Справа № 742/28/15-ц Провадження № 22-ц/795/475/2015 Головуючий у I інстанції: Зарічна Л. А.
Категорія: цивільна Доповідач: Харечко Л. К.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

02 березня 2015 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

головуючого - судді Харечко Л.К.,

суддів: Зінченко С.П., Вінгаль В.М.,

при секретарі - Шкарупі Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року у задоволенні позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором без номеру від 31 березня 2006 року відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ „ПриватБанк" просить вказане рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість ухваленого рішення та порушення судом матеріальних та процесуальних норм права.

Незаконність оскаржуваного рішення апелянт обґрунтовує тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для застосування до вказаних кредитних правовідносин наслідків спливу позовної давності згідно ст. 257 ЦК України, оскільки відповідно до кредитного договору сторони погодили, що строк дії вказаного договору встановлюється з дня його підписання сторонами і діє до повного виконання позичальником зобов'язань за цим договором. Апелянт зазначає, що термін дії кредитного договору не є припиненим й на сьогоднішній день, оскільки відповідач не надав письмової заяви про закриття картрахунку, у зв'язку з чим строк дії карти відповідача було подовжено на такий же строк, а відтак строк позовної давності не може бути пропущений, оскільки зобов'язання за договором не виконані.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" про стягнення заборгованості за кредитним договором від 31.03.2006 року, суд першої інстанції виходив з того, що за умов недоведеності позивачем поважних причин пропущеної позовної давності у відповідності до вимог чинного законодавства та наявності відповідної письмової заяви відповідача, до даних правовідносин підлягають застосуванню наслідки спливу позовної давності.

Такий висновок суду ґрунтується на законі та відповідає обставинам справи і з ним погоджується апеляційний суд, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між сторонами 31.03.2006 року укладено договір № б/н, згідно якого ОСОБА_1 отримала кредит у розмірі 2900,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку із базовою процентною ставкою - 3% в місяць із розрахунку 365 днів у році та строком дії кредитного ліміту, що відповідає строку дії картки.

Порядок погашення заборгованості - щомісячними платежами в розмірі 7% від суми заборгованості.

Позичальник ОСОБА_1 істотно порушила умови кредитного договору, несвоєчасно здійснюючи погашення даного кредиту, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яка станом на 30 квітня 2013 року становила 39479 грн. 40 коп., про стягнення якої банк у 2013 року звертався до Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 01 жовтня 2013 року, яке ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 19 грудня 2013 року залишено без змін, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ „ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Звертаючись до суду в січні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк" просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за вищевказаним кредитним договором, що згідно розрахунку банку станом на 30 листопада 2014 року становить 51487 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості по кредиту розміром 9875 грн. 48 коп., 38683 грн. 57 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 2427 грн. 95 коп.

Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Разом зі встановленням строку дії договору сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів в розмірі 7% від суми заборгованості), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

З наданого позивачем у справі розрахунку заборгованості за договором №б/н від 31.03.2006 року, укладеного між ПАТ КБ „ПриватБанк" та клієнтом - ОСОБА_1, станом на 30.11.2014 року вбачається, що перше зняття по даній карті відповідачем було здійснено 07 квітня 2006 року, надалі ОСОБА_1 користувалася картковим рахунком включно до 15 жовтня 2008 року, коли відбулося останнє зняття коштів та при цьому кредитна заборгованість залишилася у сумі 9894 грн. 91 коп., після чого станом на 30 листопада 2014 року жодної операції по картрахунку відповідачкою здійснено не було, але позивач продовжив нарахування заборгованості по відсотках та визначив загальну суму боргу у розмірі 51487 грн., яка складається із заборгованості по кредиту розміром 9875 грн. 48 коп., 38683 грн. 57 коп. заборгованості по процентах за користування кредитом, штрафу (фіксованої частини) розміром 500 грн. та штрафу (процентної складової) - 2427 грн. 95 коп.

Продовжуючи нарахування відсотків та звернувшись до суду із позовом про стягнення вже збільшеної суми заборгованості в термін понад 5 років, Банк порушив умови п.9.1 кредитного договору не припинив дію картки та не закрив картрахунок.

Відповідно до положень ст.256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

В зв'язку з тим, що умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України ).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України ).

Згідно ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново.

Оскільки в період з червня 2008 року по час звернення до суду боржник, будь-яких самостійних дій, направлених на погашення заборгованості по кредиту не вчиняв, а позивач не звертався до суду про стягнення заборгованості у строк, що перевищує загальний строк позовної давності з моменту настання зобов'язання сплатити кожний черговий платіж, починаючи з 2006 року до 18.09.2013 року (дата звернення позивача до суду з попереднім позовом), суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для застосування строку позовної давності до вказаних кредитних правовідносин вже за інший період нарахування кредитної заборгованості відповідачу.

Враховуючи вказані обставини справи та наявність письмової заяви відповідача про застосування позовної давності відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для застосування строку позовної давності.

Положеннями ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, оскільки в матеріалах цивільної справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження пропущення позовної давності з поважних причин чи доказів підтверджуючих переривання перебігу позовної давності.

Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк" відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 16 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання чинності.

Головуючий:Судді: