Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14.12.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого-судді -Бенца К.К.,

при секретарі Турецька Я.П.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір житлового найму ,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до Ужгородського міськрайонного суду з позовом до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді та зобов'язання укласти договір житлового найму . Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 30.12.1985 року № 308 його батьку ОСОБА_2 в порядку черговості було видано ордер на вселення разом з членами його сімї: дружина-Фурдь Х.В. та син ОСОБА_2 у квариру №29 в будинку №54 по вул. Джамбула, що в м. Ужгороді із залишенням на квартирному обліку. З 1986 року він разом із сім'єю постійно проживає в цій квартирі, сплачує житлово-комунальні послуги, за власні кошти здійснив капітальний ремонт квартири. Позивач зазначає, що дане помешкання є його єдиним постійним місцем проживання. На теперішній час він один проживає у квартирі, оскільки його батьки у звязку з отриманням іншого житла переїхали на інше місце проживання. Вважає, що в силу ст. 64 ЖК УРСР набув право користування жилим приміщенням як основний квартиронаймач. Разом з тим, бажаючи зареєструвати своє право власності на квартиру, звернувся до відповідача і йому було повідомлено про те , що у нього відсутній договір найму жилого приміщення, що й стало підставою звернення до суду з позовом. З посиланням на викладене, а також на норми ст.47 Конституції України, ст.ст. 4,5,7,9 ЖК УРСР просить суд ухвалити рішення , яким визнати за ним право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді та зобов'язати відповідача укласти договір житлового найму .

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав та мотивів викладених у позові. В своїх поясненнях посилався на обставини, що викладені в позові.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, проте надав заяву датовану 10.12.2015 року про розгляд справи у його відсутність, в якій зазначив, що у вирішенні щодо предмету спору покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача,вивчивши та перевіривши в судовому засіданні матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, враховуючи принципи рівності сторін, суд дійшов до наступного.

Згідно ст. ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Ужгородської міської ради народних депутатів від 30.12.1985 року № 308 видано ордер ОСОБА_2 та членам його сімї: ОСОБА_3, ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді, що стверджується архівним витягом №142 від 15.09.2015 року виданого начальником архівного відділу (а.с.5)

Встановлені судом обставини та досліджені докази вказують на те, що позивач разом зі своєю сім`єю в складі 3-х осіб були вселені на підставі ордера у квартиру АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді, таким чином позивач набув на законних підставах право користування зазначеною квартирою та не був позбавлений цього права у встановленому законом порядку.

Факт постійного проживання позивача за адресою : м. Ужгород, вул. Джамбула 54/29 підтверджується даними акту про фактичне проживання особи ОСОБА_2 від 03.11.2015 року за підписами мешканців будинку № 54 по вул. Джамбула, що в м. Ужгороді. (а.с.6)

Відповідно до ч.2 ст.124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі .

Правовідносини між сторонами по справі є цивільноправовими та урегульовані положеннями ЦК України та ЖК УРСР.

Статтею 47 Конституції України закріплений принцип непорушності конституційного права на житло, зокрема ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно, або тимчасово.

За нормами ст. 4 ЖК УРСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території України, утворюють житловий фонд. Державний житловий фонд утворюють жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі.

Згідно зі ст. 5 ЖК УРСР державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад.

В силу ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно з п. 5 п. б) ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належить ведення обліку відповідно до закону житлового фонду, здійснення контролю за його використанням. Крім того, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, що передбачено ст. 61 ЖК УРСР.

Згідно зі ст. 58 ЖК УРСР на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет міської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Виходячи зі змісту вказаної норми закону , позивач на законних підставах був вселений в жиле приміщення квартири АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді.

За ст. 61 ЖК УРСР користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Відповідно ч. 1 ст. 63 ЖК УРСР предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення,що складається з однієї чи кількох кімнат, а також одноквартирний жилий будинок.

Відповідно до положеньст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно положеньст. 11 ч.1 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу та в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Таким чином встановлені в судовому засіданні факти дають підстави вважати, що позивач правомірно набув право користування квартирою, а, відтак, набув всі права та обов`язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

Представник відповідача не надіслав на адресу суду жодних письмових заперечень та не надав суду докази на спростування позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до уваги, що позивач постійно проживає у спірній квартирі з 1986 року, на підставі ст. 61 ЖК УРСР суд дійшов висновку про те, що він набув права користування цією квартирою.

За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

З урахуванням всіх обставин справи, враховуючи вимоги ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, користуючись рівними правами, на засадах змагальності згідно вимог ст. 10 ЦПК України, виходячи із принципів розумності та справедливості, враховуючи те що позивач на законних підставах вселився у жиле приміщення в якому постійно проживає з 1986 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають до задоволення.

Керуючись ст.47 Конституції України, та ст. 29 ЦК України, ст.ст. 9,58,61,63 ЖК УРСР, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 169, 209, 212-215 ЦПК України , суд,-

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_2 до виконавчого комітету Ужгородської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням та зобов'язання укласти договір житлового найму задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням у квартирі АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді.

Зобовязати виконавчий комітет Ужгородської міської ради укласти з ОСОБА_2 договір найму житлового приміщення, а сме квартири АДРЕСА_1, що в м. Ужгороді.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4