надання банківський послуг в частині видачі позивачу платіжної кредитної картки "Універсальна Gold" за НОМЕР_1 від 05.08.2011 року та в частині видачі позивачу кредиту на вказану кредитну картку.

В судовому засіданні представник позивача та позивач проти отримання платіжної кредитної картки "Універсальна Gold" позивачем та користування кредитними коштами цієї картки не заперечували, однак вважають, що правовідносини між позивачем та відповідачем не відповідають вимогам чинного законодавства, а також порушують Закон України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого первинні документи повинні мати обов'язкові реквізити, такі як особистий підпис, або інші данні, що мають змогу ідентифікувати особу, а отже даний договір є нікчемним. Крім того зазначили, що анкета-заява не містить істотних умов та відомостей, наявність котрих повинен був забезпечити відповідач ПАТ "Акцент-банк", включив відсилочну норму про те, що всі істотні умови договору відповідач виклав у Правилах, не вказавши, що Правила є невід'ємною частиною договору та не долучив Правила до договору з підписом позивача про ознайомлення та згодою з ними. Пояснили, що кошти передані на виконання нікчемного договору, можуть бути повернуті як безпідставно одержані, а тому просили визнати недійсним договір на надання банківський послуг в частині видачі позивачу платіжної кредитної картки "Універсальна Gold" за НОМЕР_1 від 05.08.2011 року та в частині видачі позивачу кредиту на вказану кредитну картку.

Представник відповідача ПАТ "Акцент-банк" в судовому засіданні зазначив, що 28.07.2011р. між ПАТ "Акцент-банк" та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 15000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом. Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою складає між ним та Банком договір, підтверджується особистим підписом у заяві ОСОБА_1 Крім того, представник Банку повідом, що Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акцент-банк" заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 29051,52грн та витрати по сплаті судового збору в розмірі 290,52грн. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11.12.2014р. Рішення Деснянського районного суду міста Києва залишено без змін.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 28.07.2011р. між ПАТ "Акцент-банк" та ОСОБА_1 був укладений договір № б/н, згідно з яким останньому надано кредит у сумі 15000,00грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 30% відсотків за користування кредитом на рік на суму залишку заборгованості за кредитним з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов укладеного договору, договір складається з заяви позичальника, Умов надання банківських послуг та Правил користування платіжною карткою. Позивач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою складає між ОСОБА_1 та Банком договір, що підтверджується особистим підписом у заяві ОСОБА_1

Відповідно до п.3.2, 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно п.п. 4.3., 6.5., 6.6., 8.6. Умов надання банківських послуг, Клієнт доручає списувати з будь якого рахунку відкритого в Банку вчасності з картрахунку, грошові кошти визначені Тарифами Банку при настанні строків платежу; - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором; - у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати винагороди Банку; - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500грн + 5% від суми позову.

Таким чином, 28.07.2011р. між ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 був укладений договір про відкриття банківського рахунку та обслуговування платіжної картки фізичної особи НОМЕР_1, на підставі якого банк відкрив ОСОБА_1 поточний рахунок в гривні та видав платіжну кредитну картку "Універсальна Gold", з кредитним лімітом 20000,00грн, на умовах визначених договором та Правил користування платіжними картками фізичних осіб ПАТ "Акцент-Банк".

Пунктом 1.1 договору передбачено, що умовами та правилами надання банківських послуг визначають умови, на яких ПАТ "Акцент-Банк" пропонує клієнтам платіжні картки, а також інші банківські послуги, вказані в Заяві та Пам'ятці клієнта. Належним чином заповнена Заява підписується клієнтом та таким чином, Клієнт виражає свою згоду, що Заява разом з Пам'яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами складає укладений Договір надання банківських послуг.

Пунктом 2 договору передбачено, що умови користування карткою, види платіжних операцій, які держатель має право здійснювати з використанням картки, та строк їх виконання, порядок обслуговування ПР, кредитування та умови обслуговування кредитної заборгованості за ПД, відповідальність сторін, порядок розгляду спорів, порядок внесення змін та припинення цього договору викладені в Правилах.

Отже, підписуючи договір позивач ОСОБА_1 ознайомився та отримав Правила користування платіжними картками фізичних осіб ПАТ "Акцент-Банк" та погодився, що обслуговування його поточного рахунку буде здійснюватись в порядку та на умовах встановлених договором та Правилами.

Звертаючись до суду, позивач зазначив про те, що перед укладанням зазначеного договору про надання йому кредиту на поточні потреби, банк, в порушення вимог ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", не повідомив про кредитні умови, що, на його думку, свідчить не тільки про невідповідність договору Конституції України та вимогам ЦК України, інших актів законодавства, а й про те, що його зміст не відповідає його інтересам та волі, порушує її права та законні інтереси, а тому зазначений договір підлягає визнанню недійсним у повному обсязі.

Виходячи з положень постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" № 5 від 30 березня 2012 року, суд знаходить обґрунтованими посилання позивача на поширення на виниклі відносини положень Закону України "Про захист прав споживачів" від 12 травня 1991 року № 1023-XII (п. 1 постанови), проте, судом критично оцінюється вищевказана позиція позивача щодо порушень з боку відповідача останніх.

Згідно ч. 1 ст. 1055 ЦК України, кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року договір про відкриття кредитної лінії є одним із видів кредитного договору, а кредитна лінія - однією із форм її кредитування, в якій у межах встановленого ліміту здійснюється видача і погашення кредиту кількома частинами (траншами). Оскільки в цьому договорі передбачено всі істотні умови, необхідні для кредитного договору, то зобов'язання з надання кредиту є дійсним із моменту укладення кредитного договору - договору про відкриття кредитної лінії.

Згідно зі ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 626 ЦК України, встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При цьому згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст. ст. 1048-1052, 1054 ЦК України, що відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Згідно положень Закону України "Про захист прав споживачів", а саме п. 1 ст. 11, договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого, кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом із нарахованими відсотками.

Частиною 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Кредитний договір вважається укладеним з моменту досягнення згоди сторонами за всіма істотними умовами, а саме, згідно кредитного договору цей договір набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів і діє до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

Як встановлено судом, що Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 30.09.2014р. стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Акцент-банк" заборгованість за кредитним договором від 28.07.2011р. між ПАТ "Акцент-банк" та ОСОБА_1 в загальному розмірі 29051,52грн, та витрати по сплаті судового збору в розмірі 290,52грн. Ухвалою апеляційного суду міста Києва від 11.12.2014р. Рішення Деснянського районного суду міста Києва залишено без змін та набрало законної сили.

Таким чином, вказане рішення набуло преюдиціального значення і в силу змісту ст. 61 ЦПК України ці обставини не потребують доказування.

Таким чином, враховуючи те, що 28.07.2011року між позивачем та відповідачем ПАТ "Акцент-банк" був укладений кредитний договір № б/н у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку "Универсальная Cold", яка була отримана позивачем ОСОБА_1 та перебувала у його використанні, про що не заперечувалось сторонами по справі, суд приходить до висновку, що сторони дійшли згоди щодо істотних умов договору та взяли на себе зобов'язання щодо виконання даного договору.

Відповідно до ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" виконавець (послуг) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути замінено або визнано недійсним, або договір може бути визнаний недійсним в цілому.

Згідно з ч. 2 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів" будь-яка діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману є нечесною підприємницькою практикою. Нечесна підприємницька практика забороняється.

Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними (ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів").

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами 1, 3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів" у разі ненадання інформації, зазначеної цією статтею суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону, що не передбачає, як наслідок, визнання договору недійсним.

Як встановлено судом, позивач не звертався до ПАТ "Акцент-банк" із заявами про надання додаткової інформації або роз'яснення певних положень договору, а також не скористався правом на відкликання згоди на укладення договору про надання споживчого кредиту згідно з ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Також, позивач та його представник не надали суду будь-яких належних доказів на підтвердження введення його Банком в оману, а також на підтвердження того, що умови кредитного договору є несправедливими. При цьому, відповідно до змісту ст. ст. 11, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", саме по собі ненадання або неповне надання інформації не свідчить про введення особи в оману. Крім того, не скріплення договору печаткою, не тягне за собою його недійсність, відповідна підстава не передбачена ст. 215 ЦК України, якою визначені недійсність правочину.

Встановлено, що відповідач ПАТ "Акцент-банк" виконав свої зобов'язання за кредитним договором в повному обсязі.

Відповідно до статей 10, 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Вбачається, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про недобросовісність банківської установи при укладенні кредитного договору, невідповідності змісту правочину цивільному законодавству, що дії відповідача містять ознаки нечесної підприємницької практики, які виявились у введенні його в оману щодо умов договору, які потягнули б за собою визнання договору кредиту недійсним.

Крім того, суд вважає, що в разі не згоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатись своїм правом, визначеним ч. 6 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів", відповідно до якого, споживач має право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Таким правом позивач не скористався, а тому, відповідно, погодився зі всіма його умовами, про що також свідчить часткове виконання договору.

Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, зокрема щодо порушення відповідачем вимог Закону України "Про захист прав споживачів", не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, а позовні вимоги не ґрунтуються на жодній з підстав недійсності правочину, передбачених як ЦК України, так і Законом України "Про захист прав споживачів", суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити за його безпідставністю.

Керуючись ст.ст. 11, 18, 19 Закону України "Про захист прав споживачів", ст.ст. 6, 203, 215, 216, 230, 627, 628, 638, 1054, 1066-1067 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "АКЦЕНТ-БАНК", третя особа: Державна інспекція України з питань захисту прав споживачів про захист прав споживача шляхом визнання договору споживчого кредиту недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя Бабко В.В.