Номер провадження: 22-ц/785/5478/15
Головуючий у першій інстанції Плавич І. В.
Доповідач Вадовська Л. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Вадовської Л.М.,

суддів - Ващенко Л.Г.,

Колеснікова Г.Я.,

при секретарі - Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи Військової академії м.Одеси, ОСОБА_3 про виселення за апеляційною скаргою, підтриманою Міністерством оборони України, на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України, звернувшись 6 жовтня 2011 року в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси до суду з вищеназваним позовом, вказав, що військовослужбовець ОСОБА_3 в період проходження служби в Одеському гарнізоні був забезпечений для тимчасового проживання житловою кімнатою АДРЕСА_1 , в яку вселився у 1994 році разом з членами своєї сім`ї дружиною ОСОБА_1 , 1967 року народження, дочкою ОСОБА_2 , 1993 року народження. Посилаючись на те, що ОСОБА_1 як колишня дружина та ОСОБА_2 як дочка військовослужбовця самостійного права не житлове приміщення не мають, в списках особового складу військовослужбовців не рахуються, працівниками Збройних сил України не являються, на черзі на отримання житла не перебувають, житло утримують безпідставно, прокурор в інтересах держави в особі в Міністерства оборони України, квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси на підставі статей 109, 127, 128 ЖК України просив виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 з житлового приміщення кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого жилого приміщення (т.1 а.с.1-4).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 позов не визнали (т.1 а.с.121-124).

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 1 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2014 року позов задоволено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 лютого 2015 року рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції (т.1 а.с.151-156, 208-211, 235-237).

При новому розгляді справи військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси, уточнивши 30 березня 2015 року позовні вимоги, на підставі статей 109, 116 ЖК України, п.44 Примірного положення про гуртожитки, п.п.5.1, 5.10, 7.12 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями просив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , як таких, які самоправно утримують житлове приміщення, виселити з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення (т.2 а.с.28-31).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 уточнені вимоги не визнали.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року в позові відмовлено (т.2 а.с.80-83).

В апеляційній скарзі військовий прокурор Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м. Одеси просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Неправильність рішення суду мотивовано неправильним застосуванням норм матеріального права, порушенням норм процесуального права.

В ході апеляційного провадження в справі прокурор відмовився від апеляційної скарги. Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 24 грудня 2015 року відмову прокурора від апеляційної скарги прийнято, при цьому, зважаючи на вимогу Міністерства оборони України продовжити розгляд справи, підтримання апеляційної скарги Міністерством оборони України, як особою, в інтересах якої прокурором подано позов та апеляційну скаргу, апеляційне провадження продовжено (т.2 а.с.176, 179-180).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, заслухавши пояснення, дослідивши докази, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі з 25 квітня 1990 року, рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 3 червня 2002 року шлюб розірвано, запис №245 про розірвання шлюбу в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено 26 червня 2002 року (т.1а.с.199, 200).

Рішенням житлової комісії інституту Сухопутних військ (протокол №19 від 30 листопада 1994 року) старшого лейтенанта ОСОБА_3 поставлено на квартирний облік складом сім`ї з 3 осіб (т.1а.с.42).

Наказом заступника міністра оборони України командуючого сухопутними військами від 28 вересня 1998 року №103 майора ОСОБА_3 викладача кафедри вогневої підготовки загальновійськового факультету Одеського інституту Сухопутних військ звільнено з військової служби в запас за пунктом 65 підпункт «в» (за станом здоров`я) із залишенням на квартирному обліку для позачергового одержання житлового приміщення за рахунок житлового фонду військової частини (т.1 а.с.43).

Згідно довідки Військової академії м. Одеси від 16 жовтня 2014 року №73/жк майор запасу ОСОБА_3 перебуває на квартирному обліку в житловій комісії Військової академії м.Одеси з 15 липня 1994 року складом сім`ї 1 особа; як звільнений з військової служби 28 вересня 1998 року в запас за станом здоров`я із залишенням на квартирному обліку має право на першочергове отримання житлової площі; за період проходження військової служби у Збройних Силах з серпня 1985 року по 28 вересня 1998 року та за період перебування на квартирному обліку з 15 липня 1994 року по теперішній час житловою площею за рахунок Міністерства України не забезпечувався (т.1 а.с.196).

Місце проживання ОСОБА_3 , 1967 року народження, ОСОБА_1 , 1967 року народження, їх дочки ОСОБА_2 , 1993 року народження, зареєстровано з 10 жовтня 1994 року по даний час за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.5, 6, 10).

Особовий рахунок на житлову кімнату № НОМЕР_1 площею 20,0 кв.м по АДРЕСА_3 по рапорту відкрито з 1994 року на ОСОБА_1

28 вересня 2005 року ОСОБА_1 видавалась довідка за №183/54 Одеським інститутом Сухопутних військ, за змістом якої ОСОБА_1 та її дочка ОСОБА_2 зареєстровані по АДРЕСА_3 та проживають в гуртожитку Одеського інституту Сухопутних військ в одній кімнаті блоку №99 будівлі №93«а», вселення проведено на підставі письмового дозволу начальника інституту (т.2 а.с.47).

Згідно акту обстеження житловий умов, складеного комісією Військової академії м.Одеси та доданого при зверненні у жовтні 2011 року до суду з позовом про виселення; довідки про перевірку житлових умов, складеної комісією Військової академії м. Одеси 16 жовтня 2014 року за №72/жк тощо в кімнаті №99 площею 20,0 кв.м (блок складається з двох кімнат) фактично проживають ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.7, 197).

На час звернення до суду з вимогами про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в списках особового складу з числа військовослужбовців та працівників Збройних Сил України у Військовому інституті Одеського національного політехнічного університету та у Військовій академії м.Одеси не перебували (т.1 а.с.8).

До ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заявлено вимоги про виселення з кімнати АДРЕСА_2 , без надання іншого житлового приміщення.

До ОСОБА_3 вимоги про виселення не заявлено.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що будівля АДРЕСА_4 , є військовим майном, переданим на баланс Військової академії м.Одеси, а ОСОБА_4 , ОСОБА_5 не є військовослужбовцями чи працівниками Збройних Сил України, крім того, ОСОБА_1 є колишньою дружиною військовослужбовця. Однак поряд з цим, суд дійшов висновку, що відсутність реєстрації будівлі як гуртожитку у виконавчому комітеті місцевої ради унеможливлює застосування норм матеріального права, що регулюють правовідносини користування приміщенням як жилою кімнатою гуртожитку; що ж до самоправності зайняття ОСОБА_1 , ОСОБА_2 спірної кімнати та їх виселення на підставі статті 116 ЖК України, то дана обставина є недоведеною в силу факту вселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в кімнату у 1994 році як членів сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 .

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Так, в кімнату, з якої підлягають виселенню ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , останні вселилися у жовтні 1994 році як члени сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 та проживають в кімнаті по теперішній час. Позов про виселення пред`явлено за результатами проведеної у серпні 2011 року інвентаризації житлових приміщень в гуртожитках та приміщень, що пристосовані для тимчасового проживання. На час проведення інвентаризації будівлі №87 та АДРЕСА_5 знаходились на балансі Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси та перебували у користуванні Військового інституту Одеського національного політехнічного університету. ОСОБА_1 вважалась такою, що безпідставно проживає як колишня дружина військовослужбовця (т.1 а.с.15-16).

На підставі зібраних у справі доказів, встановлено, що за адресою АДРЕСА_3 на даний час знаходиться військове містечко №17 Військової академії м. Одеси, будівля АДРЕСА_6 , з якої заявлено про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , входить за генпланом до військового містечка.

Згідно акту від 29 грудня 1979 року приймання в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, зокрема, прийнято в експлуатацію об`єкт №8228, що за технічною документацією значився як гуртожиток (т.2 а.с.136-141).

Наказом від 20 березня 2009 року №6 начальника Одеського гарнізону «Про виконання заходів з прийому-передачі гуртожитків на обслуговування до КЕВ м.Одеси» здійснено, зокрема, передачу будівель, що використовувались в якості гуртожитків та за генеральним планом значились за №87, №93«а» військового містечка № НОМЕР_2 , від Військового інституту Одеського національного політехнічного університету на обслуговування до Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси, підпорядкованого Збройним Силам України (т.2 а.с.147, 148).

Військову академію м.Одеси засновано у 2011 році.

Наказом від 23 травня 2013 року №312 Міністра оборони України «Про передачу фондів військових містечок у місті Одесі» наказано організувати вилучення з балансу Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси та передачу на баланс в безоплатне управління Військової академії м.Одеси фондів військових містечок № НОМЕР_3 та №17 згідно з Переліком нерухомого військового майна. Згідно акту приймання (передачі) будинків, споруд та території військового містечка № НОМЕР_2 , затвердженого заступником Міністра оборони України 20 серпня 2013 року, земельна ділянка площею 17,5353 га та будівлі за генпланом, в тому числі й будівля №93«а» передані з Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси (КЕВ м.Одеси) до Військової академії м. Одеси (т.1 а.с.88-89, т.2 а.с.32, 42-44).

У Військовій академії м. Одеси у 2013-2015 роках затверджувались штатні розписи гуртожитку військового містечка № НОМЕР_2 , розрахунок фонду оплати праці працівників гуртожитку військового містечка № НОМЕР_2 , кошториси прибутку та витрат гуртожитку військового містечка № НОМЕР_2 тощо (т.1 а.с.114-116, т.2 а.с.33-36, 143-145). Згідно індивідуальної картки обліку будівлі ( АДРЕСА_3 ) будівля №93«а» Військовою академією м.Одеси обліковується як гуртожиток (т.1 а.с.38). Мешканцям гуртожитку військового містечка № НОМЕР_2 нараховується плата за комунальні послуги, така плата нараховується й ОСОБА_1 як мешканцю кімнати блоку АДРЕСА_7 (т.2 а.с.146).

У сенсі положень статей 1-4 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» будівля №93«а» військового містечка № НОМЕР_2 , розташованого по АДРЕСА_3 , як державне майно, що має статус військового майна, перебуває на балансі Військової академії м.Одеси та на обліку в Квартирно-експлуатаційному відділі м.Одеси.

Міністерство оборони України, Квартирно-експлуатаційний відділ м.Одеси, Військова академія м.Одеси виходять з того та надають цьому докази, що будівля №93«а» військового містечка № НОМЕР_2 , що знаходиться по АДРЕСА_3 , обліковується та використовується як гуртожиток. Дійсно ця будівля згідно генплану військового містечка, інвентаризаційних документів, фінансово-економічного обліку значиться як гуртожиток. Однак ця обставина, сама по собі не є підставою для виселення відповідачів зі спірної кімнати як з жилого приміщення гуртожитку, оскільки ухвалення судового рішення про виселення з гуртожитку передбачає наявність у будівлі статусу гуртожитку, який будівля набуває після реєстрації виконавчим комітетом місцевої ради. Безспірно встановлено, що виконавчим комітетом Одеської міської ради чи уповноваженими ним органами рішення щодо будівлі №93«а» не приймалось, відповідно, реєстрація будівлі №93«а» як гуртожитку не проведена, відтак, правові підстави виселяти відповідачів з приміщення цієї будівлі як з кімнати гуртожитку із застосуванням норм матеріального права, що регулюють правовідносини користування гуртожитками, відсутні.

Самоправність зайняття кімнати, на яку посилаються позивачі, теж напряму пов`язана зі статусом будівлі, який на сьогоднішній день не приведений до вимог діючого законодавства.

Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті ради (ст.ст.127, 128 ЖК України). Особливий правовий режим гуртожитків обумовлений їх функціональним призначенням, яке полягає у забезпеченні тимчасовим житлом фізичних осіб. У сфері житлового права гуртожитком визначається спеціально споруджений або переобладнаний для цієї мети жилий будинок (частина будинку), який зареєстрований як гуртожиток у виконавчому органі відповідно ради або державній адміністрації і призначений для тимчасового проживання громадян у період роботи (служби), навчання.

Інструкцією про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затвердженою наказом Міністерства оборони України від 30 листопада 2011 року №737, передбачено, що під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети житлові будинки, казарми та інші будівлі, які мають бути зареєстровані у виконавчому органі сільських, селищних, міських, районних у містах рад або районній державній адміністрації (п.5.1); казарми це будівлі, розташовані на територіях військових містечок, які переобладнані для тимчасового проживання військовослужбовців та не зареєстровані в органах місцевого самоврядування як об`єкти житлового фонду (п.6.1); за рішенням Міністра оборони України може бути порушено клопотання перед місцевою радою (відповідною державною адміністрацією) про реєстрацію казарми як гуртожитку чи житлового будинку.

Згідно інформації Одеської міської ради, наданої у грудні 2015 року на запит суду апеляційної інстанції, будівля № 93«а» військового містечка АДРЕСА_8 , в якості гуртожитку виконавчим комітетом Одеської міської ради не зареєстрована (т.2 а.с.164-166).

24 червня 2015 року Верховним Судом України в справі №6-191цс15 прийнято постанову, в якій висловлено правову позицію щодо виселення колишніх членів сім`ї військовослужбовця з займаного ними приміщення без надання іншого житлового приміщення, за змістом якої правове значення має статус будівлі як гуртожитку на час вселення осіб в кімнату такої будівлі, до того ж статус будівлі як гуртожитку має бути не лише присвоєний рішенням органу місцевого самоврядування, а й будівля на підставі такого рішення має бути зареєстрована як гуртожиток (постанова ВСУ від 24 червня 2015 року в справі №6-191цс15) (т.2 а.с.178-180).

Міністерство оборони, КЕВ м.Одеси, Військова академія м.Одеси підтверджують, що кімната в будівлі №93«а» була надана для проживання військовослужбовцю ОСОБА_3 та членам його сім`ї (дружина ОСОБА_1 , дочка ОСОБА_2 ) в період його служби, однак вважають, що після розірвання шлюбу ОСОБА_1 як колишня дружина зобов`язана була разом з дочкою ОСОБА_2 звільнити кімнату. Міністерство оборони, КЕВ м.Одеси, Військова академія м.Одеси посилаються на те, що військовослужбовець запасу ОСОБА_3 після розлучення звільнив житлову кімнату та в такій не проживає, на території військового містечка не знаходиться (з серпня 2011 року перепустка на територію містечка № НОМЕР_2 не видавалась), проте, ОСОБА_3 залишається бути зареєстрованим за адресою військового містечка № НОМЕР_2 , продовжувати перебувати на квартирному обліку (поставлений на облік у 1994 році складом сім`ї 3 особи, на час розгляду справи перебуває на обліку складом сім`ї 1 особа) з правом на першочергового отримання житлової площі, питання щодо його виселення не ставиться.

У сенсі правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи №6-191цс15, де мали місце схожі обставини, правове значення в розгляді справи про виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 має те, що на час вселення відповідачів у будівлю на підставі письмового дозволу начальника Одеського інституту Сухопутних військ, будівля не мала статусу гуртожитку, відповідачі були прописані за адресою будівлі і проживають в такій з 1994 року.

Правові підстави для ухвалення рішення про задоволення позову відсутні.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 313, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу, підтриману Міністерством оборони України, відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 23 квітня 2015 року в справі за позовом військового прокурора Одеського гарнізону Південного регіону України в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, Квартирно-експлуатаційного відділу м.Одеси до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , за участю третьої особи Військової академії м. Одеси, ОСОБА_3 про виселення залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Л.М.Вадовська

Судді Л.Г.Ващенко

Г.Я.Колесніков