УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Гашук К.В., при секретарі Лєдовій А.С., розглянувши подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладенні на них судовим рішенням, -

ВСТАНОВИВ:

16.12.2015 року державний виконавець відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області звернувся до суду з поданням про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладенні на них судовим рішенням.

У поданні зазначив, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває виконавче провадження № 49014690 з примусового виконання виконавчого листа № 467/899/15-ц виданого 15.09.2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області про солідарне стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 182 600,09 гривень, який надійшов на виконання 15.10.2015 року.

15.10.2015 року постановою № 49014690 відкрито виконавче провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документу, копії постанови направлено сторонам рекомендованим листом з повідомленням.

Крім того, 15.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення на його відчуження, та направлено сторонам до відома.

Встановлено, що за інформацією наданою адресно-довідковим бюро ГУМВС України у Запорізькій області боржник зареєстрований за адресою зазначеною у виконавчому документі, а саме АДРЕСА_1.

Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців, встановлено, що за боржником не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, ОСОБА_3 на обліку в органах ДПС не перебуває, не працевлаштована.

Згідно довідки АІС „Автомобіль транспортний засіб за ОСОБА_3 не зареєстровано, відповідно до листа ГУ Держпраці у Запорізькій області за боржником не зареєстровано технологічних транспортних засобів.

Також, згідно листа Державної інспекції сільського господарства в Запорізькій області за боржником не зареєстрована сільськогосподарська техніка, крім того, відповідно до листа Держземагенства, за даними державного земельного кадастру на території Запорізького району та м. Запоріжжя земельних ділянок не зареєстровано.

15.10.2015 року державним виконавцем здійснений вихід на дільницю за адресою боржника, а саме: м. Запоріжжя, вул. Вороніна, буд. 25/80, в результаті якого перевірити майновий стан боржника не вдалося у звязку з тим, що двері були зачинені. ОСОБА_3 залишено виклик державного виконавця, та зобовязано зявитися до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області.

Заявник посилаючись на те, що рішення суду у визначений державним виконавцем строк добровільно не виконано, станом на 15.12.2015 року заборгованість боржником не сплачена, від виконання своїх обовязків згідно виконавчого документу по сплаті боргу в розмірі 3 182 600 грн. ухиляється, а також на те, що до державного бюджету України не стягується виконавчий збір,просить суд вирішити питання щодо тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа ОСОБА_3 з метою повного та своєчасного виконання рішення.

Державний виконавець Зюбрицький А.В. у судове засідання по розгляду свого подання, яке відповідно до ст. 377-1 ЦПК України розглядається негайно, не зявився, про причини неявки не повідомив, що на думку суду не є перешкодою для розгляду подання по суті.

Суд, перевіривши доводи, викладені в поданні, приходить до висновку, що подання задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що державний виконавець звернувся з вищевказаним поданням, погодженим з начальником ВДВС, відповідно до ст. 377-1 ЦПК України.

Судом встановлено, що 15.09.2015 року Арбузинським районним судом Миколаївської області видано виконавчий лист від 25.08.2015 року про стягнення з ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно на користь ПАТ КБ „Приватбанк заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 182 600 грн. 09 коп., на підставі рішення, яке набрало законної сили 05.09.2015 року.

Постановою старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області № 49014690 від 15.10.2015 року, в порядку ст. ст. 17. 19, 20, 25 Закону України „Про виконавче провадження відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого документу.

15.10.2015 року державним виконавцем винесено постанову ВП № 49014690 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, якою накладено арешт на майно ОСОБА_3 та заборонено здійснювати його відчуження.

За інформацією наданою адресно-довідковим бюро ГУМВС України у Запорізькій області боржник ОСОБА_3 зареєстрована за адресою зазначеною у виконавчому документі, а саме: АДРЕСА_2.

Згідно інформаційної довідки з реєстру прав власності на нерухоме майно Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна в порядку доступу державних виконавців встановлено, що за боржником не зареєстровано право власності на нерухоме майно.

Згідно відповіді ДПС України про номери рахунків, відкритих у банках та інших фінансових установах, ОСОБА_3 на обліку в органах ДПС не перебуває.

Згідно відповіді ДПС України про джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб боржник не працевлаштований.

Згідно відповідей Пенсійного фонду України, боржник не отримує пенсію, є не працевлаштованою.

Згідно довідки АІС „Автомобіль, за боржником ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровано.

Згідно листа Держземагенства № 8-28-0.3-1819/2-15 від 04.11.2015 року, за даними державного земельного кадастру на території Запорізького району та м. Запоріжжя земельні ділянки за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Як вбачається із акту державного виконавця від 09.12.2015 року, державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 при примусовому виконанні виконавчого провадження № 49014690 з примусового виконання виконавчого листа № 467/899/15-ц, виданого 15.09.2015 року про стягнення коштів з ОСОБА_4 на суму 3182600,09 грн., було встановлено: виходом за адресою: АДРЕСА_3, двері відчинено не було, перевірку майнового стану на момент здійснення виходу провести не вдалось. Боржнику залишено виклик державного виконавця, якою боржника зобовязано зявитися до відділу ПВР УДВС ГТУЮ у Запорізькій області для надання пояснень та відомостей про наявне рухоме та нерухоме майно.

Згідно з п. 4 ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, право вільно пересуватися може у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Законодавством України встановлено випадки, у яких застосовуються такі обмеження, визначено порядок та умови їх застосування, зокрема, ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України, п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження, ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України.

Так, відповідно до п. 18 ч. 3 ст.11 Закону України „Про виконавче провадження від 21.04.1999 року за №606-ХІV, державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, звертися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобовязань за рішенням.

Частина 1 ст. 377-1 ЦПК України передбачає, що питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 5 ч. 1 та ч. 2 ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України від 21.01.1994 року за № 3857-ХІІ, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), - до виконання зобовязань.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що суд має право встановити щодо боржника тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України лише за поданням державного виконавця, обовязково погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби, за умови доведення та документального підтвердження факту ухилення боржника, який має паспорт для виїзду за кордон і з цією метою має намір та реальну можливість вибути за межі України, від виконання зобовязань, покладених рішенням суду чи іншого органу (посадової особи). Таке обмеження може бути встановлено лише строком до виконання боржником своїх зобовязань.

Окрім того, застосування таких обмежень може мати місце лише у виключних випадках і повинно використовуватися лише як крайній захід після реалізації усіх можливих та передбачених законом засобів примусового виконання судового рішення, оскільки стосується гарантованого ст. 33 Конституції України та ст. 313 ЦК України особистого немайнового права особи вільно залишати територію України та права на свободу пересування, передчасне і безпідставне обмеження яких є неприпустимим.

Вивченням матеріалів справи, судом встановлено, що будь-які докази, які підтверджують одержання ОСОБА_3 усіх документів, що виносились у процесі виконання виконавчого провадження, як це передбачено вимогами ч. 5 ст. 25, ч. 1 ст. 31 Закону України „Про виконавче провадження, а також докази того, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання зобовязань, відсутні.

Таким чином, державним виконавцем не було доведено, що ОСОБА_3 відомо про її обовязок сплатити борг, а вона у всою чергу своїми діями умисно не виконує судове рішення.

Саме по собі посилання на заборгованість за судовим рішенням, яке виконується примусово, за відсутності вищезазначених доказів, не свідчить про цілеспрямоване ухилення боржника від виконання зобовязання, наявності у нього паспорту і реальної можливості для виїзду за кордон з цією метою.

Окрім того, державним виконавцем не надано доказів того, що ним відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження було вичерпано весь передбачений перелік заходів щодо примусового виконання судового рішення або всі вони виявилися безрезультатними.

Відповідно ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження, державний виконавець зобовязаний вживати заходів примусового виконання рішень, установлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як пов'язаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Слід зазначити, що у поданні не зазначено підстав та доказів того, що боржник має намір виїхати за межі України, тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон.

Також у поданні відсутні документи, які б свідчили про здійснення відповідних виконавчих дій щодо сплати боржником суми заборгованості і у поданні йдеться лише про наявність боргових зобовязань у ОСОБА_3 проте не зазначено, які саме дії ОСОБА_3 вчиняються з метою ухилення від виконання зобовязань, покладених на неї судовим рішенням, доведення яких є обовязковою умовою для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

За таких обставин справи та відповідно до зазначених норм матеріального і процесуального права, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_3 у праві виїзду за межі України передчасне, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника від виконання судового рішення в контексті положень ст. 377-1 ЦПК України, ст. 6 Закону України „Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України та ст. 11 Закону України „Про виконавче провадження, а тому правові підстави для встановлення щодо боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України відсутні.

Зваживши на недопустимість порушення конституційних прав громадянина та недоведеність вимог заявника, відсутність доказів, які б свідчили про те, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, тобто умисно ухиляється від виконання вказаного рішення суду відділом ДВС суду не надано, і за таких обставин, суд приходить до висновку про те, що підстав для задоволення подання державного виконавця немає.

Керуючись ст. 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_1 про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладенні на них судовим рішенням - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: ОСОБА_5