У Х В А Л А І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 24 грудня 2015 року м. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в складі: Черненко В.А., Журавель В.І., Штелик С.П., розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року, - в с т а н о в и л а: У вересні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом, в якому просив визнати дійсним договір іпотеки від 29 серпня 2008 року, укладений між ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" та ОСОБА_4; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 29 серпня 2008 року у розмірі 29 916,11 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України становить 324 589 грн 80 коп., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме на квартиру АДРЕСА_1 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки від 29 серпня 2008 року) банком з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення банком всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають із спірної квартири. Свої вимоги позивач мотивував тим, що 29 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за яким останній отримав кредит у розмірі 7 725 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 серпня 2018 року. Вказував, що відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього виникла заборгованість у розмірі 29 916,11 доларів США, яка складається з: 7 444,40 доларів США - заборгованість за кредитом; 6 585,85 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 698,92 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом; 12 740,42 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, а також штрафи відповідно до договору: 23,04 долари США - штраф (фіксована частина); 1 423,48 доларів США - штраф (процентна складова). В рахунок забезпечення виконання зобов'язання за вищевказаним кредитним договором, 29 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого останній передав в іпотеку квартиру АДРЕСА_1 Ціна предмету іпотеки була визначена у 90 тис. грн. На пропозицію банку з'явитися до нотаріуса для нотаріального посвідчення договору іпотеки відповідач відмовився. На його думку, сторони домовились стосовно всіх істотних умов договору, відбулося часткове виконання договору (іпотекодавець забезпечує схоронність предмету іпотеки, не передає предмет іпотеки в оренду (інший майновий найом), що надає можливість іпотекодержателю перевіряти стан і умови збереження та цільового використання предмету іпотеки), але при цьому відповідач ухилився від нотаріального посвідчення договору, а тому й просив визнати вказаний договір дійсним та виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають із спірної квартири. Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено. У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції. Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність та обґрунтованість судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права. Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, з висновком якого погодився апеляційний суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права. Зокрема, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, врахували, що відносини щодо передачі майна в іпотеку врегульовані Законом України «Про іпотеку», норми якого є спеціалізованими відносно інших норм, що також регулюють такі відносини, та дійшли правильного висновку про відмову у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про те, що судами при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень. Ураховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити. Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у х в а л и л а: Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити. Заочне рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 3 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 23 квітня 2015 року залишити без змін. Ухвала оскарженню не підлягає. Колегія суддів: В.А. Черненко В.І. Журавель С.П. Штелик