АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 - про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 40 відсотків від заробітної плати відповідача, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття (до 13 вересня 2026 року.)

Рішенням Індустріального районного суд м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково,зобов'язано стягувати щомісяця з ОСОБА_4 на користь позивачки аліменти на утримання їхнього сина ОСОБА_5 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягувати аліменти з 07 вересня 2015 року та до досягнення дитиною повноліття, а також стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із вказаним рішенням суду представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін, з наступних підстав.

Судом встановлено між позивачем та відповідачем було 07 червня 2008 року зареєстрований шлюб, який було розірвано 31 серпня 2015 року. Під час шлюбу у них народилася дитина - син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, а з лютого 2014 року вони з відповідачем припинили подружні стосунки та проживають окремо, дитина проживає із позивачкою та перебуває на її утриманні.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 2 ст. 182 СК України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України, а згідно ч.1 ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції виходив, з того, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину та брати участь у витратах на її утримання, а також офіційно працевлаштований, а тому враховуючи стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка є малолітньою та мешкає разом із позивачкою і потребує піклування та утримання, а також стан здоров'я та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, працює та має постійний заробіток, місцевий суд дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів в розмір 1/4 частки від його заробітку, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про незаконність рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, оскільки ці доводи зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду.

Також доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції неправильно визначив розмір аліментів та фактично залишив поза увагою те, що дитина потребує додаткових витрат на лікування та розвиток, колегія суддів вважає необгрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

А в пункті 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», роз'яснено, що звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо.

Проте, як вбачається з матеріалів справи, таких вимог позивачем пред'явлено не було, а тому саме з вимогами про стягнення додатких витрат на дитину позивач може звернутися до суду з окремим позовом саме у визначеному ст. 185 СК України порядку.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції з'ясувавши в достатньо повному об'ємі права та обов'язки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні передбачені ст.309 ЦПК України підстави для скасування або його зміни.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: