У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_2, про визнання договорів недійсними та відшкодування шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про визнання договору застави та договору відступлення права вимоги недійсними та відшкодувати шкоду.

В обґрунтування позову зазначив, що 2 липня 2007 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») був укладений договір № SAMDN1435 (вклад «Депозит VІР»), згідно з яким він передав на депозит банку грошові кошти у сумі 80 000 доларів США, строк якого до 2 липня 2008 року.

2 квітня 2008 року між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір № SAMDN88548 (Вклад «Депозит VІР»), згідно з яким він передав на депозит грошові кошти у сумі 30 000 доларів США, строк вкладу до 2 квітня

2009 року.

У квітні 2008 року невстановлені особи кредитного центру ЗАТ КБ «ПриватБанк» склали завідомо неправдиві офіційні документи: договір застави майнових прав на отримання грошових коштів за депозитним договором від 4 квітня 2008 року та договір відступлення права вимоги (цесії) від 4 квітня 2008 року, відповідно до яких нібито ОСОБА_1, у якості забезпечення за кредитним договором № 09/08 від 4 березня 2008 року, укладеним між ТОВ «СТАЛЬ ЦЕНТР» та ПАТ КБ «ПриватБанк» на 490 000 грн, надав у заставу майнові права на отримання грошових коштів у повному обсязі за договорами про депозитні вклади № № SAMDN1435на суму 80 000 доларів США та SAMDN88548 на суму 30 000 доларів США.

12 серпня 2008 року у зв'язку з невиконанням ТОВ «СТАЛЬ ЦЕНТР» умов за договором кредиту, Горлівською філією КБ «ПриватБанк» звернено стягнення на депозитні вклади ОСОБА_1 № SAMDN1435 та № SAMDN88548 на загальну суму 113 991 доларів США.

Ухвалою суду від 18 квітня 2014 року на підставі ст. 49 КК України, у зв'язку із закінченням строків давності, було звільнено від кримінальної відповідальності директора філії КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2

ст. 367 КК України, який своїми протиправними діями допустив службову недбалість, що спричинило тяжкі наслідки у вигляді матеріальних збитків в особливо великому розмірі.

Посилаючись на наведені обставини, позивач просив суд визнати недійсними договір застави від 4 квітня 2008 року та договір відступлення права вимоги (цесії) від 4 квітня 2008 року, оскільки він їх не підписував. Просив стягнути на його користь матеріальну шкоду в сумі 229 419,48 доларів США, у відшкодування моральної шкоди 20 000 грн, вартість витрат на експертизу в розмірі 10 000 грн та інші витрати пов'язані з розглядом справи.

Рішенням Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із недоведеності позовних вимог.

Оцінивши наявні в матеріалах справи висновки експертів, наданих у кримінальному проваджені, суд дійшов висновку, що з огляду на положення ст. ст. 57-59 ЦПК України вказані висновки не є достатніми доказами на підтвердження того, що підписи у договорах застави та відступлення права вимоги виконані не позивачем, оскільки вони не є категоричними.

Клопотання про проведення почеркознавчої експертизи позивачем не заявлялось.

Посилання ОСОБА_1 на ухвалу Центрально-Міського районного суду

м. Горлівки Донецької області від 18 квітня 2014 року та надання цієї ухвали в якості доказу своїх позовних вимог суд вважав безпідставним, оскільки зі змісту цієї ухвали вбачається, що нею встановлені обставини щодо директора ГФ ЗАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, а саме те, що він допустив службову недбалість. Будучи посадової особою не виконав належним чином свої службові обов'язки, внаслідок несумлінного до них відношення при укладенні договору № 09/08 від

4 березня 2008 року та наданні кредиту ТОВ «СТАЛЬ ЦЕНТР» у сумі 490 000 грн. Вказаною ухвалою не встановлено будь-яке безпосереднє відношення ОСОБА_2 до спірних договорів застави та відступлення права вимоги, тобто не встановлено, що саме ОСОБА_2 були підроблені підписи ОСОБА_1 у оспорюваних договорах.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Під час вирішення спору судами правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Згідно з положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 27 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук