Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Кузнєцова В.О., Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення коштів, за касаційною скаргою ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення коштів в розмірі 218 088, 11 грн. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що наприкінці жовтня 2009 року до нього звернулась ОСОБА_5 з пропозицією зробити ремонтно-будівельні роботи з відстрочкою оплати в квартирі АДРЕСА_1, яка належить останній на праві приватної власності. У зв'язку з тим, що він мав намір одружитися з донькою ОСОБА_5, то погодився на цю пропозицію без будь-якого грошового завдатку за роботу. 02 листопада 2009 року він приступив до роботи, яку закінчив у 2011 році. За цей час ним було придбано будівельні матеріали на загальну суму 96 830 грн, вартість виконаних робіт склала 65 тис. грн. Усі роботи він проводив самостійно. Після закінчення будівельних робіт ОСОБА_5 з ним не розрахувалася. Через деякий час ОСОБА_5 запропонувала в якості розрахунку за роботу передати йому у власність 1/2 частини квартири, в якій було зроблено ремонт, на що він погодився, однак у подальшому ОСОБА_5 відмовилась від цієї пропозиції, а також відмовилася сплатити гроші за роботу. Посилаючись на викладене, ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 161 830 грн за придбані будівельні матеріали та виконані ремонтно-будівельні роботи, 3 % річних за час прострочення оплати в розмірі 17 544,15 грн, 26 540,12 грн інфляційних втрат за весь період, 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та 2 180,88 грн судових витрат.

Рішенням Тарутинського районного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року, в задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 просить судові рішення першої та апеляційної інстанції скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦК України, усно можуть вчинятися правочини, які повністю виконуються сторонами у момент їх вчинення, за винятком правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, а також правочинів, для яких недодержання письмової форми має наслідком їх недійсність.

Частиною 3 статті 208 ЦК України передбачено, що у письмовій формі належить вчиняти, зокрема, правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.

За змістом ч. 1 ст.218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом.

Статтею 875 ЦК України передбачено, що за договором будівельного підряду підрядник зобов'язується збудувати і здати у встановлений строк об'єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов'язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов'язок не покладається на підрядника, прийняти об'єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх. Договір будівельного підряду укладається на проведення нового будівництва, капітального ремонту, реконструкції (технічного переоснащення) підприємств, будівель (зокрема житлових будинків), споруд, виконання монтажних, пусконалагоджувальних та інших робіт, нерозривно пов'язаних з місцезнаходженням об'єкта.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_4 перебував у фактичних шлюбних відносинах з дочкою відповідача ОСОБА_5 - ОСОБА_7 у період з 2009 року до 2011 року, у серпні 2011 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було зареєстровано шлюб.

Позивач посилався на те, що за період з 2009 року до 2011 року за усною домовленістю між сторонами справи, ним було проведено ремонті роботи по оздобленню квартири АДРЕСА_1 на загальну суму 161 830 грн, в якій позивач фактично проживав зі своєю дружиною. Проводивши ремонті роботи у вказаній квартирі позивач вважав, що в рахунок погашення оплати за проведені ремонті роботи та оздоблювальні матеріали мати дружини - відповідач ОСОБА_5 оформить на нього 1/2 частину цієї квартири, проте остання таких дій не вчинила.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись вірно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи та дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, зокрема, наявність між сторонами договірних відносин на платній основі.

Судами попередніх інстанцій обґрунтовано взято до уваги, що вартість будівельних матеріалів та робіт позивачем не підтверджена, оскільки останнім не доведено факт придбання ним саме цих матеріалів і, що саме ці матеріали були використані при проведені ремонтних робіт у спірній квартирі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що зазначені судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права; наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тарутинського районного суду Одеської області від 15 квітня 2014 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук