У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.В., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання батьківства та стягнення аліментів, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2013 року та рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що підтримувала з відповідачем близькі стосунки, у зареєстрованих шлюбних відносинах ні з ким не перебувала. У 1998 році у неї народилась дочка ОСОБА_8, батьком якої є відповідач. Проте відповідач відмовився подати заяву до органів Реєстрації актів громадянського стану про реєстрацію батьком дитини. У 2012 році ОСОБА_7 припинив стосунки і спілкування з дочкою. На даний час позивач та її неповнолітня дочка проживають разом, відповідач ухиляється від утримання неповнолітньої дочки, хоча має таку можливість, оскільки працює і отримує заробітну плату. У зв'язку з цим просила суд визнати відповідача батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, та стягнути аліменти на її утримання у розмірі ј частини всіх видів заробітку відповідача.

Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 18 грудня 2013 року позов задоволено частково. Визнано ОСОБА_7 батьком ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ј частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 05 березня 2013 року до досягнення дитиною повноліття. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 понесені витрати зі сплати судового збору у розмірі 114 грн 70 коп. Стягнуто із ОСОБА_7 на користь держави витрати зі сплати судового збору у розмірі 229 грн 40 коп.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року рішення Кузнецовського районного суду Рівненської області від 18 грудня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування оскаржуваних рішень судів із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є матір'ю ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а. с. 3).

Згідно із листом від 12 березня 2013 року № 180/11.2-13 відділу РАГС Кузнецовського міського управління юстиції запис про батька ОСОБА_8 внесено на підставі заяви матері та у відповідності із ч. 1 ст. 135 СК України (а. с. 9).

Позивач у шлюбі з відповідачем чи в іншому шлюбі не перебувала і не перебуває.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався положеннями ст. ст. 125-128, 135, 180-183 СК України та виходив з того, що відповідач не надав суду доказів, які б спростовували твердження позивача про те, що біологічним батьком ОСОБА_8 є відповідач ОСОБА_7 При цьому послався на те, що відповідач ухиляється від проведення судово-генетичної експертизи з використанням зразків ДНК, тому вважав за можливе визнати факт батьківства відповідача.

Враховуючи, що дитина народилася ІНФОРМАЦІЯ_1, а судом першої інстанції до спірних правовідносин застосовано положення ст. 128 СК України, підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України відрізняються від підстав його встановлення, передбачених ст. 53 КпШС України, судом першої інстанції на порушення ст. 214 ЦПК України застосовано правову норму, яка не підлягала застосуванню до спірних правовідносин, на що звернув увагу суд апеляційної інстанції.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що при вирішенні питання про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 01 січня 2004 року судам необхідно брати до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 53 КпШС України, чинного на час виникнення спірних правовідносин, у разі народження дитини у батьків, які не перебувають у шлюбі, при відсутності спільної заяви батьків батьківство може бути встановлене в судовому порядку за заявою одного з батьків або опікуна (піклувальника) дитини, особи, на утриманні якої знаходиться дитина, а також самої дитини після досягнення нею повноліття. При встановленні батьківства суд бере до уваги спільне проживання та ведення спільного господарства матір'ю дитини і відповідачем до народження дитини, або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції правильно керувався положеннями ст. 53 КпШС України та, враховуючи, що позивач не стверджувала про спільне проживання та ведення спільного господарства з відповідачем до та після народження дитини, обґрунтовано виходив з того, що відмова відповідача від проведення генетичної експертизи не є беззаперечним та достовірним доказом його батьківства, він свого батьківства не визнав, а належних та допустимих доказів на його підтвердження позивач не надала.

Разом з тим, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Посилання заявника у касаційній скарзі на те, що показами свідків у судовому засіданні від 18 грудня 2013 року підтверджується визнання відповідачем батьківства щодо ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, колегією суддів не приймаються, оскільки на підтвердження таких доводів до касаційної скарги не додано роздрукування технічного запису вказаного судового засідання відповідно до ч. 5 ст. 197 ЦПК України.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає положенням ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Рівненської області від 26 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді: В.О. Кузнєцов Т.Л. Ізмайлова С.О. Карпенко Г.І. Мостова М.І. Наумчук