Провадження № 22ц/784/2862/15 Суддя першої інстанції Гуденко О.А.
Справа№490/6816/15-ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Темнікової В.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем Гавор В.Б.,

за участю: представника позивача ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (надалі ПАТ «Дельта Банк», Банк») до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

9 липня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 8 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 03/1/002/08-G, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит у сумі 442 800 грн. строком до 7 січня 2033 року зі сплатою 12,64% річних.

В забезпечення виконання умов кредитного договору у той же день між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року достроково стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором у загальному розмірі 500 342.74 коп., з яких: 150 61.22 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 45 361.26 грн. сума простроченої заборгованості по процентам; 417 195.92 грн. сума поточної заборгованості по кредиту; 3 442.90 грн. поточної заборгованості по процентам; 5 997.44 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також 13 284 грн. штрафу за ненадання банку договору страхування предмету іпотеки.

Рішенням апеляційної інстанції від 3 листопада 2011 року рішення районного суду змінено зменшена загальна сума боргу до 499 378.91 коп. Проте, ухвалою суду касаційної інстанції від 11 липня 2012 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року. Судове рішення не виконано.

26 червня 2013 року між публічним акціонерним товариством «Кредитпромбанк», яке є правонаступником відкритого акціонерного товариства «Кредитпромбанк», та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за умовами якого позивач набув право вимоги за вказаним кредитним договором.

У звязку з невиконанням позичальником умов кредитного договору у нього утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 27 травня 2015 року склала 895 088,94 грн.

Посилаючись на викладене, та ст. 625 ЦК України Банк просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дельта Банк» вказану заборгованість за кредитним договором, яка включає у себе тіло кредиту 432 257,14 грн., відсотки 345 043,01 грн., пеню 105 293,51 грн., а також з підстав ст. 625 ЦК України 3% від простроченої заборгованості по тілу у розмірі 3 076,08 грн. та 3% від простроченої заборгованості по відсотках 9 419,20 грн.

Заперечуючи проти позову, відповідачі посилалися на те, що заборгованість за кредитним договором була вже стягнута судовим рішенням ще у 2011 році, а тому є неприпустимим притягнення до відповідальності повторно. Просив у задоволенні позову відмовити.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просило рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 8 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір №03/1/002/08-G, відповідно до якого Банк надав відповідачу кредит в сумі 442 800 грн., строком до 7 січня 2033 року зі сплатою 12,64% річних (а.с. 5-15).

В забезпечення виконання умов кредитного договору 8 січня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_3 було укладено договір поруки (а.с. 18-23).

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року достроково стягнуто на користь ПАТ «Кредитпромбанк» з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 23 грудня 2009 року у загальному розмірі 500 342.74 коп., з яких: 150 61.22 грн. прострочена заборгованість по кредиту; 45 361.26 грн. сума простроченої заборгованості про процентам; 417 195.92 грн. сума поточної заборгованості по кредиту; 3 442.90 грн. поточної заборгованості по процентам; 5 997.44 грн. пені за несвоєчасне погашення кредиту та сплату процентів, а також 13 284 грн. штрафу за ненадання банку договору страхування предмету іпотеки.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 3 листопада 2011 року рішення районного суду змінено зменшена загальна сума боргу до 499 378.91 коп.

З дослідженої апеляційним судом цивільної справи № 2-12/588/11 вбачається, що на виконання цього рішення було видано виконавчий лист на примусове виконання судового рішення та 1 березня 2012 року винесена постанова державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Між тим, ухвалою суду касаційної інстанції від 11 липня 2012 року рішення апеляційного суду скасовано та залишено в силі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 травня 2011 року. Судове рішення не виконано.

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до умов якого до ПАТ «Дельта Банк» передано право вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором № 03/1/002/08-G (а.с.38-43).

Відповідно до додатку до зазначеного договору, передано на користь ПАТ «Дельта Банк» кредитних зобовязань за договором №03/1/002/08-G у загальному розмірі 672 516,25 грн., з яких: строкової заборгованості за тілом кредиту станом на 26 червня 2013 року 353 938,78 грн., простроченої заборгованості за тілом кредиту 78 318,36 грн., несплачених відсотків страхових 3 742,28 грн., нарахованих та несплачених прострочених відсотків 236 516,83 грн.

19 листопада 2013 року постановою державного виконавця від 19 листопада 2013 року виконавче провадження зупинено у звязку з подачею стягувачем заяви до суду про заміну сторони виконавчого провадження.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 3 березня 2014 року виконавчий лист, виданий на підставі рішення апеляційного суду від 3 листопада 2011 року таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного розрахунку заборгованості, між тим заборгованість за кредитним договором вже була стягнута судовим рішення, а отже вимоги щодо стягнення заборгованості та процентів є подвійною відповідальністю. Щодо стягнення пені та 3% річних районний суд визнав ці вимоги недоведеними.

Однак, колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Суд першої інстанції повністю цих вимог не дотримався, не визнав явку представника Банку в судове засідання обовязковою та не розяснив йому його права та обовязку у звязку з поданим позовом та не попередив про наслідки не вчинення процесуальних дій на підтвердження позовних вимог, а тому дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

Так, п. 4.6 договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитів чи сплати процентів позичальник за кожен день сплачує Банку пеню у розмірі подвійної процентної ставки, встановленої у п. 2.4. цього договору, від суми простроченого платежу, залежно від валюти кредиту, за яким виникло таке прострочення.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

З огляду на викладені правові норми та зміст кредитного договору колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог Банку, яке не виконано відповідачами, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-1206цс 15 від 23 вересня 2015 року та є обовязковою для застосування судами.

Відповідно до розяснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобовязання залишається невиконаним належним чином.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утриманими ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначив належним чином фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого невірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати як таке, що ухвалене внаслідок невірного застосування норм матеріального права та неповного зясування всіх обставин, які мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Банком на адресу апеляційного суду надано розрахунок заборгованості за кредитним договором станом на 10 липня 2015 року, однак позовні вимоги предявлені станом на 27 травня 2015 року. З огляду на приписи ч. 1 ст. 11 ЦПК України, колегія суддів при обрахуванні процентів, пені та трьох процентів виходить з наданого Банком розрахунку станом на 27 травня 2015 року.

Доказів, які б спростовували нараховані суми процентів, пені та трьох процентів річних відповідачами суду не надано.

Таким чином з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь ПАТ «Дельта Банк» підлягають стягненню станом на 27 травня 2015 року 341 151 грн. 04 коп. простроченої заборгованості по процентам за користування кредитними коштами за кредитним договором від 8 січня 2008 року; 93 586 грн. 74 коп. - пеня за несвоєчасне погашення процентів і кредиту; 2 734 грн. 36 коп. - три проценти річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту та 8 456 грн. 89 коп. три проценти річних від простроченої заборгованості по процентам, а всього 445 929 грн. 03 коп.

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у вигляді витрат на сплату судового збору при подачі позову та за апеляційну скаргу, а всього у розмірі 7 673.40 грн. (3654 +4 019.40). Судові витрати слід тягнути з ОСОБА_4 та з ОСОБА_3 з кожного у розмірі 3836.70 грн. (7673.40: 2 = 3836.70).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства Дельта Банк задовольнити частково.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 в солідарному порядку на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» станом на 27 травня 2015 року 341 151 грн. 04 коп. прострочену заборгованість по процентам за користування кредитними коштами за кредитним договором від 8 січня 2008 року; 93 586 грн. 74 коп. - пеню за несвоєчасне погашення процентів і кредиту; 2 734 грн. 36 коп. - три проценти річних від простроченої заборгованості по тілу кредиту та 8 456 грн. 89 коп. три проценти річних від простроченої заборгованості по процентам, а всього 445 929 грн. 03 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» з кожного по 3 836 грн. 70 коп. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: