У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2011 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № DNUDAK01960732 від 30 листопада 2005 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 22 089,00 грн з кінцевим терміном повернення до 30 листопада 2010 року. Відповідно до договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 636,15 грн для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат банку відповідно до п.п. 2.2.9, 4.3, а згідно з договором у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Зобов'язання за зазначеним вище кредитним договором ОСОБА_1 повністю не виконав, у зв'язку з чим станом на 25 серпня 2011 року у нього виникла заборгованість у розмірі 72 826,28 грн, яку позивач просив стягнути з відповідача на свою користь.

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» 72 826,28 грн заборгованості за кредитним договором. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року доповнено резолютивну частину рішення суду від 22 травня 2014 року наступним змістом: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за договором № DNUDAK01960732 від 30 листопада 2005 року у розмірі 72 826,28 грн, яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 13 859,22 грн; заборгованості за процентами за користування кредитом у розмірі 29 065,39 грн; заборгованості по комісії за користування кредитом у розмірі 4 329,06 грн; пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 25 572,07 грн».

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року в частині стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № DNUDAK01960732 від 30 листопада 2005 року станом на 25 серпня 2011 року у розмірі 59 861,69 грн, яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 13 308,60 грн, заборгованості зі сплати процентів у розмірі 29 065,39 грн, заборгованості зі сплати комісії за користування кредитом в сумі 4 329,60 грн та пені у розмірі 13 158,10 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 23 червня 2014 року в частині розподілу судових витрат залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами попередніх інстанцій норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за кредитним договором та ухвалюючи у цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції не було враховано, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором було реалізовано предмет застави - автомобіль, а також з того, що позивач просив стягнути пеню за порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, розраховану з 2007 року, проте з відповідним позовом банк звернувся у 2011 році, а відповідач подав заяву про застосування строку позовної давності.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків судів попередніх інстанцій не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом першої та апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року та рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 22 травня 2014 року у його незміненій частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук