У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» до ОСОБА_6, третя особа - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Примор'є», про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Імексбанк» Северина ЮріяПетровича на рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Імексбанк» (далі - ПАТ «Імексбанк») звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 05 квітня 2013 року між ним та ОСОБА_6 укладений кредитний договір № 999-00046859/1, відповідно до якого банк надав відповідачу овердрафт за допомогою платіжної картки Visa з максимальною сумою заборгованості 50 тис. грн, зі сплатою 19 % річних від суми заборгованості та зі встановленням дати остаточного повернення овердрафту до 04 квітня 2016 року. Також 05 квітня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_6 укладений договір № 999-00046859 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів, з видачею платіжної картки VISA для фізичної особи. Банк свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі.

Оскільки ОСОБА_6 умови договору щодо своєчасного погашення основної суми заборгованості за кредитом згідно з встановленим графіком, відсотків та комісії не виконував, станом на 17 липня 2014 року за ним виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 68 081 грн 24 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 46 075 грн 77 коп.; заборгованість за відсотками - 5 666 грн 28 коп.; комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку - 10 339 грн 19 коп.; штраф - 6 тис. грн.

ПАТ «Імексбанк» просило стягнути вказану заборгованість із відповідача.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2013 року № 999-00046859/1 у розмірі 68 081 грн 24 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 46 075 грн 77 коп.; заборгованість за відсотками - 5 666 грн 28 коп.; комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку - 10 339 грн 19 коп.; штраф - 6 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року рішення Болградського районного суду Одеської області від 24 жовтня 2014 року у частині визначення розміру заборгованості за кредитним договором, стягнення штрафу та розподілу судових витрат змінено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Імексбанк» заборгованість за кредитним договором від 05 квітня 2013 року № 999-00046859/1 у розмірі 67 081 грн 24 коп., у тому числі штраф - 5 тис. грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. У іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Імексбанк» Северина Ю.П., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що касаційна скарга має бути задоволена частково.

Змінюючи рішення суду першої інстанції про задоволення позову, апеляційний суд керувався тим, що нарахування банком штрафу за 15 місяців не відповідає вимогам ст. 258 ЦК України.

З такими висновками апеляційного суду погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги апеляційним судом не дотримано.

Судами встановлено, що 05 квітня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_6 (позичальник) укладений договір № 999-00046859/1 про надання кредиту, відповідно до п. п. 1.1−1.3 якого банк зобов'язався надати для власних потреб позичальника за допомогою платіжної картки Visa у готівковій чи безготівковій формі шляхом сплати з поточного рахунку № 999-00046859 коштів понад кредитовий залишок коштів на рахунку, у межах встановленого строку та ліміту овердрафту, а позичальник зобов'язався своєчасно погашати овердрафт, сплачувати фіксовану процентну ставку за користування кредитом із розрахунку 19 % річних від суми заборгованості та виконувати інші зобов'язання згідно з цим договором. Отримання кредиту проводиться позичальником самостійно за допомогою платіжної картки у готівковій чи безготівковій формі. Максимальна заборгованість позичальника за кредитом на умовах овердрафту встановлюється у розмірі 50 тис. грн. Дата остаточного повернення овердрафту - 04 квітня 2016 року

Пунктом 1.4 договору визначено, що зменшення ліміту овердрафту та платежі з повернення овердрафту здійснюються згідно з додатком № 1, який є невід'ємною частиною цього договору, та відповідно до якого погашення основної суми кредиту має здійснюватись щомісячно.

Відповідно до п. 3.3.5 договору позичальник зобов'язаний повернути в повному обсязі овердрафт за фактичний час його використання, штрафні санкції у терміни, визначені договором (а. с. 13−19).

У цей же день 05 квітня 2013 року між ПАТ «Імексбанк» та ОСОБА_6 укладений договір № 999-00046859 про відкриття та обслуговування поточного рахунку, операції за яким можуть здійснюватися з використанням спеціальних платіжних засобів з видачею платіжної картки Visa для фізичної особи (а. с. 20−23).

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором банк виконав повністю, що підтверджується виписками з особового рахунку № 999-00046859 за період з 05 квітня 2013 року по 17 липня 2014 року (а. с. 6).

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно зі ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Відповідно до списку № 1660 згрупованих поштових відправлень рекомендованих листів, поданих в ВПЗ № 39 від 18 вересня 2013 року, за порядковим номером № 2 значиться рекомендований лист на ім'я ОСОБА_6, направлений за адресою його місця проживання (а. с. 83−85).

Згідно з п. 7.16 кредитного договору від 05 квітня 2013 року № 999-00046859/1 позичальник не може оскаржувати дії банку фактом неотримання листа (повідомлення), якщо банк направив лист (повідомлення) за адресою, вказаною у цьому договорі, або за адресою, про яку позичальник письмово повідомив банк (а. с. 17).

Згідно з наданим банком розрахунком станом на 17 липня 2014 року за відповідачем утворилася заборгованість у розмірі 68 081 грн 24 коп., з якої: заборгованість за кредитом - 46 075 грн 77 коп.; заборгованість за відсотками - 5 666 грн 28 коп.; комісія за розрахункове обслуговування поточного рахунку - 10 339 грн 19 коп.; штраф - 6 тис. грн (а. с. 5, 6).

Існування між сторонами кредитних правовідносин, невиконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором і утворення внаслідок чого кредитної заборгованості у встановленому законом порядку не спростовано.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції керувався тим, що відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, що має бути стягнута з нього відповідно до вимог ст. ст. 1054, 1050, 625 ЦК України. З розміром заборгованості, розрахованим банком, суд першої інстанції погодився у повному обсязі.

Змінюючи рішення суду першої інстанції у частині розміру штрафу, який підлягає стягненню з відповідача за порушення умов кредитного договору, апеляційний суд керувався тим, що згідно з п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність один рік, а із наданого банком розрахунком заборгованості вбачається, що штраф нараховано за 15 місяців.

Відповідно до ст.256 ЦКУкраїни позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність установлюється тривалістю у три роки(стаття 257 ЦК України).

Статтею258 ЦКУкраїни передбачена спеціальна позовна давність для окремих видів вимог.

Згідно із ч. 1 ст.259 ЦКУкраїни позовна давність, установлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Суд апеляційної інстанції не врахував, що у п. 2.8 кредитного договору сторони погодили, що строк позовної давності до вимог про стягнення неустойки складає 5 років, що згідно зі ст. 259 ЦК України є договором про збільшення позовної давності.

Разом з тим, стягуючи з відповідача комісію за розрахункове обслуговування поточного кредиту, апеляційний суд не навів розрахунку заборгованості та мотивів, за яких суд вважав, що банк надав розрахунок, що відповідає дійсному, не спростував доводів відповідача про те, що кредитним договором взагалі не передбачено оплати комісії, та згідно з додатком № 1 до договору з нього стягувалася плата за надання валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо, незважаючи на те, що кредит був наданий позичальнику у національній валюті - гривні.

Згідно з п. 3.6 постанови Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо), або що їх вчиняє споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладання кредитного договору, внесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору) тощо.

Як визначено в рішенні Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року в справі № 15-рп/2011, держава сприяє забезпеченню споживання населенням якісних товарів (робіт, послуг), зростанню добробуту громадян та загального рівня довіри в суспільстві. Разом з тим споживачу, як правило, об'єктивно бракує знань, необхідних для здійснення правильного вибору товарів (робіт, послуг) із запропонованих на ринку, а також для оцінки договорів щодо їх придбання, які нерідко мають вид формуляра або іншу стандартну форму (ч. 1 ст. 634 ЦК України). Отже, для споживача існує ризик помилково чи навіть унаслідок уведення його в оману придбати не потрібні йому кредитні послуги. Тому держава забезпечує особливий захист більш слабкого суб'єкта економічних відносин, а також фактичну, а не формальну рівність сторін у цивільно-правових відносинах, шляхом визначення особливостей договірних правовідносин у сфері споживчого кредитування та обмеження дії принципу свободи цивільного договору. Це здійснюється через встановлення особливого порядку укладення цивільних договорів споживчого кредиту, їх оспорювання, контролю за змістом та розподілу відповідальності між сторонами договору. Тим самим держава одночасно убезпечує добросовісного продавця товарів (робіт, послуг) від можливих зловживань з боку споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 335 ЦПК України суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За таких обставин рішення апеляційного суду у частині вирішення позивних вимог про стягнення комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та штрафу належить скасувати, а справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 337, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Імексбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію акціонерного товариства «Імексбанк» Северина Юрія Петровича задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року у частині вирішення позовних вимог про стягнення комісії за розрахункове обслуговування поточного рахунку та штрафу скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В іншій частині рішення апеляційного суду Одеської області від 11 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік