АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-1256/11р. Категорія : трудові
Головуючий 1-ї інстанції - Григор'сва А .О. Доповідач - ШвецоваЛ.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 лютого 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді - Швецової Л.А.,

Суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

При секретарі - Подпрядової В.Г. розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2010 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка, треті особи: директор театру Сакаян Маргарита Норіковна, Харківська обласна державна адміністрація про визнання недійсним наказів та стягнення заборгованості по заробітній платі, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2009 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати недійсними накази Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка № 16-Л від 06.02.2009 року , №33-Л від 08.04.2009 року, стягнути на його користь з відповідача 18739,16 грн., що складає суму недоплаченої йому заробітної плати.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 посилався на те, що відповідно до наказу від № 6-Л від 15.01.2003 року він працює у Харківському державному академічному драматичному театрі ім. Т.Г. Шевченка на посаді актора, провідного майстра сцени.

Постановою Кабінету Міністрів України від 28 липня 2004 року за № 968 «Про впорядкування оплати праці працівників державних академічних театрів» та Наказом Міністерства культури та туризму України від 18.10.2005 року № 475 «Про впорядкування оплати праці працівників культури на основі Єдиної тарифної сітки» з 1 -го вересня 2005 року його посадовий оклад збільшено на 100% за рахунок введення додаткового коефіцієнту підвищення посадових окладів.

Наказом директора театру Сакаян М.Н. за № 16-Л від 06.02.2009 року «Про зміну істотних умов праці працівників театру» та наказом за № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» з посадового окладу позивача було знято коефіцієнт академічного, а його незаконно переведено на неповний робочий день з оплатою праці у розмірі 0, 25 посадового окладу.

У листопаді 2010 року ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненою позовною заявою в якій просив визнати зазначені накази недійсними, поновивши порушенні відповідачем умови праці, а саме посадовий оклад з урахуванням 100% коефіцієнту підвищення посадових окладів для працівників закладів культури, які мають статус академічних, у розмірі 3 874,21 грн., стягнути з театру ім.. Т.Г. Шевченка недоотриману заробітну плату у розмірі 18 739,16 грн. та зобов'язати Харківську обласну державну адміністрацію виділити кошти в зазначеній сумі адміністрації театру для розрахунку з позивачем. В судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача та третьої особи позовні вимоги не визнали та з посиланням на безпідставність та недоведеність позову просили суд відмовити в його задоволенні.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2010 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Харківського державного академічного драматичного театру ім. Т.Г. Шевченка, треті особи: директор театру Сакаян М.Н., Харківська обласна державна адміністрація про визнання недійсним наказів та стягнення заборгованості по заробітній платі відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким позов задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування його позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що позивач працює з 15.01.2003 року у Харківському державному академічному драматичному театрі ім. Т.Г. Шевченка на посаді актора, провідного майстра сцени. Наказом директора театру Сакаян М.Н. за № 16-Л від 06.02.2009 року «Про зміну істотних умов праці працівників театру» та наказом за № 33-Л від 08 квітня 2009 року «Про тимчасові заходи» з посадового окладу позивача було знято коефіцієнт академічного, а його незаконно переведено на неповний робочий день з оплатою праці у розмірі 0, 25 посадового окладу.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про театри і театральну справу» від 31 травня 2005 року N 2605-ІУ фінансування діяльності театрів залежно від форм власності, статусу та інших ознак, установлених бюджетним законодавством, здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України, бюджету Автономної Республіки Крим, інших місцевих бюджетів, а також коштів підприємств, установ, організацій, громадян та їх об'єднань. Засновники театрів здійснюють фінансування їх діяльності в порядку і розмірах, передбачених установчими документами.

Згідно зі ст. 1 Статуту Театру ім. Т.Г.Шевченка, затвердженого начальником управління культури Харківської обласної державної адміністрації 22 вересня 2005 року, засновником театру є Харківська обласна рада, повноваження з управління театром здійснює управління культури обласної державної адміністрації, театр фінансується з обласного бюджету.

Статтею 98 Кодексу законів про працю України передбачено, що оплата праці працівників установ і організацій, які фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів, у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних доходів.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 13 Закону України «Про оплату праці» від 24 березня 1995 року N 108/95-ВР джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, - є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та з інших джерел. Організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; генеральної угоди на державному рівні; галузевих, регіональних угод; колективних договорів; трудових договорів. Суб'єктами організації оплати праці є: органи державної влади та місцевого самоврядування; власники, об'єднання власників або їх представницькі органи; професійні спілки, об'єднання професійних спілок або їх представницькі органи; працівники. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

З вказаного вбачається, що при вирішенні спорів про виплату надбавок та доплат працівникам установ і організацій, що фінансуються з бюджету, необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат.

Відповідно до ч.ч. З, 4 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 2 Закону України „ Про оплату праці" структура заробітної плати складається з основної заробітної плати, додаткової заробітної плати, а також інших заохочувальних та компенсаційних виплат. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад установлені зазначеними актами нормами.

Частино. 1 ст. 15 зазначеного закону передбачено, що форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розмірі надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат встановлюється підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством та галузевими угодами.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду стосовно відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки оплата праці працівників театру здійснюється у межах затверджених кошторисом видатків на утримання театру, театр є неприбутковою організацією, відповідно до наданих до суду копій наказав та попереджень вбачається, що позивач був письмово попереджений про майбутні зміни в оплаті праці а також його було попереджено про припинення трудового договору у разі незгоди продовжити роботу у нових умовах, з вказаними наказами позивач погодився. Крім цього позивачем в судовому засіданні не були спростовані дані. Які міститься в табелі обліку робочого часу, відповідно до якого позивач з 12 квітня по ЗО вересня 2009 року працював неповний робочий день і тому заробітна плата нараховувалася за фактично відпрацьований час.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Що стосується посилання позивача в апеляційній скарзі на порушення судом норм Закону " Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності», відповідно до якої зміна умов трудового договору, оплати праці працівників, які є членами виборних профспілкових органів, допускається лише за попередньої згоди виборного органу, членом якого вони є, судова колегія вважає, що це не є підставою для висновку про незаконність дій відповідача, оскільки зазначеною нормою закону передбачено отримання згоди у разі зміни умов трудового договору лише з працівником, який є членом саме виборного профспілкового органу, а не первинної профспілкової організації.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2010 року без

змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді