Справа № 128/378/15-ц Провадження № 22-ц/772/2511/2015Головуючий в суді першої інстанції Гриценко І. Г.
Категорія 30Доповідач Луценко В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" жовтня 2015 р. м. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого - Луценка В.В.,

суддів - Денишенко Т.О., Зайцева А.Ю.,

при секретарі - Сніжко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницьке автотранспортне підприємство - 10556» до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником, за апеляційною скаргою представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницьке автотранспортне підприємство - 10556» - Сидорова Петра Віталійовича на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» звернулось в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної підприємству працівником.

Свій позов ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» мотивувало тим, що відповідач ОСОБА_2 перебував з позивачем у трудових відносин, працюючи водієм. В результаті проведеного інвентаризаційного обліку від 03.12.2014 року було виявлено перевитрати пального на автомобільному транспорті, в кількості 1726 літрів. Відповідач ОСОБА_2 подав заяву про звільнення з роботи, після чого було проведено повторну інвентаризацію та встановлено, що перевитрати пального складають 2187 літрів. 19 січня 2015 року ОСОБА_2 повернув ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» 397 літрів пального. Враховуючи що між сторонами було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» просило стягнути з ОСОБА_2 30752,20 гривні шкоди за перевитрачене пальне у кількості 1790 літрів. Під час розгляду справи в суді першої інстанції позивач збільшило позовні вимоги до 40991 гривень, у зв'язку зі зміною вартості пального.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням представник ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» - Сидоров П.В. оскаржує його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі зазначає, що рішення не відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому просив його скасувати, ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши доповідача, пояснення та заперечення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про те, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» з 04.02.2013 року до 19.01.2015 року, та займав посаду водія, що підтверджується наказом про прийняття на роботу №6-К від 04.02.2013 року.

04 лютого 2013 року між ОСОБА_2 та ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» було укладено договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність.

Згідно з п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п.1 ст.134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно з ст.135-1 КЗпП може бути укладено такий договір та чи був він укладений. При відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладена лише обмежена матеріальна відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Відповідно до ст.135-1 КЗпП України письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками (що досягли вісімнадцятирічного віку), які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт, а також типовий договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України.

Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР праці та соціальним питанням Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28.12.1977 року №447/24.

В зазначеному переліку відсутня посада водія.

Посилання позивача на те, що ОСОБА_2 фактично виконував обов'язки експедитора по перевозці вантажів матеріалами справи не підтверджується та спростовується посадовою інструкцією водія.

З наведеного вбачається, що судом першої інстанції вірно встановлено, що відповідач не належить до категорії працівників, з якими згідно зі ст.135-1 КЗпП України може бути укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Посада водія не входить до Переліку, що заміщаються, або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність, затвердженого Постановою Державного Комітету РМ СРСР праці та соціальним питанням Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28.12.1977 року №447/24 з наступними змінами та доповненнями від 14.09.1981 року.

Також не знаходить свого підтвердження посилання представника ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» - Сидорова П.В. на п.6 ст.134 КЗпП України, згідно з яким, відповідно до законодавства на працівника покладено повну матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків.

Пунктом 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29.12.1992 року визначено, що відповідно до п.6 ст.134 КЗпП матеріальна відповідальність в повному розмірі покладається на працівника у випадках, передбачених окремими законодавчими актами. За чинним законодавством така відповідальність може бути покладена, зокрема, за шкоду, заподіяну: перевитратою пального на автомобільному транспорті.

Однак, на даний час таких норм права законодавством України не передбачено.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної та юридичної особи , а також шкода завдана майну фізичної чи юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» № 6 від 27.03.1992р., розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Відповідно до ст.138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.

Згідно з ст.135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.

Відповідно до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази перевитрат пального ОСОБА_2

З наданих позивачем інвентаризаційних описів від 03 грудня 2014 року та 19 січня 2015 року не вбачається за який період часу і з яких причин утворилась нестача пального, чи враховувалось при цьому повернені відповідачем надлишки пального, які утворились внаслідок економії пального, під час керування яким саме транспортним засобом утворилась нестача пального, оскільки відповідач ОСОБА_2, в різни періоди часу, керував різними автотранспортними засобами (т.2, а.с.162-165). Також позивачем не було надано належних та допустимих доказів на спростування пояснень ОСОБА_2, про те, що понаднормові витрати пального виникли через несправність лічильних показників автомобіля.

Посилання представника ТОВ «Вінницьке АТП - 10556» - Сидорова П.В., викладені в апеляційній скарзі, на п.5 ст.134 КЗпП України також не знаходить свого підтвердження, оскільки передбачає повну матеріальну відповідальність лише у випадках умисного знищення або умисного зіпсуття матеріалів, що не було доведено позивачем.

Згідно з ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Враховуючи наведене судова колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального та вимогам процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Вінницьке автотранспортне підприємство - 10556» - Сидорова Петра Віталійовича відхилити, а рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набуває законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів.

Суддя-доповідач: _______ Луценко В.В.

Судді: _______ Денишенко Т.О.

_______ Зайцев А.Ю.