Справа № 226/3132/14-ц
Справа № 226/3132/14-ц
Провадження № 2/226/80/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м.Димитров

Димитровський міський суд Донецької області в складі:

головуючого судді Редько Ж.Є.,

при секретарі Мітюхіній О.В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Димитров справу за позовом ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» про повернення банківського вкладу (депозиту) та процентів за цим вкладом,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» (далі за текстом ОСОБА_5) про повернення банківського вкладу (депозиту) та процентів за цим вкладом, в обґрунтування якого вказав, що 11.09.2009 року він уклав з Банком депозитний договір № SАMDN2657617, відповідно до якого передав Банку, а ОСОБА_5 прийняв від нього грошову суму у розмірі 18000 грн. на строк дванадцять місяців по 11.09.2010 року. На виконання умов договору ОСОБА_5 відкрив йому картковий рахунок , видав платіжну карту «Deposit card» № 311581 і перерахував внесені ним грошові кошти на депозитний рахунок № 32657. За умовами договору нараховани Банком проценти на вклад за ставкою 22% річних по закінченні кожного цілого місяця зараховуються на його картковий рахунок. Відповідно до п.7 договору по закінченні строку вкладу сума вкладу перераховується на його картковий рахунок, але на підставі п.11 договору у випадку, коли після закінчення строку вкладу сума вклада згідно п.6 договору не була перерахована на картковий рахунок, з дня, наступного за датою закінчення строку вкладу, ОСОБА_5 здійснює обслуговування вкладу за ставкою вкладу «До вимоги» до моменту повернення вкладу клієнту. Умови банківського вкладу «До вимоги» у зазначеному договорі викладені не були, але згідно даних, оприлюднених відповідачем на своєму сайті, умовами банківського вкладу «До вимоги» є щомісячне нарахування відсотків за вкладом за ставкою 1% річних. По закінченню строку дії договору сума вкладу у розмірі 18000 грн. та нараховані відсотки у розмірі 3960 грн. ним з рахунку зняті не були. Відповідно до умов договору у подальшому з 12.09.2010 року ОСОБА_5 повинен був обслуговувати його вклад, який на той час склав 21960 грн. за ставкою депозитного вкладу «До вимоги». ОСОБА_6 він мав право на отримання в Банку грошових коштів у розмірі 21960 грн. та грошових коштів у розмірі 878 грн. 40 коп., нарахованих як проценти на вклад за 48 місяців за ставкою1% річних, а всього 22838 грн. 40 коп. У жовтні 2014 року він виявив, що на його рахунку знаходиться лише 5436 грн. 60 коп. При зверненні до керівництва відділення відповідача, яке знаходиться за адресою: Донецька область, м.Димитров, вул.Ватутіна, 6, йому було відмовлено у поверненні суми вкладу та процентів на підставі того, що він, нібито, раніше вже зняв частину грошових коштів зі свого рахунку. Згідно наданої Банком виписки особисто ним 21.03.2010 року було здійснено переказ коштів з його карти на рахунок іншої карти, але вказаної банківської операції він не здійснював, у вказаний період часу був відсутній на території України. Також, йому було повідомлено, що зазначена транзакція була проведена через систему «Приват-24», в якій він ніколи не реєструвався та кредитним лімітом за час договірних відносин не користувався. 22.10.2014 року для зясування причин нестачі грошових коштів на його рахунку та подальшого повернення його вкладу та процентів, він письмово звернувся до відповідача. Але будь-якої конкретної інформації на своє звернення він не отримав. Тому позивач просить суд стягнути з відповідача на свою користь за договором банківського вкладу від 11.09.2009 року суму вкладу у розмірі 18000 грн. та нарахованих процентів у розмірі 3960 грн., за договором банківського вкладу «До вимоги» суму процентів у розмірі 878 грн. 40 коп. та витрати на сплату судового збору у розмірі 228 грн. 40 коп.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представники ОСОБА_7 та ОСОБА_3 підтримали позовні вимоги у повному обсязі, наполягаючи на їх задоволенні.

Представники Банку у судовому засіданні позов не визнали у повному обсязі, вказали, що дійсно між Банком та позивачем 11.09.2009 року було укладено договір, відповідно до якого Банком 11.09.2009 року було перераховано на депозитний рахунок кошти в сумі 18000 грн., які по закінченню строку договору 11.09.2010 року були повернуті на картковий рахунок позивача. У звязку з чим позовні вимоги ОСОБА_1 є безпідставними, оскільки депозит було повернуто своєчасно, у передбаченому договором порядку та у повному обсязі. Позивач інформований про зазначені обставини, бо він неодноразово звертався до банку з вимогами повернення вкладу, на що отримував відповідні відповіді. З приводу проведеної транзакції 21.03.2010 року з карткового рахунку позивача за зверненням останнього було проведено службове розслідування, за результатами якого 06.09.2012 року було відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1, так як було зясовано, що спірна платіжна операція була проведена особисто позивачем, з використанням програмного комплексу «Приват-24», в якому позивач був зареєстрований 21.03.2010 року. Посилання позивача на застосування п.11 договору щодо бслуговування вкладу за ставкою вкладу «До вимоги» до моменту повернення вкладу клієнту є безпідставними, оскільки сума депозитного вкладу була перерахована на картковий рахунок позивача після закінчення строку дії договору. Позивачем вказуються у позові неправдиві дані про те, що він був відсутній на території України до жовтня 2014 року. Вказані обставини спростовуються неодноразовими заявами, які були спрямовані позивачем особисто на адресу банку, численними відповідями позивачу, а також заявою останнього до правоохоронних органів у 2013 році. ОСОБА_1 наполягає на поверненні йому суми депозитного вкладу в розмірі 18000 грн., тоді як ним було знято залишок по депозиту в сумі 5436,60 грн. Нараховані за вкладом відсотки щомісячно переводилися на карту 2635…3856, володарем якої є ОСОБА_1 Тому просили суд відмовити у позовних вимогах ОСОБА_1

Крім того, представник відповідача надав до суду заяву про застосування позовної давності, в обґрунтування якої зазначив, що позивачем без поважних причин був порушений строк позовної давності в три роки. ОСОБА_1 особисто вказує у своєму письмовому зверненні до банку від 22.10.2014 року, що у листопаді 2010 року він перевірив свій рахунок, де ним було виявлено несанкціонований переказ особистих грошових коштів з його картки. Тому з листопада 2010 року розпочався перебіг трирічного строку для звернення до суду з позовом щодо вимог про оскаржену операцію, який сплинув у листопаді 2013 року. У іншому зверненні до банку позивач засвідчує, що у червні 2011 року він виявив, що гроші на депозиті відсутні, про що він 26.07.2011 року написав заяву до банку. Відтак, саме з цієї дати розпочався перебіг трирічного строку для звернення до суду з позовом про повернення банківського вкладу та процентів, що сплинув 27.07.2014 року. Оскільки позивач звернувся до суду у грудні 2014 року, тобто з пропуском встановленого законом строку, ОСОБА_6 просить суд застосувати до позовних вимог строк позовної давності, у результаті чого у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі.

Заслухавши сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 вересня 2009 року між Банком та позивачем був укладений договір № SАMDN2657617 (вклад «Комбі») (далі договір), згідно якого ОСОБА_6 прийняв від позивача грошові кошти в сумі 18000 грн. на строк дванадцять місяців по 11.09.2011 року (а.с.10).

Відповідно до п.2 договору ОСОБА_6 відкрив позивачу картковий рахунок , видав платіжну карту «Deposit card» № 311581 і перерахував внесені ним грошові кошти на депозитний рахунок № 32657.

Відповідно до п.3 та п.6 договору ОСОБА_6 нараховує відсотки за вкладом за ставкою 22 % річних, які за закінченням кожного цілого місяця зараховуються на картковий рахунок.

Згідно за п.4 договору ОСОБА_6 встановив позивачу кредитний ліміт на картковий рахунок в сумі, яка складає 65% від суми вкладу на строк вкладу. Клієнт здійснює оплату за використання кредиту за ставкою, яка дорівнює процентній ставці за вкладом плюс 4% річних.

Згідно за п.7 договору по закінченню строку вклад сума вклада переаховується на картковий рахунок. При цьому, за наявності непогашеної заборгованості за кредитом клієнт доручає Банку погасити її за рахунок суми вкладу.

Згідно за п.9 договору проценти за кредитом нараховуються щомісячно в день зарахування на картковий рахунок процентів за депозитом від дня виникнення заборгованості до повного її погашення.

Відповідно до п.11.договору у випадку, коли після закінчення строку вкладу сума вкладу згідно п.6 договору не була перерахована на картковий рахунок, з дня, наступного за датою закінчення строку вкладу, ОСОБА_6 здійснює обслуговування вкладу за ставкою вкладу «До вимоги» до моменту повернення вкладу клієнту.

Згідно за п.24 договору при отриманні інформації проинесанкціоноване списання грошових коштів з депозитного рахунку клієнт зобовязаний негайно повідомити про це ОСОБА_6, зокрема відділення Банку, у якому оформлений вклад.

Відповідно до виписки Банку за період з 11.09.2009 року по 14.12.2010 року з карти позивача № 4405…1581 21.03.2010 року було здійснено переказ особистих коштів ОСОБА_1 на карту № 5577…3639 в сумі 11500 грн. в межах наданого Банком кредитного ліміту у сумі 11700 грн. Після здійснення даної операції Банком відповідно до п.9 договору щомісячно нараховуються проценти за користування кредитним лімітом (а.с.13, 142-147).

Також згідно вказаної виписки 11.09.2010 року ОСОБА_6 перерахував суму вкладу на картковий рахунок позивача. Баланс по картці № 4405…1581 за станом на 14.11.2010 року склав 5436 грн. 60 коп. (а.с.13, 142-147).

На підставі звернення ОСОБА_1 вд 14.08.2012 року службою безпеки Банку 06.09.2012 року було проведено службове розслідування, за результатами якого факт проведення несанкціонованої транзакції по картковому рахунку № 4405…1581 не знайшов свого підтвердження, оскільки дана транзакція була проведена особисто позивачем через систему «Приват-24» (а.с.229-231).

У судовому засіданні було оглянуто кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11.01.2013 року за № 000196 за заявою ОСОБА_8 за ознаками злоину, передбаченого ст.190 ч.1 КК України за фактом переказу у 2010 році невідомою особою з його депозитного рахунку і заволодінням його грошима в сумі 11500 грн. 50 коп. (а.с.183). Досудове слідство триває.

За інформацією Банку від 10.06.2015 року та від 28.07.2015 року власником рахунку № 963639, на який було переведено спірні кошти 11500 грн., є ОСОБА_9, місце мешкання якого: АДРЕСА_1. Вказаний рахунок було відкрито у відділенні Банку за адресою: м.Димитров, вул.Ватутіна, 6 (а.с.132-133, 184).

Відповідно до довідки приватного підприємства «ПЖФ «Гарант-Сервіс» від 14.08.2015 року ОСОБА_9 дійсно зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.209).

За інформацією Банку від 28.07.2015 року та від 23.09.2015 року при реєстрації позивача в системі «Приват-24» використовувався номер мобільного телефону 53, який було встановлено як фінансовий 20.03.2010 року о 14.18.48 співробітником Донецького регіонального управління ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка звільнена з Банку 29.01.2013 року. З моменту реєстрації аккаунту логін не змінювався. Встановити адресу фізичного розташування компютерів, на яких було проведено певні операції у 2010 році, не має технічної можливості (а.с.184, 228).

За інформацією Банку від 24.12.205 року встановити адресу відділення Банку, де було встановлено фінансовий телефон клієнта, та інформацію щодо графіку роботи відділень Банку (з урахуванням модулей) не мА технічної можливості.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_8 пояснив, що він ніколи не реєструвався в системі «Приват-24», в нього ніколи не було номеру мобільного телефону 53, він не знайомий з ОСОБА_9 та не користувався кредитним лімітом Банку.

На підставі дозволів на роботу, виданим Федеральною міграційною службою Російської Федерації 15.12.2009 року та 16.05.2011 року позивач мав право перебувати на території Російської Федерації у звязку з роботою відповідно до 20.12.2010 року та до 04.02.2012 року (а.с.14).

Свідок ОСОБА_11 суду пояснила, що ОСОБА_1 її сусід, вони спілкуються сімями з 90-х років. Їй відомо, що ОСОБА_1 на протязі 10-12 років працював у м.Москва Російської Федерації. Весною або влітку 2010 року ОСОБА_1 у черговий раз поїхав до Росії на заробітки. Приблизно 23-24 березня 2011 року, перед Днем народження її чоловіка, позивач приїжджав додому в м.Димитров, переоформляв пенсію.

Свідок ОСОБА_9 ОСОБА_12 суду пояснила, що ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3, її син, який з серпня 2014 року до теперішнього часу знаходиться в Росії, проте, де конкретно, їй не відомо. У сина шахтарська спеціальність, у Банку він ніколи не працював. ОСОБА_9 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Він є клієнтом Приватбанку, отримував заробітну плату через цей банк. Про його кредитні історії їй нічого не відомо. У 2010 році у сина було викрадено ноутбук, який після встановлення злочинця, повернутий не був. ОСОБА_8 вона бачить вперше і нічого про нього не знає.

У судовому засіданні позивач теж запевнив, що не знає свідка ОСОБА_13

Свідок ОСОБА_10 суду пояснила, що до 2010 року вона працювала касиром у Димитровському відділенні Приватбанку, звідки пішла у відпустку по вагітності і пологам. За нею був закріплений модуль, розташований по пров.Больничний в м.Димитров, який працював з 08.00 год. до 17.00 год. У період масових погашень могли працювати без перерв і у вихідні дні. До її посадових обовязків входило прийом платежів, прийом і видача готівки. Разом з нею на модулі працювали менеджери. Однак останні дні її праці вона працювала одна. Іноді до неї приходив з модульного відділення, яке розташоване на «Даманском» в м.Димитров, менеджер ОСОБА_14, у якого був доступ до даного модулю, він мав ключі. До повноважень менеджера входило оформлення депозитів, банківських документів. На підставі підготовленого менеджером прибутково-видаткового ордеру і при наявності паспорту клієнту вона або поповнювала, або видавала клієнту гроші. В її обовязки входила робота у касі. Вона не мала права укладати депозитні угоди. Здійснювати з депозитних рахунків перекази грошових коштів на інші рахунки фізичних осіб вона також не мала права. Доступ до компютерної системи банку здійснювався нею через пароль, який представляє собою цифро-буквений набір і який зберігався у її памяті. За весь час роботи у Приватбанку вона не здійснювала внесення змін у дані про клієнта банку у систему банку, оскільки з клієнтською базою касири не працюють. Цим займалися менеджери. Вона працювала тільки з касою і грошима. Їй невідомий порядок внесення даних змін, зокрема зміни номеру фінансового телефону клієнту. 20.03.2010 року вона ще працювала у Приватбанку, однак не могла ніяк змінювати паролі, телефони у клієнтській базі у відношенні ОСОБА_1 Вона не памятає, працювала вона в той день взагалі, бо то була субота. Іноді модуль працював у суботу, робочий тиждень складався з пяти днів. Вхід до програми «Приват-24» міг здійснюватися від її імені тільки через власний пароль. Через її пароль внести зміни в клієнтську базу іншою особою можливо. Відстань між нею і менеджером на робочому місці була до 50 см, що дозволяє останньому стежити за її діями, тобто можливість побачити набір паролю існувала. На той час вона була вагітною, страждала токсикозом і могла виходити з модуля. Клієнт такої можливості не має, оскільки віконця біля касира маленькі, побачити щось не можливо. На теперішній час даний модуль закрито. Після декретної відпустки вона вже до Банку не повернулася. За спеціальністю вона касир, має вищу економічну освіту.

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частинами 1 та 2 статті 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.1061 ЦК України банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються усі нараховані до цього моменту проценти.

Згідно за ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно за ст.599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Уклавши вищенаведений договір банківського вкладу, ОСОБА_6 взяв на себе зобовязання сплатити проценти за збереження вкладу та повернути вкладнику розміщену в Банку суму у 18000 грн. разом з нарахованими процентами 3960 грн. (18000 грн. х 22% річних) в порядку та строки, обумовлені договором, зокрема, по закінченню строку дії вкладу.

Судом встановлено і сторонами не заперечуєьться той факт, що позивачем 17.10.2014 року було знято залишок по депозиту в сумі 5436 грн. 60 коп.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», який розповсюджується на відносини, що виникли між сторонами, споживач має право на належну якість обслуговування та на захист своїх прав.

Відповідно до ст.55 Закону України «Про банки та банківські послуги» відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договором) між клієнтом та банком.

Банк зобовязаний докладати максимальних зусиль для уникнення конфлікту інтересів працівників банку і клієнтів, а також конфлікту інтересів клієнтів банку.

Відповідно до п.32.1 ст.32, п.39.4 ст. 39 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, несе перед платником відповідальність, повязану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Працівники субєктів переказу повинні виконувати вимоги щодо захисту інформації при здійсненні переказів, зберігати банківську таємницю та підтримувати конфіденційність інформації, що використовується в системі захисту цієї інформації. Працівники субєктів переказу несуть відповідальність за неналежне використання та зберігання засобів захисту інформації, що використовуються при здійсненні переказів, відповідно до закону.

Проанализувавши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що факт здійснення особисто позивачем через систему «Приват-24» спірної транзакція Банком обєктивного не доведено. Зокрема свідком ОСОБА_10 спростовується надана Банком інформація про те, що нею при реєстрації позивача у системі «Приват-24» був встановлений номер мобільного телефону як фінансовий, що послугувало у наступному здійснити несанкціоноване списання грошових коштів з депозитного рахунку позивача, який, на час здійснення транзакції знаходився за межами України. Зі змісту висновку служби безпеки позивача від 06.09.2012 року вбачається, що висновок про те, що спірна операція була проведена самим клієнтом, було зроблено лише на підставі вивчення виписки з рахунку клієнта, що з огляду на зібрані у судовому засіданні докази, зокрема отриману інформацію від самого Банку, вказує на те, що службове розслідування було проведено формально і не спростовує, що грошовими коштами позивача протиправно заволоділа інша особа.

Тому вимоги позивача про стягнення з відповідача неповернутої суми вкладу з нарахованими відсотками за мінусом знятого позивачем залишку по депозиту в сумі 5436 грн. 60 коп. підлягають задоволенню. ОСОБА_6 зобовязаний сплатити позивачу 16523 грн. 40 коп. ((18000 грн. + 3960 грн.) 5436 грн. 40 коп.

Вимоги позивача щодо стягнення з Банку процентів за договором банківського вкладу «До вимоги» у розмірі 878 грн.40 коп. є такими, що не підлягають задоволенню, оскільки по закінченню строку вкладу сума вкладу була перерахована на картковий рахунок позивача, що унеможливлює здійснення Банком подальшого обслуговування вкладу відповідно до п.7 договору за ставкою вкладу «До вимоги». Підписи сторін під договором банківського вкладу свідчать про те, що сторони дійшли згоди за всіма умовами договору, у тому числі і тими, що викладені у п.7.

Заява відповідача про застосування строку позовної дасності не підлягає задоволенню, оскільки відповідно до п.2 ч.1 ст.268 ЦК України позовна давність не поширюється на вимогу вкладника до банку про видачу вкладу.

В силу ст.88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати у вигляді сплати судового збору підлягають відшкодуванню пропорційно задоволеним вимогам в сумі 176 грн. 50 коп. (а.с.1).

На підставі ст.ст.268, 526, 527, 530, 599, 1058, 1060, 1061 ЦК України, Закону України «Про банки і банківську діяльність», Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», керуючись ст.ст. 10, 60, 213, 214, 215, 226, 294 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» про повернення банківського вкладу (депозиту) та процентів за цим вкладом задовольнити частково.

Стягнути з ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА ОСОБА_5 «ПРИВАТБАНК» на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, суму банківського вкладу та процентів за договором банківського вкладу № SAMDN2657 від 11.09.2009 року у розмірі 16523 (шістнадцять тисячі пятсот двадцять три) грн. 40 коп. та понесені ним судові витрати в сумі 176 грн. 50 коп., а всього 16699 (шістнадцять тисяч шістсот девяносто девять) грн. 90 коп.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Димитровський міський суд Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його оголошення. Особи, які брали участь, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати судову скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлено 30.12.2015 року.

Суддя Ж.Є. Редько