АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И[1]

22 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого судді: Мазурик О.Ф.,

суддів: Левенця Б.Б., Махлай Л.Д.,

при секретарі: Калініній Я.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» про визнання дій незаконними, стягнення заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням термінів її виплати, -

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, уточненим в подальшому, до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна компанія «Нафтогаз України» (далі - ПАТ «НАСК «Нафтогаз України», Компанія), в якому, посилаючись на те, що протиправно не був допущений до свого робочого місця у період з 12 по 27 березня 2015 року шляхом блокування виданої на його ім'я перепустки, просив визнати дії відповідача з недопуску до робочого місця протиправними та стягнути на його користь за вказаний період заробітну плату з урахуванням компенсації за час затримки її виплати.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою в якій посилаючись на те, що оскаржуване рішення постановлене з порушенням норм матеріального права, суд неповно з'ясував фактичні обставини справи, які мають істотне значення для вирішення спору, судом дана невірна оцінка доказам, вважав, що воно підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Представники відповідача Чоботарьова І.Г. та Лось В.А. в суді апеляційної інстанції проти задоволення апеляційної скарги заперечували, просили її відхилити.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Згідно ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з березня 2011 року працює в ПАТ «НАСК «Нафтогаз України» та обіймає посаду головного фахівця Відділу планування та формування фінансових планів діяльності апарату компанії Управління економіки та планування Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків.

У зв'язку з ліквідацією Департаменту економічного планування та бюджетних розрахунків 14 лютого 2015 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» видало розпорядження № 8-р «Про тимчасове підпорядкування працівників ліквідованого структурного підрозділу» (далі - Розпорядження).

Даним документом серед іншого, надано доручення відповідним працівникам: визначити та обладнати робочі місця в приміщенні за адресою: м. Київ, вул. Гонти, 3-А, забезпечити перебування в цьому приміщенні працівників, зазначених у списку; забезпечити унеможливлення проходження працівників зазначених у списку в приміщення Компанії розташованого за адресою: м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, без окремого дозволу відповідних посадових осіб, наданого згідно з установленим порядком.

Згідно п. 2 Розпорядження вищезазначений список працівників Департаменту економічного планування має скласти Директор Департаменту протягом п'яти днів та погодити з заступником голови правління Компанії.

Судом встановлено та визнано сторонами у справі, що з Розпорядженням, яким змінено режим допуску працівників на робочі місця, ОСОБА_1 ознайомився з 17.02.2015 року.

Позовна заява не містить доводів щодо незаконних дій відповідача відносно зміни такого режиму.

Відповідно до вимог ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Статтею 142 КЗпП визначено, що трудовий розпорядок на підприємствах, в установах, організаціях визначається правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Робочий день відповідно до п. 17 розділу V Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «НАК «Нафтогаз України» (далі - Правила) починається о 09 год. та закінчується о 18 год., обідня перерва з 13 год. 00 хв. до 13 год. 45 хв.

Пунктом 19 Правил встановлено, що працівникам Компанії дозвіл на тимчасове перебування поза межами службовими приміщеннями Компанії у робочий час надається керівниками самостійних структурних підрозділів.

Розпорядженням № 8-р, з яким ознайомлено позивача, визначено, що його керівником є директор Департаменту економіки та планування.

Враховуючи викладене, позивач, у разі виникнення будь-яких обставин, які унеможливлюють перебування у робочий час в службовому приміщенні, де розташоване його робоче місце, зобов'язаний проінформувати про ці обставини керівника Департаменту економіки та планування і отримати його дозвіл на тимчасове перебування поза межами службового приміщення Компанії у робочий час або ж вказівки щодо подальших своїх дій.

З матеріалів справи вбачається, що з 18.02.2015 року, тобто з наступного дня після ознайомлення з Розпорядженням №8-р, позивач перебував на лікарняному.

В перший день після хвороби позивач близько 08 год. ранку заходив до приміщення відповідача за адресою м. Київ, вул. Б. Хмельницького, 6, перевірив роботу пропуску та вийшов з приміщення.

Як встановлено судом першої інстанції, і це не заперечувалось позивачем, аналогічні дії вчинялися ним і протягом зазначеного у позові періоду.

Доказів щодо вжиття позивачем заходів для прибуття на робоче місце після хвороби матеріали справи не містять. Також матеріали не містять доказів, що в день виходу на роботу позивач вчиняв дії щодо інформування керівника свого структурного підрозділу про блокування картки та неможливості потрапити на робоче місце.

Разом з цим, як вбачається з матеріалів справи, 13.03.2015 ОСОБА_1 звернувся до голови правління ПАТ «НАК «Нафтогаз України» з листом та до 27.03.2013 до керівника свого структурного підрозділу щодо надання дозволу на перебування поза межами службового приміщення компанії у робочий час або вказівки щодо подальших своїх дій не звертався.

Після звернення позивача до керівника свого структурного підрозділу йому було визначено робоче місце.

Посилання апелянта щодо штучності створення в компанії ситуації щодо заборони на вхід позивача є його припущенням, а згідно ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи, що зміна режиму доступу позивача на робоче місце шляхом блокування виданої на його ім'я перепустки здійснено на підставі виданого 14 лютого 2015 року ПАТ «НАК «Нафтогаз України» розпорядження № 8-р «Про тимчасове підпорядкування працівників ліквідованого структурного підрозділу», яке позивачем не оспорюється, матеріали справи не містять доказів дотриманні позивачем вимог, передбачених ст. 139 КЗпП України щодо точного виконання Розпорядження № 8-р з дотриманням Правил внутрішнього трудового розпорядку Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», колегія судді погоджується висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстави для визнання дій відповідача незаконними.

Крім того, виходячи з того, що заробітна плата виплачується за виконану роботу, колегія суддів погоджується висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстави для стягнення з відповідача заробітної плати за період з 12.03.2015 по 27.03.2015, оскільки позивач у вказаний період не працював та заробітна плата йому не нараховувалась.

Також відсутні і підстави для стягнення компенсації втрати частини заробітку у зв'язку із порушенням термінів її виплати, зважаючи на відсутність таких порушень.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що стосуються незаконного переміщення позивача на інше робоче місце, оскільки такі вимоги не заявлялися у суді першої інстанції, а відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених до суду першої інстанції.

Розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно і всебічно дослідив обставини справи, дав належну оцінку доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, і прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, про що ухвалив відповідне рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав вважати, що судом допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги та залишити рішення суду першої інстанції без змін як таке, що є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст. 218, 303, 307, 308, 313-315, 317, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/19698/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/15851/2015

Головуючий у суді першої інстанції: Юзькова О.Л.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Мазурик О.Ф.