Ухвала

іменем україни

29 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Фаловська І.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення,

в с т а н о в и в:

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року, заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати указані ухвали, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою в порядку окремого провадження про встановлення факту, що має юридичне значення, про визнання договору дарування від 08 грудня 1994 року між нею та ОСОБА_4 неукладеним. Зазначила, що обдарований не прийняв у дар квартиру АДРЕСА_1 і встановлення такого факту їй необхідно для повернення права власності на майно, яким вона фактично володіє.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року відкрито провадження по даній справі.

Відповідно до ч. 6 ст. 235 ЦПК України, якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.

Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Згідно з ч. 4 ст. 256 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо з заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду.

За змістом ст. 243 ЦК УРСР за договором дарування одна сторона передає безоплатно другій стороні майно у власність. Договір дарування вважається укладеним з моменту передачі майна обдарованому.

Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК УРСР до договорів дарування нерухомого майна застосовуються правила ст. 227 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК УРСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу).

Залишаючи без розгляду вказану заяву про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, враховуючи вказані норми закону та роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вірно виходив із того, що з даної заяви вбачається спір про право. Так, між сторонами виник спір щодо права власності на нерухоме майно, а тому такі правовідносини повинні розглядатися в порядку позовного провадження.

Таким чином, місцевий суд всебічно та повно дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про залишення без розгляду заяви ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення. Крім того, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, та обґрунтовано залишив вказану ухвалу без змін.

Оскаржувані ухвали є законними, обґрунтованими та справедливими.

Таким чином, зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних ухвал не вбачається порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, касаційна скарга є необґрунтованою і викладені в ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа - ОСОБА_4, про встановлення факту, що має юридичне значення, за касаційною скаргою на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ І.М.Фаловська