провадження № 2/200/3788/14
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 грудня 2015 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі Власенко К.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором кредиту, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Альфа Кредит" з заявою "на отримання кредиту" та надав всі необхідні для отримання кредиту документи. ПАТ "Альфа Банк", розглянувши подані заяву та документи, прийняв позитивне рішення про надання кредиту, тому між ПАТ "Альфа Банк" та відповідачем було укладено договір кредиту № 600120321 від 25.07.2011 року. Згідно умов договору банк надав відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковсті у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 25.07.2012 року. Відповідач виконував взяті на себе зобов"язання з істотним порушенням умов договору кредиту, сплачуючи поточні щомісячні платежі з простроченням дати їх сплати, не в повному обсязі та/або не сплачуючи взагалі, що спричинило виникнення простроченої заборгованості за договором кредиту. В наслідок істотних порушень відповідачем зобов"язань за договором кредиту ПАТ "Альфа Банк" визнав строк повного повернення кредиту таким, що настав, та розпочав процедуру досудового врегулювання проблемної заборгованості, здійснюючи телефонні дзвінки, письмові повідомлення про необхідність сплати простроченої заборгованості. Проте зазначені вимоги були відповідачем проігноровані, а прострочена заборгованість не сплачена.

Позивач також посилається на те? що 23.12.2013 року між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ "Альфа Банк" відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором за договором кредиту № 600120321 від 25.07.2011 року, укладеним з відповідачем, за яким прострочена заборгованість станом на 23.12.2013 року складала: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 23 130,44 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 12 695,58 грн., пеня - 2554,56 грн., а всього 38 380,58 грн. З метою вирішення питання щодо сплачення простроченої заборгованості відповідач неодноразово телефонував відповідачеві та надсилав повідомлення з проханням здійснити оплату заборгованості та надіслав письмову вимогу про погашення простроченої заборгованості, які залишилися без виконання.

Посилаючись на зазначене? позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в сумі 38 380,58 грн. та понесені витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив застосувати до позовних вимог позивача строки позовної давності.

Вислухавши сторони, дослідивши докази у справі, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Згідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно із ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу України.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.2 цієї статті особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.57 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 - докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно до ч.3, 4 цієї статті - доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 звернувся до ПАТ "Альфа Кредит" з Анкетою-заявою від 14.07.2011 року про акцепт Публічної пропозиції ПАТ "Альфа Банк" на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб з видачею та обслуговуванням кредитної картки "new АЛЬФА-ПОКУПКА МС MASS гривня" та надав всі необхідні для отримання кредиту документи.

На підставі поданих документів ПАТ "Альфа Банк" було прийнято рішення про надання кредиту і 25.07.2011 року між ПАТ "Альфа Банк" та відповідачем було укладено договір кредиту № 600120321.

Відповідно до наданої Заяви на відкриття поточних рахунків в ПАТ "Альфа Банк" від 25.07.2011 року банком був відкритий ОСОБА_1 особовий рахунок № НОМЕР_1.

Згідно умов договору кредиту, довідки про умови кредитування з використанням кредитної картки "new АЛЬФА-ПОКУПКА МС MASS гривня" Публічне акціонерне товариство "Альфа Банк" надано відповідачу кредит на принципах поворотності, платності, строковості у вигляді відновлювальної кредитної лінії з кінцевим строком погашення до 25.07.2012 року.

В зв"язку з незадовільним виконанням відповідачем взятих на себе зобов"язань по договору кредиту, несвоєчасною сплатою поточних щомісячних платежів з простроченням дати їх сплати, виникла заборгованості по сплаті відповідачем кредитних коштів.

23.12.2013 року між ПАТ "Альфа Банк" та ТОВ "Росвен Інвест Україна" було укладено договір факторингу № 2013-1, відповідно до умов якого ПАТ "Альфа Банк" відступив на користь ТОВ "Росвен Інвест Україна" своє право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі і за договором за договором кредиту № 600120321 від 25.07.2011 року, укладеним з відповідачем.

Встановлено, що прострочена заборгованість відповідача по зазначеному договору кредиту станом на 23.12.2013 року складала: прострочена заборгованість по тілу кредиту - 23 130,44 грн., прострочені відсотки за користування кредитом - 12 695,58 грн., пеня - 2554,56 грн., а всього 38 380,58 грн.

Відповідно ч.1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок: 1) передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги); 2) правонаступництва.

Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, на підставі вказаного договору позивач набув права кредитора у вказаному зобов"язанні. В зв"язку з заборгованістю відповідача за договором позивачем на адресу відповідача була направлена письмова вимога від 29.05.2015 року за вих. № 2-6346 про необхідність сплати простроченої заборгованості, яка залишилися без виконання.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, посилаючись на пропуск позивачем строків позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами та просив застосувати до позовних вимог позивача строки позовної давності.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю. Відповідно до п.1 ч.2 цієї статті позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч.1 ст. 259 ЦПК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Згідно до ч.2 позовна давність, встановлена законом, не може бути скорочена за домовленістю сторін.

Згідно до ч.1, 2 ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 - 255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін.

Згідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Згідно до ч.2 цієї статті - перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину, вчиненого під впливом насильства, починається від дня припинення насильства.

Відпоаідно до ч.3 цієї статті - перебіг позовної давності за вимогами про застосування наслідків нікчемного правочину починається від дня, коли почалося його виконання. Згідно до ч.4 даної статті - у разі порушення цивільного права або інтересу неповнолітньої особи позовна давність починається від дня досягнення нею повноліття.

Згідно до ч.5 ст. 261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Відповідно до ч.1 ст.263 ЦК України - перебіг позовної давності зупиняється: 1) якщо пред'явленню позову перешкоджала надзвичайна або невідворотна за даних умов подія (непереборна сила); 2) у разі відстрочення виконання зобов'язання (мораторій) на підставах, встановлених законом; 3) у разі зупинення дії закону або іншого нормативно-правового акта, який регулює відповідні відносини; 4) якщо позивач або відповідач перебуває у складі Збройних Сил України або в інших створених відповідно до закону військових формуваннях, що переведені на воєнний стан.

Відповідно до ч.2 цієї статті - у разі виникнення обставин, встановлених частиною першою цієї статті, перебіг позовної давності зупиняється на весь час існування цих обставин. Згідно до ч.3 - від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення.

Відповідно до ч.1 ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно до ч.2, 3 цієї статті - позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до ч.1 ст. 267 ЦПК України особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Відповідно до ч.3 цієї статті - позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідно до ч.4, 5 ст. 267 ЦПК України - сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Згідно до ч. 1 ст. 268 ЦК України позовна давність не поширюється: на вимогу, що випливає із порушення особистих немайнових прав, крім випадків, встановлених законом; на вимогу вкладника до банку (фінансової установи) про видачу вкладу; на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю, крім випадків завдання такої шкоди внаслідок недоліків товару, що є рухомим майном, у тому числі таким, що є складовою частиною іншого рухомого чи нерухомого майна, включаючи електроенергію; на вимогу страхувальника (застрахованої особи) до страховика про здійснення страхової виплати (страхового відшкодування); на вимогу центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного матеріального резерву, стосовно виконання зобов'язань, що випливають із Закону України "Про державний матеріальний резерв".

Як зазначено в договорі кредиту та довідці про умови кредитування з використанням кредитної картки "new АЛЬФА-ПОКУПКА МС MASS гривня" строк дії кредитної лінії становить 1 рік з можливістю пролонгації дії відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання клієнтом умов договору; строк дії картки 2 роки з можливістю перевипуску картки в разі пролонгації кредитної лінії. Тобто кредит був наданий ПАТ "Альфа Банк" відповідачу строком до 25.07.2012 року.

Умовами кредитного договору № 600120321 від 25.07.2011 року передбачено, що розрахунковий період дорівнює одному місяцю. Датою початку розрахункового періоду є дата відкриття банком карткового рахунку, якою є 25.07.2011 року і вже 26.08.2011 року позичальнику - банку було відомо про порушення відповідачем умов кредитного договору, який не виконував умови договору.

Таким чином, право вимоги щодо дострокового виконання зобов"язань за договором, відповідно до ст. 1050 ЦК України, у позичальника виникло з 26.08.2011 року, а 25.07.2012 року є останнім днем виконання відповідачем зобов"язань зі сплати нарахованих процентів та кредиту. Будь-яких доказів того, що дія відновлювальної кредитної лінії була пролонгована на новий строк та того, що картка була перевипущена на новий строк суду позивачем не надано.

З даним позовом до суду про стягнення заборгованості з відповідача позивач ТОВ "Росвен Інвест Україна" звернувся 03.09.2015 року, тобто з пропуском строку позовної давності, встановленого для основного зобов"язання у три роки, та для вимог про стягнення пені - в один рік, заяву про поновлення пропущеного строку для звернення до суду з поважних причин позивач суду не надавав. Будь-яких доказів того, що за останні три роки, що передували зверненню позивача до суду з позовом, зупинявся або переривався перебіг позовної давності, відповідачем суду не надано.

Зважаючи на те, що відповідно до ст. 262 ЦК України заміна сторін у зобов'язанні не змінює порядку обчислення та перебігу позовної давності, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню в зв"язку зі спливом строку позовної давності.

В зв"язку з тим, що суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, не підлягають відшкодуванню позивачу понесені ним витрати по справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212 - 215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю "Росвен Інвест Україна" у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про стягнення грошових коштів за договором кредиту.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня проголошення рішення. Якщо рішення було проголошено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.О. Кудрявцева