У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до філії «Розрахунковий центр» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про зобов'язання вчинити дію, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У вересні 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із позовом до філії «Розрахунковий центр» Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - філія «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк») про зобов'язання філії «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» на виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року № 2-2189/2011 укласти з нею додаток №2 до кредитного договору №К2S4GA від 11 квітня 2008 року, з урахуванням встановленого цим судовим рішенням розміру процентів за користування кредитом - 16,56% річних, та відповідно істотних умов вказаних у п. 8.1 кредитного договору, а саме: строк погашення: 240 місяців з 11 квітня 2008 року до 10 квітня 2028 року щомісячними рівними внесками, з 10 по 15 число кожного місяця з часу отримання кредиту (з 11 квітня 2008 року); сума кредиту: 640 тис. грн, процентна ставка за користування кредитом: 16,56% річних (або 0,00046 на день).

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_6 задоволено. Зобов'язано філію «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» укласти з ОСОБА_6 Додаток № 2 до кредитного договору від 11 квітня 2008 року № К2S4GA .

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з доведеності позовних вимог, пославшись при цьому на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України.

Проте з такими висновками судів повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що 11 квітня 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № К2S4GA, за умовами якого банк зобов'язувався надати ОСОБА_6 грошові кошти у розмірі 795 600 грн, з яких 660 580 грн на споживчі потреби, а 135 020 грн на сплату страхових платежів (а.с. 6-8).

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 27 червня 2012 року у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про визнання неправомірними нарахувань грошових коштів, збільшення відсоткової ставки по кредиту, у задоволенні позовних вимог ПАТ «КБ «ПриватБанк» відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задоволено частково. Визнано неправомірним збільшення банком процентної ставки за кредитним договором від 11 квітня 2008 року № К2S4GA з 16,56 % річних до 17,64% річних. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат (а.с. 9-10, 11-14).

Відповідно до ст. 8.1 кредитного договору, банк зобов'язується надати позичальникові кредитні кошти шляхом: видачі готівки через касу банку на строк з 11 квітня 2008 року до 10 квітня 2028 року включно у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 795 600 грн на наступні цілі: у розмірі 660 580 грн на споживчі потреби, а також у розмірі 135 020 грн на сплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3, 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,38% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі суми 2% від суми наданого кредиту у момент надання кредиту, у розмірі 0,00% від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагорода за резервування ресурсів у розмірі 0,96% річних від суми зарезервованих ресурсів, винагороди за проведення додаткового моніторингу, згідно п. 7.2 даного договору. Періодом сплати вважати період з 10 до 15 числа кожного місяця. Погашення кредиту проводиться в строки відповідно до графіка погашення кредиту.

Згідно зі ст.ст. 4.1, 4.2 зазначеного договору банк резервує ресурси у розмірах, зазначених у графіку погашення кредиту і надає позичальнику право на їх використання, за що позичальник сплачує банку винагороду в розмірі, зазначеному у статті 8.1 договору.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, не визначився належним чином, з суб'єктним складом відповідачів, зокрема, не з'ясував чи є на момент розгляду справи філія «Розрахунковий центр» ПАТ КБ «ПриватБанк» юридичною особою, чи є структурним підрозділом без створення юридичної особи.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Відповідно до ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення (ч. 3 ст. 95 ЦК України).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції залишив поза увагою, що кредитний договір від 11 квітня 2008 року № № К2S4GA, укладений між позивачем та ПриватБанк в особі філії «Розрахунковий центр» ЗАТ КБ «ПриватБанк», тобто, фактично справу було розглянуто за відсутністю сторони у цивільному процесі, а саме відповідача.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції не визначився належним чином з правовою природою спірних правовідносин, не встановив фактичних обставин справи, що мають суттєве значення для її вирішення, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, не з'ясував чи підлягає захисту порушене право позивача у заявлений нею спосіб, з урахуванням вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України, оскільки укладення додатку № 2 до кредитного договору його умовами не передбачено. При цьому судом першої інстанції залишено поза увагою, що положеннями ст. 8.1 передбачено розмір видачі кредитних коштів, порядок та строки їх погашення.

Водночас, пославшись на преюдиційне значення рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 24 лютого 2012 року (а.с. 9-10), суд першої інстанцій залишив поза увагою, що вказаним рішенням було визнано неправомірним збільшення банком процентної ставки за кредитним договором, а не зобов'язання укласти між сторонами додаток № 2. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції не здійснив жодного посилання на норми матеріального права, не перевірив з яких саме підстав позов заявлявся.

Суд апеляційної інстанції в порушення вимог ст. ст. 303, 315 ЦПК України належним чином не перевірив доводів апеляційної скарги, в рішенні не зазначив конкретні обставини і факти, що спростовують такі доводи, і залишив рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, судові рішення першої та апеляційної інстанції підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 20 лютого 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду м. Києва від 28 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук