Провадження № 2/202/92/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

29 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльові А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2013 року позивачка звернулася до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення аліментів на утримання дитини, яку 29 жовтня 2015 року уточнила. У позовній заяві та в судовому засіданні позивачка посилається на те, що 20 липня 2001 року вона одружилася з відповідачем. Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 липня 2013 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. З листопада 2011 року вона з відповідачем не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, відповідач виїхав до ОСОБА_4. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в добровільному порядку не надає, участі у вихованні дочки не приймає. Відповідач має постійний дохід. Дитина навчається у СЗШ № 45, відвідує гурток танців та з метою оздоровлення періодично займається плаванням, що потребує значних витрат. Просила суд з урахуванням уточнень стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення особи громадянина ОСОБА_4 № НОМЕР_1, видане 15 листопада 2011 року МВС ОСОБА_4 в місті Холон, який проживає за адресою: ОСОБА_4, місто Холон, вулиця Адар, 7, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі, в розмірі 8 000 (вісім тисяч) грн. 00 коп. щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.

Позивачка у судове засідання зявилася, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити.

Відповідач у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог частини 1 статті 415 Цивільно-процесуального кодексу України, Гаазької Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, до якої Україна приєдналась відповідно до Закону України "Про приєднання України до Конвенції про вручення за кордоном судових та позасудових документів у цивільних або комерційних справах" від 19 жовтня 2000 року № 2052-ІІІ, який набрав чинності 01 грудня 2001 року та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, судом було складено та направлено до відповідного запитуваного органу ОСОБА_4 прохання про вручення за кордоном судових або позасудових документів, а саме: позовної заяви ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ОСОБА_4, місто Холон, вулиця Адар, 7, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи (аркуші справи 14-15, 23), яке було повернуто на адресу суду без виконання, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи (аркуш справи 25). Також відповідно до вимог частин 1, 2 статті 415 Цивільно-процесуального кодексу України, Гаазької Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року та Інструкції про порядок виконання міжнародних договорів з питань надання правової допомоги в цивільних справах щодо вручення документів, отримання доказів та визнання і виконання судових рішень, судом було складено та направлено до відповідного запитуваного органу ОСОБА_4 через Міністерство юстиції України запит про міжнародну правову допомогу, а саме: допит відповідача по справі ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, який проживає за адресою: ОСОБА_4, місто Холон, вулиця Адар, 7, що підтверджується матеріалами даної цивільної справи (аркуші справи 16-22, 160). Судом по справам сім'ї округу Тель-Авів в присутності судді Єхезкіеля Еліягу та перекладача Сімон Пасиг 21 січня 2015 року, було допитано в якості відповідача ОСОБА_2, про що було складено протокол. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 21 січня 2015 року пояснив, що ОСОБА_1 є його колишньою дружиною. Вони розлучилися в 2014 році на підтвердження цього позивачкою ОСОБА_1 було надіслано відповідачу ОСОБА_2 відповідні документи. У них є 10 річна дочка. На даний час він не працює. Він після операції. Живе на виплати по безробіттю ("Гавтахат Гахнаса"). У нього є відповідні довідки на підтвердження цього, але вони не з ним. Кожного місяця він направляє 100 доларів США в Україну. Два роки тому дружина з дитиною були в ОСОБА_4, він сплатив вартість квитків, для цього він отримав кредит. Позовну заяву він не отримував. Після присяги на питання суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що на теперішній час сума виплати по безробіттю складає 2 500 нових шекелів. Він після операції, але повернеться на роботу через кілька місяців. Коли він працює, то заробляє близько 5 500 нових шекелів в місяць. Проживає він в АДРЕСА_1. Винаймає квартиру за 2 000 нових шекелів. Він працює охоронцем. Йому 57 років. Проживає з дружиною. Він звернувся з заявою в "Амідар", в якій просив надати йому допомогу щодо сплати оренди квартири, однак ще допомогу не отримував. Він не зможе прожити, якщо буде сплачувати аліменти у розмірі 30% від заробітної плати. Щодо участі в судовому розгляді справи в Україні чи передачу всіх необхідних документів в Україну, йому необхідно подумати. Операція була щодо видалення жовчного міхура. Операція була в червні 2014 року. Після надання відповідей на питання суду відповідач ОСОБА_2 пояснив, що він зацікавлений сплачувати аліменти. Він може надати квитанції щодо направлення коштів. Він не хоче судитися в Україні. 21 січня 2015 року судове засідання по допиту в якості відповідача ОСОБА_2 було відкладено на 24 березня 2015 року о 09 годині 00 хвилин, у зв'язку з тим, що за ствердженням відповідача ОСОБА_2, він отримав лише повідомлення про явку до суду, а позовну заяву він не отримував. Крім того, судом відповідачу ОСОБА_2 було надано строк на подачу письмових заперечень на позовну заяву протягом тридцяти діб та надання медичних довідок, довідки по виплаті допомоги по безробіттю та дванадцяти квитанцій про отримання заробітної плати до операції. Протокол щодо допиту в якості відповідача ОСОБА_2 від 24 березня 2015 року до Індустріального районного суду не надійшов. Судом по справам сім'ї у місті Тель-Авів Яффо в присутності судді Єхезкіеля Еліягу та перекладача Сімон Пасиг 18 травня 2015 року було продовжено допит в якості відповідача ОСОБА_2, про що було складено протокол. Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні 18 травня 2015 року на питання суду пояснив, що досі отримує допомогу по безробіттю. В нього є ускладнення хвороби, йому слід пройти ще операцію, в нього грижа, є аналізи, а також початок екземи (показує суду свої лікті). Допомогу отримує у розмірі 2 400 нових шекелів. Його дружина заробляє приблизно 3 000 нових шекелів, вона прибиральниця. Оренда квартири коштує 2 500 нових шекелів, як вказано у договорі. Він і досі надсилає 100 доларів ОСОБА_1. Договір про оренду квартири включає в себе сплату податків, бо це квартира з півтора кімнатами. На ліки він витрачає до 200 нових шекелів щомісячно. Ще він витрачає на господарські потреби, трохи на одяг та на харчування. Більше йому додати нічого. Він розуміє позов ОСОБА_1, але у світі його стану здоров'я він не працює та живе з допомоги, сплачує оренду, в нього не має можливості сплачувати чверть його доходу, та просить продовжити сплачувати суму 100 доларів на утримання дочки, яка є великою сумою від його заробітку та достатньою сумою для неповнолітньої дитини в Україні. Ця сума є половиною заробітку в Україні. По мірі того, як він зароблятиме більше, надсилатиме з радістю більше без жодних прохань. Слід підкреслити, що до сьогодні він постійно переказував щомісячно 100 доларів та намагається надалі це робити. В нього немає можливості їхати в Україну та сплачувати проїзд та просить суд врахувати його становище при встановленні аліментів. Також відповідач ОСОБА_2 05 травня 2015 року подав до суду зі справ сімї округу Тель-Авів письмове заперечення на позов ОСОБА_1, в яких пояснив, що після розлучення з дружиною ОСОБА_1, громадянкою України, він покинув межі України та повернувся до ОСОБА_4 на постійне місце мешкання у 2011 році. Згідно з договором з його колишньою дружиною, який вони уклали, він має надсилати щомісячно суму у розмірі 100 доларів США. Ця сума на сьогодні перевищує мінімальну заробітну плату в Україні. Він почав надсилати аліменти через кілька місяців після виїзду до ОСОБА_4, квитанції додаються. Крім того, він сплатив повністю відвідування його доньки та колишньої дружини до ОСОБА_4 у 2013 році. Він надсилає додаткові подарунки щоразу без звязку з сумою, що він обіцяв переказувати. Він був би радий допомагати більше, але у зв'язку з його станом здоровя та виконаної операції, йому тяжко повернутися до роботи та існувати на допомогу національного страхування, довідки додаються. Також він продовжує надсилати аліменти та не розуміє у чому справжня мета його колишньої дружини за позовом до нього.

Суд заслухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали цивільної справи та матеріали допиту в якості відповідача, які надійшли з адміністрації суддів Ізраїлю на виконання запиту про міжнародну правову допомогу, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 20 липня 2001 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серія I-КИ № 134771 (аркуш справи 7). Заочним рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 29 липня 2013 року (аркуш справи 170) шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. Від шлюбу мають спільну дитину - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-КИ № 264260 (аркуш справи 8). З 2011 року позивачка з відповідачем не ведуть спільного господарства, не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, відповідач виїхав до ОСОБА_4. Відповідач матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дочки в добровільному порядку надає, але не регулярно, участі у вихованні дочки не приймає. Дитина навчається у СЗШ № 45. Відповідач не працює. Стягнення по виконавчим листам з ОСОБА_2 не проводиться, на обліку у лікарів не стоїть. Інших непрацездатних осіб на утриманні не має.

Відповідно частин 1, 2, 3 статті 10 Цивільно-процесуального кодексу України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 60 Цивільно-процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до частин 1, 3, 4 статті 212 Цивільно-процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до частин 1, 2, 3 статті 58 Цивільно-процесуального кодексу України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до частин 1, 2 статті 59 Цивільно-процесуального кодексу України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до частини 2 статті 410 Цивільно-процесуального кодексу України іноземні особи мають процесуальні права та обов'язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, за винятками, встановленими Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Суд, дослідивши пояснення відповідача (протоколи допиту від 21 січня 2015 року та від 18 травня 2015 року, (аркуші справи 66-67, 94-95) та письмове заперечення на позов, (аркуш справи 97) та надані ним письмові докази (аркуші справи 86-89, 90-91, 105, 108-159) ставиться до них критично, оскільки пояснення та письмові спростування на позов відповідача є суперечливими, надані письмові докази - такими, що суперечать поясненням та письмовим запереченням на позов відповідача, а на підтвердження інших пояснень відповідачем взагалі не надано жодних доказів.

Так, під час допиту відповідача ОСОБА_2 в суді зі справ сімї округу Тель-Авів 21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68), на питання суду пояснив, що йому в червні 2014 року було зроблено операцію щодо видалення жовчного міхура, у нього є відповідні довідки, під час допиту 18 травня 2015 року (аркуші справи 81-83, 94-96), на питання суду пояснив, що йому слід пройти ще одну операцію, в нього грижа, є аналізи, а також почалася екзема, однак не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження цього, а згідно копії довідки медичного центру імені Сураського у місті Тель-Авів від 30 березня 2014 року реєстраційний номер 14684 (аркуші справи 91, 104), наданою ОСОБА_2 до суду зі справ сімї округу Тель-Авів, в графі діагноз зазначено, що жовчний міхур без діагностичних відхилень. Відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу стосовно того, що він перебуває у будь-якого лікаря на обліку.

21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68) під час допиту відповідач ОСОБА_2 в суді зі справ сімї округу Тель-Авів пояснив, що живе на гроші допомоги по безробіттю ("Гавтахат Гахнаса"), яка становить 2 500 нових шекелівта у нього є відповідні довідки, а під час допиту 18 травня 2015 року (аркуші справи 81-83, 94-96) пояснив, що продовжує отримувати допомогу, яка становить 2 400 нових шекелів. Дані пояснення є суперечливими, тому суд не може їх прийняти до уваги. Також відповідачем не було надано суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження щодо отримання допомоги по безробіттю.

ОСОБА_2 21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68) в суді зі справ сімї округу Тель-Авів та в свойому письмовому спростуванні на позов (аркуші справи 84, 97), пояснив, що в 2013 році він повністю сплатив вартість квитків до ОСОБА_4 та перебування в ОСОБА_4 його доньки та колишньої дружини. Також в своєму письмовому запереченні на позов (аркуші справи 84, 97) відповідач вказує, що надсилає додаткові подарунки щоразу без звязку з сумою, яку обіцяв переказувати, однак не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження цього. Дані обставини не можуть бути взяті судом до уваги, оскільки не є підставою для призначення чи відмови в призначенні аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а навпаки є обовязком відповідача як батька по відношенню до дитини.

21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68) під час допиту відповідач ОСОБА_2 в суді зі справ сімї округу Тель-Авів на питання суду пояснив, що орендує квартиру, розмір оренди становить 2 000 нових шекелів, а під час допиту 18 травня 2015 року (аркуші справи 81-83, 94-96) на питання суду пояснив, що розмір оренди відповідно до договору становить 2 500 нових шекелів. Крім того, ОСОБА_2 надав суду копію договору оренди укладений 20 лютого 2014 року (аркуші справи 86-89, 99-102), відповідно до підпункту А пункту 4 даного договору розмір оренди складає 2 500 нових шекелів, однак відповідно до пункту 3 даного договору орендодавець (ОСОБА_5) здає в оренду, а орендар (ОСОБА_2) орендує квартиру виключно для житла та речі у квартирі для використання на 12 місяців починаючи від 20 лютого 2014 року до 20 лютого 2015 року. Дані пояснення є суперечливими, тому суд дослідивши та оцінивши даний доказ не може його прийняти, як належний та допустимий.

Під час допиту 18 травня 2015 року (аркуші справи 81-83, 94-96) в суді зі справ сімї округу Тель-Авів відповідач ОСОБА_2 на питання суду пояснив, що він витрачає до 200 нових шекелів щомісячно на ліки, однак не надав суду належні та допустимі докази на підтвердження цього.

Також відповідач під час допиту 21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68), 18 травня 2015 року (аркуші справи 81-83, 94-96) в суді зі справ сімї округу Тель-Авів пояснив, що щомісячно направляє грошові кошти на сплату аліментів у розмірі 100 доларів США та надав суду копії квитанцій переказу грошей Вестерн Юніон від 25 грудня 2011 року (аркуш справи 108), від 19 січня 2012 року (аркуш справи 109), від 27 лютого 2012 року (аркуш справи 110), від 27 березня 2012 року (аркуш справи 111), від 16 квітня 2012 року (аркуш справи 112), від 24 квітня 2012 року (аркуш справи 113), від 28 травня 2012 року (аркуш справи 114), від 21 листопада 2012 року (аркуш справи 115), від 13 грудня 2012 року (аркуш справи 116), неможливо прочитати дату (аркуш справи 117), від 14 січня 2013 року (аркуш справи 118), від 20 березня 2013 року (аркуш справи 119), від 18 квітня 2013 року (аркуш справи 120), від 19 травня 2013 року (аркуш справи 121), від 13 червня 2013 року (аркуш справи 122), від 22 липня 2013 року (аркуш справи 123), від 24 липня 2013 року (аркуш справи 124), від 18 серпня 2013 року (аркуш справи 125), від 20 серпня 2013 року (аркуш справи 126), від 15 вересня 2013 року (аркуш справи 127), від 20 жовтня 2013 року (аркуш справи 128), від 27 жовтня 2013 року (аркуш справи 129), від 24 листопада 2013 року (аркуш справи 130), від 24 листопада 2013 року (аркуш справи 131), від 23 березня 2014 року (аркуш справи 132), від 28 квітня 2014 року (аркуш справи 133), від 19 травня 2014 року (аркуш справи 134), від 29 червня 2014 року (аркуш справи 135), від 27 серпня 2014 року (аркуш справи 136), від 05 жовтня 2014 року (аркуш справи 137), від 26 жовтня 2014 року (аркуш справи 138), від 30 листопада 2014 року (аркуш справи 139), від 28 грудня 2014 року (аркуш справи 140), від 02 лютого 2015 року (аркуш справи 141), від 02 березня 2015 року (аркуші справи 90, 103).

Відповідно до частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України сімейні обов'язки є такими, що тісно пов'язані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу.

Копії квитанцій від 25 грудня 2011 року (аркуш справи 108), від 19 січня 2012 року (аркуш справи 109), від 27 лютого 2012 року (аркуш справи 110), від 21 листопада 2012 року (аркуш справи 115), неможливо прочитати дату (аркуш справи 117), суд до уваги не бере, оскільки вони не мають жодного відношення до справи та не мають значення для її вирішення, так як, в даних квитанціях відправником є ОСОБА_6, яка не має жодного відношення до даної справи та відповідно до частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України не може виконувати обовязки щодо сплати аліментів за відповідача.

Копія квитанції від 16 квітня 2012 року (аркуш справи 112), не може бути прийнята судом до уваги, оскільки не має жодного відношення до даної справи та не має значення для її вирішення, так як, відправником є ОСОБА_6, а отримувачем є ОСОБА_7, яка не має жодного відношення до даної справи.

З усіх інших копій квитанцій видно, що відповідач направляє кошти ОСОБА_1 не регулярно, а також в даних квитанціях не вказано призначення коштів, а тому суд не взмозі встановити факт того, що дані кошти перераховувалися позивачці в якості сплати аліментів на утримання їхньої неповнолітньої дитини.

Також є суперечливими пояснення ОСОБА_2 в його письмовому запереченні на позов (аркуші справи 84, 97) стосовно того, що після розлучення з дружиною ОСОБА_1, він покинув межі України та повернувся до ОСОБА_4 на постійне місце мешкання у 2011 році та пояснення відповідача під час допиту 21 січня 2015 року (аркуші справи 62-64, 66-68) в суді зі справ сімї округу Тель-Авів, де він пояснив, що розлучився з позивачкою у 2014 році, що підтверджується заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 29 липня 2013 року (аркуш справи 170).

Відповідно до частини 4 статті 157 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини 1 статті 189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

В своєму письмовому запереченні на позов відповідач вказує, що згідно з договором, укладеним з позивачкою, він має надсилати щомісячно 100 доларів США. Однак відповідачем не було надано даного договору, тому суд не бере до уваги даний факт, оскільки він не підтверджений документально.

Відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Суд також не бере до уваги те, що дитина відвідує гурток танців, що підтверджується довідкою від 04 червня 2013 року (аркуш справи 9) та, з метою оздоровлення, періодично займається плаванням, оскільки це відповідно до частини 1 статті 185 Сімейного кодексу України є додатковими витратами, які є обовязком обох батьків та не є предметом розгляду даної справи.

Відповідно до статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Відповідно до частини 1 статті 8 Цивільно-процесуального кодексу України суд вирішує справи відповідно до Конституції України, законів України та міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до частин 1, 2 статті 13 Сімейного кодексу України частиною національного сімейного законодавства України є міжнародні договори, що регулюють сімейні відносини, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо в міжнародному договорі України, укладеному в установленому порядку, містяться інші правила, ніж ті, що встановлені відповідним актом сімейного законодавства, застосовуються правила відповідного міжнародного договору України.

Згідно зі статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод кожен із подружжя має рівні цивільні права та обовязки у відносинах між собою і зі своїми дітьми, а також щодо одруження, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до частини 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до частин 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до статті 4 Конвенції про права дитини держави-учасниці вживають всіх необхідних законодавчих, адміністративних та інших заходів для здійснення прав, визнаних у цій Конвенції. Щодо економічних, соціальних і культурних прав Держави-учасниці вживають таких заходів у максимальних рамках наявних у них ресурсів і при необхідності в рамках міжнародного співробітництва.

Відповідно до частини 1 статті 18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до принципу 7 Декларації прав дитини якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках.

Відповідно до статті 11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на достатній життєвий рівень для нього і його сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг і житло, і на неухильне поліпшення умов життя. Держави-учасниці вживуть належних заходів щодо забезпечення здійснення цього права, визнаючи важливе значення в цьому відношенні міжнародного співробітництва, основаного на вільній згоді.

Відповідно до статті 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло.

Відповідно до статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Повнолітні діти зобов'язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сімї разом з батьками або в сімї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обовязком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Відповідно до частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до частин 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Відповідно до частин 1, 2 статті 184 Сімейного кодексу України Якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Як видно з друкованого видання ОСОБА_4 «Максимум» № 610 від 28 серпня 2015 року (аркуш справи 169) на сьогодні розмір аліментів в ОСОБА_4 складає приблизно 1 300 1 400 нових шекелів не враховуючи витрати на проживання дитини та на додаткові витрати гуртки, витрати на лікарів.

Згідно офіційного курсу Національного банку України станом на 04 листопада 2015 року, 1 (один) Ізраїльський шекель складає 5 гривень 94 копійок.

Аліменти у розмірі 8 000 гривень, що відповідно до офіційного курсу Національного банку України станом на 04 листопада 2015 року, становить 1 346,80 нових шекелів, дана сума є середнім розміром аліментів в ОСОБА_4.

Відповідно до частини 1 статті 3 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 11 Цивільно-процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 1 статті 110 Цивільно-процесуального кодексу України позови про стягнення аліментів, про визнання батьківства відповідача, позови, що виникають з трудових правовідносин, можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Відповідно до частини 1 статті 414 Цивільно-процесуального кодексу України підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України.

Беручи до уваги вище викладене, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги позивачки та стягнути з відповідача аліменти на дитину у розмірі 8 000 гривень 00 копійок, оскільки відповідач офіційно ніде не працює, має нерегулярний, мінливий дохід, переказує гроші на дитину не регулярно, стягнення по виконавчим листам з нього не проводяться, а також те, що відповідач на обліку у лікарів не перебуває.

Відповідно до частин 1, 2 статті 79 Цивільно-процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: - позивачі у справах про стягнення аліментів.

Відповідно до частини 3 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

З відповідача відповідно до вимог частини 3 статті 88 Цивільно-процесуального кодексу України необхідно стягнути на користь держави судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок.

Відповідно до частини 1 статті 217 Цивільно-процесуального кодексу Українисуд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.

Відповідно до частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Відповідно до пункту 1 частини 1 та частини 2 статті 367 Цивільно-процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішень у справах про: 1) стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Суд, ухвалюючи рішення, може допустити негайне його виконання у разі стягнення всієї суми боргу при присудженні платежів, визначених пунктами 1, 2 і 3 частини першої цієї статті.

Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільно-процесуального кодексу України рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Відповідно до частини 1 статті 294 Цивільно-процесуального кодексу України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Керуючись статтею 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, статтями 3-5, 18, 27 Конвенції про права дитини, принципами 6-7 Декларації прав дитини, статтями 10-11 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, статтями 9, 48, 51, 55 Конституції України, статтями 8, 11-12 Закону України «Про охорону дитинства», статтею 5 Закону України «Про судовий збір», пунктами 15-17 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», статтями 1-2, 7, 9, 13, 15, 18, 141, 155, 157, 180-182, 184-185, 189-191 Сімейного Кодексу України та статтями 1, 3-4, 8, 10-11, 15, 30, 57-61, 64, 79, 88, 107, 110, 128, 131, 174, 179, 212-214, 215, 217, 223, 294, 367, 410, 414 Цивільно-процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.

Стягувати з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення особи громадянина ОСОБА_4 № НОМЕР_1, видане 15 листопада 2011 року МВС ОСОБА_4 в місті Холон, який проживає за адресою: ОСОБА_4, АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4) на утримання дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 8 000 (вісім тисяч) гривень 00 копійок щомісячно з урахуванням індексації, починаючи стягнення з 11 липня 2013 року і до повноліття дитини.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, посвідчення особи громадянина ОСОБА_4 № НОМЕР_1, видане 15 листопада 2011 року МВС ОСОБА_4 в місті Холон, який проживає за адресою: ОСОБА_4, АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 копійок.

Рішення підлягає обовязковому негайному виконанню в межах суми платежу за один місяць.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення, апеляційної скарги.

У разі якщо рішення постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 10 днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя С.Г. Зосименк