АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6287/15 Справа № 208/6991/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Заводського району міста Дніпродзержинська про скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної платні за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська про скасування наказу, про поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної платні за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи тим, що 04 лютого 2014 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська була поновлена на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська та 17 червня 2014 року Заводським районним судом м.Дніпродзержинська виданий виконавчий лист про негайне поновлення її на посаді на підставі рішення суду.

Вказувала, що 19 червня 2014 року директором Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська до суду подана заява про перегляд заочного рішення про поновлення її на посаді соціального працівника. Проте, 20 червня 2014 року виконавчою службою Заводського району м.Дніпродзержинська було відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду згідно виконавчого листа.

Зазначала, що 26 червня 2014 року відповідач видав наказ №56-к «Про поновлення ОСОБА_2В.» на посаді, ознайомив її з ним та допустив до роботи.

10 липня 2014 року ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська заочне рішення суду було скасовано.

Посилаючись на те, що 14 липня 2014 року Територіальним центром соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська видано наказ №67-К «Про скасування Наказу від 26 червня 2014 року №56-К про поновлення на роботі ОСОБА_2В.», який грубо порушив її право на працю, вона позбавлена матеріальних засобів для існування, а тому просила суд ухвалити рішення, яким скасувати наказ №67-К «Про скасування наказу від 26 червня 2014 року №56-К про поновлення на роботі ОСОБА_2В.», виданий Територіальним центром соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська; негайно поновити її на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська, допустив до негайного виконання рішення суду в цій частині з 14 липня 2014 року; допустити до негайного виконання рішення суду в частині нарахування та стягнення на її користь з Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська розмір мінімальної заробітної плати, яка становить з 01 січня 2014 року 1.218 грн.; стягнути на її користь середньомісячну заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу в розмірі 12.608 грн. 69 коп. за період з 15 липня 2014 року по 16 квітня 2015 року включно; моральну шкоду в розмірі 50.000 грн.; витрати на послуги адвоката в розмірі 2.500 грн.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ставить питання про скасування рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що суд ухвалив рішення з порушенням норм матеріального й процесуального справа.

Розглянувши матеріали справи, обговоривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, перевіривши юридичну оцінку встановлених судом фактичних обставин у справі та їх повноту, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасуванню рішення суду.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ст.139 КЗпП України зазначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що позивач перебувала у трудових відносинах з Територіальним центром соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська.

Наказом №179-К від 23 червня 2010 року по Територіальному центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська ОСОБА_2 було звільнено за п.4 ст.40 КЗпП України.

04 лютого 2014 року заочним рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано наказ від 23 червня 2010 року №179-К «Про звільнення ОСОБА_2 з роботи» та позивач була поновлена на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська з 01 червня 2010 року, стягнуто з відповідача на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за один рік вимушеного прогулу та моральну шкоду (а.с.7-13).

На підставі заочного рішення суду від 04 лютого 2014 року, Заводський районний суд м.Дніпродзержинська 17 червня 2014 року видав виконавчий лист (а.с.14).

На виконання заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року та постанови про відкриття виконавчого провадження Заводського ВДВС Дніпродзержинського МУЮ від 20 червня 2014 року директор Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська 26 червня 2014 року видав наказ №56-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2В.», яким наказ від 23 червня 2010 року №179-К «Про звільнення ОСОБА_2В.» скасовано; поновлено ОСОБА_2 на посаді соціального робітника відділення соціальної допомоги вдома з 01 червня 2010 року (а.с.40).

19 червня 2014 року Територіальний центр соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська звернувся до Заводського районного суду м.Дніпродзержинська із заявою про перегляд заочного рішення суду від 04 лютого 2014 року (а.с.16-17).

Ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 липня 2014 року заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди скасовано і призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с.18). Справа до теперішнього часу не розглянута.

На підставі ухвали Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 липня 2014 року про скасування заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року директором Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська 14 липня 2014 року виданий наказ «Про скасування наказу від 26 червня 2014 року №56-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2В.», яким скасовано наказ від 26 червня 2014 року №56-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2В.»; припинені 14 липня 2014 року трудові відносини зі ОСОБА_2, соціальним робітником відділення соціальної допомоги вдома; зобовязано головного бухгалтера провести розрахунки зі ОСОБА_2 за фактично відпрацьований час з 26 червня 2014 року по 14 липня 2014 року та виплатити компенсацію за один календарний день невикористаної щорічної основної та додаткової відпусток за період з 26 червня 2014 року по 14 липня 2014 року (а.с.15).

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 суд виходив з того, що зі сторони відповідача відсутні будь-які порушення КЗпП України.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з наступних підстав.

Згідно із ст.1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Статтю 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно з нормами ст.17 Конвенції жодне з положень цієї Конвенції не може тлумачитись як таке, що надає будь-якій державі, групі чи особі право займатися будь-якою діяльністю або вчиняти будь-яку дію, спрямовану на скасування будь-яких прав і свобод, визнаних цією Конвенцією, або на їх обмеження в більшому обсязі, ніж це передбачено в Конвенції.

Ратифікуючи зазначену Конвенцію Україна взяла на себе зобов'язання гарантувати кожній особі права та свободи, закріплені в Конвенції, включаючи право на справедливий судовий розгляд протягом розумного строку.

Як вбачається з заочного рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м. Дніпродзержинська про визнання наказу про звільнення незаконним, про поновлення на роботі, стягнення заробітної платні за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково, було скасовано наказ від 23 червня 2010 року за №179-К про звільнення ОСОБА_2 з роботи соціального працівника Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська за п.4 ч.1 ст.40 КЗпП України та поновлено ОСОБА_2 на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська. Стягнуто з Територіального центру соціального обслуговування (надання соціальних послуг) Заводського району м.Дніпродзержинська на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за один рік вимушеного прогулу починаючи з 04 лютого 2013 року по 04 лютого 2014 року з урахуванням середнього заробітку у розмірі 14.616 грн., у відшкодування моральної шкоди 1.000 грн.

Рішення суду в частині поновлення ОСОБА_2 на посаді соціального робітника Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська та стягнення з Територіального центру соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська на користь ОСОБА_2 середнього заробітку за один місяць у розмірі 1.218 грн. за час вимушеного прогулу було допущено до негайного виконання.

Відповідно до ст.228 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Частиною 3 ст.231 ЦПК України визначено, що у результаті розгляду заяви про перегляд заочного рішення суд може своєю ухвалою: 1) залишити заяву без задоволення; 2) скасувати заочне рішення і призначити справу до розгляду в загальному порядку.

Оскільки заочне рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 04 лютого 2014 року було скасоване ухвалою Заводського районного суду м.Дніпродзержинська від 10 липня 2014 року і справу призначено до розгляду в загальному порядку, підстави для задоволення позову ОСОБА_2 відсутні.

Колегія суддів вважає, що позивачем не надано доказів згідно зі ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження доводів про наявність низки порушень з боку відповідача при видачі наказу №67-К від 14 липня 2014 року «Про скасування наказу від 26 червня 2014 року №56-К «Про поновлення на роботі ОСОБА_2В.» та допущення останнім грубого порушення вимог норм чинного трудового законодавства.

На підставі наказу №67-К від 14 липня 2014 року Територіальний центр соціального обслуговування Заводського району м.Дніпродзержинська повністю розрахувався із позивачем за фактично відпрацьований час з 26 червня 2014 року по 14 липня 2014 року. Даний факт не оспорюється позивачем, в своїх позовних вимогах вона просить стягнути середньомісячну заборгованість по заробітній платі починаючи з 15 липня 2014 року.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Мотиви та доводи апеляційної скарги, в межах яких перевірено рішення, а також надана правова оцінка висновкам суду першої інстанції в цілому, не спростовують правильності висновків суду.

Як і суд першої інстанції, так і колегія суддів враховує, що у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення його прав, тому обґрунтовано відмовив у позові в цілому.

Суд дійшов правильного висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження порушення її прав, тому обґрунтовано відмовив у позові в цілому.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Суд не допустив порушень матеріального або процесуального закону, які могли б бути підставою для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,315,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 16 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_3