Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., Луспеника Д.Д., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4, третя особа - ОСОБА_5, про звернення стягнення на предмет іпотеки; за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи: приватний нотаріус Любарського районного нотаріального округу Житомирської області Соляр Віталій Миколайович, реєстраційна служба Любарського районного управління юстиції Житомирської області, про визнання договору іпотеки припиненим за касаційною скаргою ОСОБА_4, поданою представником - ОСОБА_7, на рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що за кредитним договором, укладеним 20 березня 2008 року між банком та ОСОБА_5., останній отримав кредит у розмірі 189 тис. грн зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 20 березня 2018 року. На забезпечення виконання зобов'язань за цим договором цього ж дня між банком та ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, за якимостання передала в іпотеку житловий будинок по АДРЕСА_1 який належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. Свої зобов'язання за кредитним договором у повному обсязі ОСОБА_5 не виконав, допустив заборгованість по кредитному договору станом на 16 квітня 2014 року у розмірі 635 165 грн 62 коп., тому позивач просив у рахунок погашення зазначеної суми заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним зустрічним позовом, у якому зазначала, що указаний договір іпотеки є змішаним і містить ознаки договору поруки, що впливає на обсяг її відповідальності перед банком, оскільки 28 січня 20013 року без її згоди було укладено додаткову угоду до указаного кредитного договору, відповідно до якої збільшився обсяг її відповідальності у зв'язку із збільшенням відсотків за користування кредитом з 28 січня 2013 року до 23% річних. З урахуванням зазначеного ОСОБА_4 просила спірний договір іпотеки визнати припиненим.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 14 липня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня 2015 року скасовано рішення районного суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 20 березня 2008 року в розмірі 466 636 грн. 94 коп., а саме 186 940 грн. 61 коп. заборгованості по кредиту, 37 475 грн. 52 коп. заборгованості по відсоткам, 220 тис. грн пені і 22 220 грн штрафу звернуто стягнення на житловий будинок загальною площею 99,60 кв. м, житловою площею 67,30 кв. м, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки від 20 березня 2008 року ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від свого імені договору купівлі-продажу, в тому числі нотаріального укладення договору купівлі-продажу з іншою особою-покупцем із встановленням початкової ціни продажу предмету іпотеки на рівні, зазначеному в договорі іпотеки, а саме - 252 500 грн, будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. У решті рішення залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення районного суду.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення районного суду та частково задовольняючи позов, апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 551, 629 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», на підставі доказів, поданих сторонами, які належним чином оцінені (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що позичальник ОСОБА_5 порушив умови кредитного договору, у зв'язку з чим є підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки.

При цьому суд з урахуванням положень ч. 3 ст. 551 ЦК України зменшив розмір неустойки та визначив початкову ціну предмету іпотеки, у зв'язку з чим доводи касаційної скарг в цій частині безпідставні, а ОСОБА_4 в судовому засіданні не заявляла про необхідність визначення іншої ціни.

Посилання касаційної скарги на порушення прав дітей безпідставні, так як попередня згода органу опіки та піклування потрібна при наявності для цього умов при укладенні договору іпотеки, а не при зверненні стягнення на предмет іпотеки. При цьому позовні вимоги про визнання договору іпотеки недійсним з цих підстав не заявлялись, а також судом вірно встановлено, що ОСОБА_4, укладаючи договір, зазначала про відсутність прав інших осіб на предмет іпотеки (розділ 5 договору іпотеки).

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником - ОСОБА_7, відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 2 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Д.Д.Луспеник

В.А.Черненко