САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5146/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.12.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого судді: Малихіної В.В.,

при секретареві: Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу,-

ВСТАНОВИВ:

06.01.2014 року представник позивача звернувся до Самарського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди в порядку регресу (а.с. 2-4). В обгрунтування заявлених вимог, посилається на те, що 23.11.2010 року о 18 год. 40 хв. з вини відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем «Мазда» д.н.з. 96437АВ була скоєна ДТП. В результаті чого був пошкоджений автомобіль НОМЕР_1, що на праві приватної власності належить ОСОБА_2. Вина відповідача підтверджується постановою суду. Розмір матеріального збитку за пошкоджений транспортний засіб, який зазнав ОСОБА_2 становить 238140 грн. 00 коп. 10.01.2011 року потерпіла особа скориставшись своїм правом подала позивачу заяву про виплату страхового відшкодування внаслідок ДТП. Позивач здійснив виплату потерпілій особі відповідно до ліміту відповідальності Страховика у розмірі 50000 гривень. Відповідач відшкодування за завдану матеріальну шкоду добровільно не сплатив. Крім того, МТСБУ понесло витрати на аварійного комісара в розмірі 875 грн. 06 коп. Претензіями позивач звертався до відповідача з проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була. Позивачем здійснено відшкодування шкоди за водія транспортного засобу, який спричинив ДТП і не мав договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Позивач просив суд, стягнути з відповідача на користь Моторно (транспортного) страхового бюро України грошові кошти в розмірі виплаченого відшкодування в сумі 50000 грн., витрати на збір документів у справі та визначення розміру шкоди у сумі 875 грн. 06 коп. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 508 грн. 75 коп.

В судове засідання представник позивача не зявився на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився на адресу суду надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти позову заперечує, просить відмовити в задоволенні позовних вимог та застосувати до позовних вимог строк позовної давності, посилаючись на обставини викладені в письмових запереченнях (а.с. 149-155).

Вивчивши та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 застрахував в НАСК «ОРАНТА» транспортний засіб MITSUBISHI PAJERO ЗНГ, державний номерний знак НОМЕР_2 з 06.08.2010 року по 05.08.2011 року, поліс ВЕ 1367519 (а.с. 33).

Згідно відомостей сформованих АІПС ДТП станом на 26.11.2010 року № 8727214 про обставини дорожньо-транспортної пригоди встановлено, що 23.11.2010 року о 18 год. 40 хв. сталась ДТП (зіткнення). Учасники ДТП: Мазда 626, номерний знак НОМЕР_3, що належить ОСОБА_3, під керуванням ОСОБА_1 та Мітсубісі Паджеро, номерний знак НОМЕР_2, який належить ОСОБА_2 та під його ж керуванням (а.с. 38-39).

23.11.2010 року внаслідок ДТП транспортний засіб Мітсубісі Паджеро отримав механічні пошкодження: капот, передня ліва дверь, переднє ліве крило, ліва блокфара, передній бампер, передня панель, решітка радіатора, лобове скло, подушки безпеки, заднє ліве скло, течія рідини, що підтверджується довідкою ДАІ м. Дніпропетровська (а.с. 164).

ОСОБА_1 визнано винним в скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, яке сталось 23.11.2010 року о 18 год. 40 хв., згідно постанови Самарського районного суду м. Дніпропетровськ від 22 грудня 2010 року (а.с. 5).

Як вбачається з висновку № 1855 експертного автотоварознавчого дослідження від 14.12.2010 року, 01.12.2010 року експерт ОСОБА_4 прийняв від аварійного комісара ОСОБА_5, діючого на підставі Доручення МТСБУ № 12916 від 29.11.2010 року заяву на проведення авто товарознавчого дослідження автомобіля Mitsubishi Pajero реєстр. № НОМЕР_2. Згідно даного висновку матеріальна шкода, з технічної точки зору, нанесена власнику автомобіля НОМЕР_4 пошкодженого внаслідок ДТП складає 238140,00 грн. (а.с. 6-28).

10.01.2011 року ОСОБА_2 подано заяву Моторному (транспортному) страховому бюро України про відшкодування шкоди заподіяної в результаті пошкодження транспортного засобу Мітсубісі Паджеро, номерний знак НОМЕР_2, під час дорожньо-транспортної пригоди 23.11.2010 року по вул. Яснополянській, 6, з вини ОСОБА_1, водія транспортного засобу MAZDA-626 з номерним знаком 96437АВ. Розмір шкоди складає 50000 грн. 00 коп. (а.с. 32).

20.01.2011 року МТСБУ прийняло, а аварійний комісар ОСОБА_6, виконав наступні роботи: збір документів по справі, звіт по оцінці матеріального збитку та інше, про що складено акт за дорученням МТСБУ № 12916 від 29.11.2010 року, що стало підставою для проведення розрахунку з Аварійним комісаром сумі 875,06 грн. (а.с. 36).

15.03.2011 року МТСБУ перерахувало на рахунок ОСОБА_6 суму в розмірі 875,06 грн. за послуги аварійного комісара (а.с. 37).

Відповідно до наказу № 307 від 08.02.2011 року МТСБУ наказало Фінансовому управлінню на рахунок ОСОБА_2 сплатити суму в розмірі 50000 грн. 00 коп. за шкоду заподіяну в результаті дорожньо-транспортної пригоди (а.с. 34).

15 лютого 2011 року, відповідно до платіжного доручення № 560 позивачем сплачено страхове відшкодування згідно наказу № 307 ід 08.02.2011 року ОСОБА_2 грошової суми в розмірі 50000,00 грн. (а.с. 35).

Дані спірні правовідносини регулюються ЦК України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, відшкодування збитків є одним із способів захисту цивільних прав та інтересів, спрямованих на відновлення порушеного майнового стану потерпілої особи та на усунення негативних майнових наслідків, що настали.

Так, позивач звернувся до суду з вимогою до відповідача про стягнення понесених витрат внаслідок ДТП, встановлених та розрахованих на підставі звіту № 1855 від 14.12.2010 року автотоварознавчого дослідження.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на ст. 1191 ЦК України, яка передбачає, що особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлено законом та нормами Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». При цьому позивач зазначив, що за регресними зобов'язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання основного зобов'язання, таким чином, строк позовної давності за даною вимогою закінчується 15.02.2014 року, отже позивач звернувся до суду в межах позовної давності. В зв'язку з чим просив вимогу до відповідача задовольнити.

Однак, суд не може погодитись з даними доводами позивача з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Ця норма відтворює норму ст. 27 Закону України «Про страхування». В доктрині таке право страховика іменується правом на суброгацію.

Згідно роз'яснень постанови Пленуму ВССУ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК), а також статтею 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до ст. 993 ЦК України і ст. 27 Закону України «Про страхування».

Так з матеріалів справи встановлено, що автомобіль НОМЕР_5, був застрахований НАСК «ОРАНТА», строк дії страхового полюсу встановлено з 08.08.2010 року по 05.08.2011 року. 23.11.2010 року, з вини ОСОБА_1 відбулась ДТП, внаслідок чого було пошкоджено застрахований транспортний засіб Mitsubisi Pajero. 29.11.2010 року МТСБУ було доручено аварійному комісару встановити збитки завдані траспорному засобу потерпілого. 15 лютого 2011 року позивачем сплачено страхове відшкодування власнику пошкодженого автомобіля ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 50000,00 грн.

З вищевикладеного вбачається, що цивільно-правова відповідальність водія Mitsubisi Pajero ЗНГ номерний знак НОМЕР_2 була застрахована НАСК «ОРАНТА», виплату власнику зазначеного автомобіля здійснив позивач, тобто МТСБУ. Таким чином, відбулась заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання.

Отже, до страховика (МТСБУ), який виплатив страхове відшкодування, переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки. Сума страхового відшкодування підлягає стягненню з особи, відповідальної за завдані збитки, відповідно до правил статті 993 ЦК України.

При цьому, в постанові Пленуму ВССУ від 01.03.2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначено, що при суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування.

Відповідно до ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

Статтями 252, 253 ЦК України передбачено, що строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до вимог ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Як роз'яснено в п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», установивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки страховий випадок виник 23 листопада 2010 року, то відповідно перебіг позовної давності закінчився 23 листопада 2013 року. Таким чином, позивач звернувся до суду з порушенням строку позовної давності.

Крім вищевикладеного, необхідно також зазначити, що відповідно до ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

В підтвердження своїх вимог позивач надав суду висновок № 1855 експертного авто товарознавчого дослідження складеного та 14.12.2010 року, протокол огляду транспортного засобу № 1855 від 01.12.2010 року та ремонтну калькуляцію № 1855 від 14.12.2010 року складені Підприємцем експертом ОСОБА_4.

При цьому суд звертає увагу, що згідно даного висновку, експертом не вказано, що КТЗ експлуатувався в режимі таксі, як автомобіль спеціалізованого призначення та поза дорогами загального користування. Також не вказано, що КТЗ підлягав капітальному ремонту або перефарбовувався, своєчасно проходив технічний огляд. Відомості про складові, замінені в процесі експлуатації КТЗ, інформативні ознаки несправностей та ознаки виконаних раніше відновлювальних ремонтів у висновку не відображені. Не вказано у висновку також на фактичну комплектність чи укоплектовуваність досліджуваного автомобіля. Пробіг автомобіля взагалі не встановлений, що свідчить про порушення експертом «Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів» від 24.11.2003 року № 142/5/2092, а саме п. 4.1. про те що, оцінка КТЗ передбачає урахування технічних, технологічних характеристик та особливостей об'єкта оцінки, умов його експлуатації, обслуговування та зберігання, технічного стану на підставі відповідної технічної, довідкової, облікової документації та обстежень не враховано технічних і технологічних характеристик транспортного засобу, що оцінювались та умов його експлуатації, не враховано навність/відсутність сервісної книжки транспортного засобу, не зясовано чи проходив він транспортний огляд та в якому стані перебував до настання дорожньо-транспортної пригоди. А розрахунок наданої ремонтної калькуляції не підтверджено належними доказами, а саме щодо правильності розрахунку вартості робіт та деталей. Так висновок з додатками взагалі не містить відомостей щодо обрання вартості робіт та деталей для обчислення матеріального збитку (а.с. 21-28). У самому висновку лише зазначено, що обрана норма-година ремонтно-відновлювальних робіт КТС для Дніпропетровського регіону обрана ПП «Аєліта».

Отже, позивачем належних та допустимих доказів обчислення вартості матеріальної шкоди не надано.

Суд погоджується з доводами відповідача, що Підприємцем експертом ОСОБА_4 в порушення методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, що затверджена наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092, якою він керувався при дослідженні, у звіті не врахував технічних і технологічних характеристик транспортного засобу, що оцінювались та умов його експлуатації.

Також, позивачем заявлено вимогу про стягнення на користь МТСБУ витрат на проведення оцінки та збору необхідних документів по справі, однак до суду не надано жодного належного доказу, який би підтверджував суму саме таких витрат на аварійного комісара, окрім того, що йому було перераховано 875,06 грн. Крім того, у порядку суброгації страховик не має право вимагати відшкодування вартості витрат повязаних із встановленням суми матеріального збитку потерпілої особи (витрат на експерта, тощо) у звязку з тим, що такі витрати страховика не є страховим відшкодуванням, а спрямовані на визначення розміру збитків. Такі витрати належать до звичайної господарської діяльності страховика і не підлягають стягненню з особи відповідальної за спричинену шкоду.

Згідно норм ст. 3 ЦПК України кожна особа вправі звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваний прав, свобод чи інтересів, а в інтересах інших осіб, або державних чи суспільних інтересах лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог та заперечень. Суд не приймає до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

В силу ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Крім того, суд безпосередньо не повинен брати участі у зборі доказового матеріалу. Слід також зазначити, що сторони в разі наявності труднощів щодо витребування доказів по справі, відповідно до статті 137 ЦПК, мають право скористатися своїм процесуальним правом та звернутися до суду з відповідними клопотаннями про витребування доказів та ін.

Позивач розуміючи положення ст.ст. 10, 11, 57-60, 61, 137 ЦПК України та наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, а також те, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь справі, не скористався своїми правами та не надав суду належних доказів в обгрунтуання заявлених вимог.

Суд неодноразово викликав в судове засідання представника позивача для надання додаткових пояснень, однак позивачем неодноразово було надіслано до суду заяви про розгляд справи без участі представника позивача.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Виходячи з вищенаведених обставин справи, а також діючого матеріального закону, з урахуванням загальних засад цивільного судочинства відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України, а саме: справедливості, добросовісності та розумності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування в порядку регресу витрат, пов'язаних з виплатою страхового відшкодування не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог судом має бути відмовлено, судові витрати понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 15, 16, 251, 253, 256, 257, 267, 993 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 57-64, 88, 197, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову Моторного (транспортного) страхового бюро України відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя В.В. Малихіна