Справа №461/8628/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Галицький районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Городецької Л.М.,

при секретарі - Скочиляс І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської філії Кредитної спілки «Християнська злагода» про захист прав споживача, визнання недійсною поруки та припинення поруки,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом, в якому просить визнати недійсним договір поруки №186 від 09.07.2008 року, укладений між Львівською філією Кредитної спілки «Християнська злагода» та ОСОБА_1 про забезпечення виконання договору про надання кредиту №186 від 09.07.2008 року; визнати припиненим договір поруки №134 від 28.12.2007 року, укладений між Львівською філією Кредитної спілки «Християнська злагода» та ОСОБА_1 про забезпечення виконання договору про надання кредиту №134 від 28.12.2007 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що 28.12.2007 року між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання кредиту №134. Крім цього, 28.12.2007 року між позивачем та відповідачем було укладено договір поруки №134 від 28.12.2007 року. Згідно даного договору вона зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором у частині, передбаченій вищезгаданим договором за виконання зобовязань за договором, що був укладений між Кредитором та Позичальником. Надалі їй стало відомо в ході судового розгляду заяви про заміну стягувача про те, що між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено ще один кредитний договір №186 від 09.07.2008 року, де поручителем записано позивача згідно договору поруки №186 від 09.07.2008 року. Вказує на те, що даний договір поруки вона не підписувала, їй не було відомо про укладення другого договору про надання кредиту в 2008 році, а також про існування договору поруки. Будучи присутньою на засіданні Залізничного районного суду м.Львова їй стало відомо, що ОСОБА_2 не виконала своїх зобовязань перед відповідачем, що нею було укладено ще один договір про надання кредиту і що вступило рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27.02.2013 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Християнська злагода» заборгованість за договорами про надання кредиту №134 від 28.12.2007 року, №186 від 09.07.2008 року. Вважає, що порука за кредитним договором №134 від 28.12.2007 року є припинена, оскільки її не було повідомлено про фактичне переукладення договору про надання кредиту, а саме про зміну істотних умов кредитного договору, збільшення суми кредиту, і відповідно суми оплати за користування кредитом. Також просить визнати недійсним договір поруки №186 від 09.07.2008 року, так як такого вона не підписувала, волевиявлення на вчинення такого договору не виявляла, їй не було відомо про його існування. Просить позов задоволити.

Позивач та представник позивача у судове засідання не зявилися, однак представник позивача подав письмову заяву про розгляд справи без їх участі, позовні вимоги підтримує з підстав, наведених у позовній заяві. Просить позов задоволити у повному обсязі.

Відповідач в судове засідання в судове засідання не зявився, хоча про час та місце судового засідання був належним чином повідомлений. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у його відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін.

Відповідно до ст.16 ч.1 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, проте згідно ст.13 ч.2 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобовязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Крім того, особи, які беруть участь у справі, не повинні зловживати своїми процесуальними правами, передбаченими статтею 27 ЦПК України, зокрема, добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 слід задоволити з наступних підстав.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що 28.12.2007 року між КС «Християнська злагода» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір про надання кредиту №134.

Крім цього, 28.12.2007 року між ОСОБА_1 та відповідачем було укладено договір поруки №134 від 28.12.2007 року. Згідно даного договору вона зобовязалася солідарно відповідати перед кредитором у частині, передбаченій вищезгаданим договором за виконання зобовязань за договором, що був укладений між Кредитором та Позичальником. Надалі їй стало відомо в ході судового розгляду заяви про заміну стягувача про те, що між відповідачем та ОСОБА_2 було укладено ще один кредитний договір №186 від 09.07.2008 року, де поручителем записано позивача згідно договору поруки №186 від 09.07.2008 року.

Позивачу, будучи присутньою на засіданні Залізничного районного суду м.Львова стало відомо, що ОСОБА_2 не виконала своїх зобовязань перед відповідачем, що нею було укладено ще один договір про надання кредиту і що вступило рішення Залізничного районного суду м.Львова від 27.02.2013 року, яким стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь КС «Християнська злагода» заборгованість за договорами про надання кредиту №134 від 28.12.2007 року, №186 від 09.07.2008 року.

Стаття 559 ЦК України передбачає, що порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки тощо.

Зважаючи на те, що позивача не було повідомлено про фактичне переукладення договору про надання кредиту, а саме про зміну істотних умов кредитного договору, збільшення суми кредиту, то суд вважає, що договір поруки №134 від 28.12.2007 року є припиненим.

Крім цього, суд враховує те, що відповідно до ч.1 ст.651 ЦК України зміна договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. А відповідно до ст.654 ЦК України зміна договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

Окрім цього, аналізуючи вимоги ст.547 ЦК України, суд вважає, що згода поручителя щодо вчинення правочину про забезпечення виконання зобовязання має надаватися у письмовій формі. Належною є згода поручителя у формі додаткової угоди до договору поруки.

Задовольняючи позовну вимогу ОСОБА_1 про визнання недійсним договору поруки №186 від 09.07.2008 року, укладеного між Львівською філією Кредитної спілки «Християнська злагода» та ОСОБА_1 про забезпечення виконання договору про надання кредиту №186 від 09.07.2008 року, суд виходив з наступного.

Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом та бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до вимог ст.216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Відповідно до ст.207 ч.2 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною.

Судом встановлено та це підтверджується копією договору поруки №186 від 09.07.2008 року, що такий не відповідає вимогам Закону, оскільки в даному договорі відсутній підпис ОСОБА_1, так як вона такого не підписувала, волевиявлення на вчинення договору поруки не виявляла. Відтак, це суперечить ст.203 ЦК України та є підставою для визнання такого договору недійсним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 є обґрунтованим та підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169, 212- 215, 218 ЦПК України, ст.203, 207, 215, 216, 547, 559, 651,654 ЦК України, суд

в и р і ш и в :

позов задоволити.

Визнати недійсним договір поруки №186 від 09.07.2008 року, укладений між Львівською філією Кредитної спілки «Християнська злагода» та ОСОБА_1 про забезпечення виконання договору про надання кредиту №186 від 09.07.2008 року.

Визнати припиненим договір поруки №134 від 28.12.2007 року, укладений між Львівською філією Кредитної спілки «Християнська злагода» та ОСОБА_1 про забезпечення виконання договору про надання кредиту №134 від 28.12.2007 року.

Стягнути з Кредитної спілки «Християнська злагода» на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області протягом 10-ти днів з дня його проголошення.

Суддя Л.М.Городецька