ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1542/15-ц
"24" грудня 2015 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-
Обставини справи:
09.11.2015 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (діла Відповідач) про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання останнього таким, який втратив право на користування житловим будинком 2-А по вул. Комунара, с. Єлизаветівка, Петриківського району, Дніпропетровської області, яке належить Позивачу. Оскільки з Відповідачем вона розлучилася, він їй більше не потрібен. На даний час він проживає у своєї матері, але продовжує бути зареєстрованим у її будинку. На неодноразові прохання знятися з реєстраційного обліку результату не мають.
В судовому засіданні Позивач позов підтримала просила його задовольнити в повному обсязі.
Відповідач не з'явився, про причину своєї неявки не повідомив. До суду повернувся конверт направлений Відповідачу на зареєстровану у встановлену законом порядку адресу місця проживання останнього, разом з довідкою про повернення у зв'язку із: "за закінченням терміну зберігання".
Суд зазначає, що за приписами ч. 5 ст. 74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
З огляду на належне повідомлення Відповідача, справа призначена в порядку заочного розгляду, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Вислухавши пояснення Позивача, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виник спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів. Зокрема, за змістом ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Виходячи з положень ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник має право звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право.
Надані Позивачем копія титульного аркуша будівельного паспорта на забудову земельної ділянки, копія рішення №46-5/ХХІІІ від 29.06.1999 про виділення Позивачу земельної ділянки в с. Єлизаветівка по вул. Комунара, копії рішень Єлизаветівської сільської ради від 24.12.1999 про передачу у приватну власність земельної ділянки в с. Єлизаветівка, та від 06.10.2008 про надання дозволу на будівництво переходу між літньою кухнею та житловим будинком в с. Єлизаветівка по вул. Комунара, 2А не є належними та допустимими доказами на підтвердження права власності на будинок 2-А по вул. Комунара, с. Єлизаветівка, Петриківського району, Дніпропетровської області.
Таким чином Позивачем не засвідчено право власності на будинок 2-А по вул. Комунара, с. Єлизаветівка.
Окрім цього суд зауважує, що відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником.
З відома власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселяти в займане їм житло інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не вимагається.
До членів сім'ї власника будинку відносяться особи, вказані в частині 2 статті 64 цього Кодексу, тобто Відповідач в даному випадку є членом сімї власника будинку.
Згідно з ч. 4 ст. 156 ЖК України припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.
Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
В обґрунтування своїх вимог щодо втрати права на користування житлом, Позивач констатує факт не проживання Відповідача, при цьому доказів в силу статей 10 та 60 ЦПК України не надає.
Судова повістка по іншій справі про виклик до суду, яку Позивач не могла вручити Відповідачу, розписка про відсутність претензій на рухоме та нерухоме майно, а також акт обстеження житлово-побутових умов не є належними доказами, які підтверджують факт відсутності члена сім'ї без поважних причин за місцем реєстрації понад один рік. також вказані документи не можуть свідчити і про наявність домовленостей між Позивачем та Відповідачем щодо користування житлом.
За таких обставин, за відсутності підтвердження права власності на будинок, та інших обставин, з якими пов'язується факт втрати особою права користування житлом, в задоволенні позову слід відмовити за необґрунтованістю.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, розподіл судових витрат на користь Позивача не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 214-215, 218, 224-228 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням залишити без задоволення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 25.12.2015.

Суддя ОСОБА_3