Справа № 458/863/15 Головуючий у 1 інстанції: Строна Т.Г.
Провадження № 22-ц/783/7640/15 Доповідач в 2-й інстанції: Монастирецький Д.І.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Монастирецького Д.І.,

суддів: Кабаля І.І., Копняк С.М.

секретаря Юзефович Ю.І.,

з участю ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и л а:

26 серпня 2015 року ОСОБА_3 звернулася в суд із зазначеним позовом. Свої вимоги мотивує тим, що 13.02.2014 року рішенням Турківського районного суду Львівської області між нею та відповідачем було розірвано шлюб, у якому ІНФОРМАЦІЯ_1 в них народилася дочка ОСОБА_5, яка після розлучення проживає з нею - позивачкою. Відповідач періодично зустрічається з донькою, проте фінансової допомоги не надає та не бере ніякої участі в утриманні дитини, тим самим ухиляється від обов'язку утримувати її. На неодноразові прохання надавати матеріальну допомогу дитині не реагує. На сьогоднішній день вона - позивачка ніде не працює, лише отримує допомогу по догляду за дитиною близько 1300 грн., сама забезпечувати всім необхідним дитину не має можливості. Їй відомо, що відповідач займається підприємницькою діяльністю та має у власності продуктовий магазин, отже має достатній дохід та можливість матеріально забезпечувати їхню доньку. Просить стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на її користь аліменти до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову.

Оскаржуваним рішенням ухвалено стягувати із ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженця міста Львова, аліменти в користь ОСОБА_3 на утримання дочки, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 народження, в розмірі ? частини із усіх видів заробітку (доходів), але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідно до її віку, щомісячно, починаючи із 26.08.2015 року, до повноліття дочки.

Рішення про стягнення аліментів на утримання дитини в розмірі одномісячної суми платежу допущено до негайного виконання.

Стягнуто із ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 487 гривень 20 коп.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_3, вважає його незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з грубим порушенням норм матеріального і процесуального права. Зазначає, що згідно пункту 13 постанови Пленуму Верховного суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», резолютивна частина повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають із встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді і на інші питання, зазначені у статтях 215 - 217 ЦПК (1618-15). У ній, зокрема, має бути визначено висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково, проте оскаржуване рішення суду не відповідає вищенаведеній вимозі, адже в його резолютивній частині взагалі відсутній висновок суду про задоволення позову або відмову в позові повністю або частково. Вважає, що суд вийшов за межі заявлених нею вимог, оскільки вона просить стягувати з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі, в розмірі 1000 грн. щомісяця, проте з резолютивної частини оскаржуваного судового рішення вбачається, що суд вирішив стягувати із ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_5 в розмірі ? частини із усіх видів заробітку (доходів). Однак, такої позовної вимоги вона не заявляла, відтак суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги не тим способом, яким вона просила, тим самим безпідставно та необґрунтовано вийшовши за межі позовних вимог. Крім того, у мотивувальній частині рішення суд не навів дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив про задоволенні грошових та інших майнових вимог. У своєму оскаржуваному рішенні безпідставно послався на довідку Самбірської ОДПІ № 499/8/170 від 02.10.2015 року, одночасно не взявши до уваги поданої нею довідки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 16.10.2015 року, згідно якої відповідач є фізичною особою - підприємцем та веде підприємницьку діяльність. Звертає увагу на те, що у зв'язку з тим, що отримати будь-які відомості відносно розміру доходів відповідача з органів фіскальної служби для представлення їх суду виявилось неможливим, нею було скероване клопотання про витребування доказів податкової декларації за звітний період 2015 року та за звітний період 2014 року, проте вказане клопотання судом першої інстанції було проігнороване. Суд першої інстанції, посилаючись на ч. 1 ст. 183 СК України, відповідно до якої частка заробітку (доходу) матері, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом, не встановив, який саме розмір заробітку (доходу) платника аліментів та послався на те, що у платника аліментів взагалі відсутній дохід. Відтак суд першої інстанції поєднав дві взаємовиключні обставини, та визначив розмір аліментів на утримання дитини в розмірі ? частини неіснуючого заробітку (доходу) відповідача. Виходячи з вищенаведеного, вважає, що суд першої інстанції зобов'язаний був визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частини 3, 4 п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судоми окремих норм сімейного кодексу України про розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» орієнтують суди на те, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Проте відповідачем не було подано суду доказів того, що його стан здоров'я, наявність інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина, не дозволяють йому сплачувати аліменти на утримання доньки в розмірі 1000 грн. Звертає увагу на те, що суд першої інстанції залишив поза увагою факт того, що відповідач не є інвалідом І чи ІІ групи, пенсіонером, а тому повинен вживати заходів для влаштування на роботу, яка б дала йому змогу заробити кошти на утримання дитини. Вважає, що рішення суду ухвалено на підставі недоведених обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими. Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції безпідставно відхилив її доводи, та керувався лише власними домислами і припущеннями. Просить скасувати рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року та ухвалити нове, яким її позов задовольнити повністю.

ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлена, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення їй поштового відправлення (а.с. 40), в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилася, причину своєї неявки суду не повідомила, матеріалів справи достатньо для розгляду справи у її відсутності.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте зазначені вимоги закону залишилися поза увагою районного суду.

Як вбачається з матеріалів справи, 31 липня 2012 року позивачка на підставі ст. 184 СК України (Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі) звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на дочку ОСОБА_5 у твердій грошовій сумі - 1000 грн. щомісячно до досягнення останньою повноліття.

Стягуючи з відповідача аліменти у частці від заробітку (доходу), районний суд послався лише на те, що докази спроможності відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно відсутні, тому з нього слід стягувати аліменти в користь позивачки на утримання дочки в мінімальному розмірі, визначеному СК України.

Однак такого висновку суд дійшов при невідповідності висновків обставинам справи, з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз»яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог.

Суд зазначених вимог закону не дотримався і ухвалив судове рішення, яке не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України.

Судом встановлено і сторонами не заперечується, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано 13 лютого 2014 року, і мають неповнолітню дитину - дочку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Дитина проживає з матір'ю.

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом, у якому просила стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2., який проживає за адресою: АДРЕСА_1, на її користь аліменти до досягнення ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 повноліття у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісяця, починаючи з дня подання позову. При цьому посилалася на те, що відповідач має нерегулярний, мінливий дохід.

Однак, районний суд в порушення ст. ст. 57-59 та ст. ст. 213, 214 ЦПК України дані доводи не взяв до уваги та не вирішував.

Як вбачається з довідки № 499/8/170 від 02.10.2015 року Турківського відділення Самбірської ОДПІ Головного управління державної фіскальної служби у Львівській області, у ОСОБА_2 за 1-3 квартал 2015 року відсутні доходи (а.с. 13).

Згідно повідомлення № 02.4-11/244 від 18.12.2015 року державного реєстратора юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців реєстраційної служби Турківського районного управління юстиції Львівської області, підприємницька діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 - припинена (а.с. 41).

Відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частці від доходу її матері, батька і (або) в твердій грошовій сумі. У ст. 184 СК України конкретизовано обставини, за яких суд призначає аліменти в твердій грошовій сумі, а саме, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. При цьому законодавець зазначає, що суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі лише за заявою платника або одержувача.

При ухваленні рішення та відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Проте суд першої інстанції і вказані вимоги не виконав, не взяв до уваги, які доходи має відповідач, не обґрунтував вид та розмір стягуваних аліментів.

Колегією суддів установлено, що відповідач займався підприємницькою діяльністю, яку припинив у 2015 році, доходів від якої не отримував, отже має нерегулярний, мінливий дохід, а тому позов ОСОБА_3 про стягнення аліментів з відповідача у твердій грошовій сумі підставний.

При визначенні розміру аліментів, з урахуванням вищенаведеного, та вимог ч. 1 ст. 182 СК України, колегія суддів бере до уваги і вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини - по 800 грн. щомісячно.

Доводи відповідача, що він перебуває на утриманні своїх батьків, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи на підставі доказів, наданих сторонами. Доказів у встановленому законом порядку відповідачем не надавалося.

Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров»я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом, - що не позбавляє сторони права за наявності вказаних підстав звернутись до суду з таким позовом.

Оскільки судом першої інстанції не дотримано вимоги чинного законодавства, рішення ухвалене при невідповідності висновків обставинам справи, з порушенням норм матеріального й процесуального права, без урахування як позовних вимог, так і фактичних обставин по справі, рішення суду на підставі ч. 1 п.п. 3, 4 ст. 309 ЦПК України належить скасувати та ухвалити нове - про часткове задоволення позову.

При цьому, у відповідності до ч. 2 ст. 184 СК України зазначений вище розмір аліментів підлягає індексації відповідно до закону.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305 ч. 2, 307 ч. 1 п. 2, 309 ч. 1 п. п. 3, 4; 313, 314 ч. 2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Турківського районного суду Львівської області від 23 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково.

Стягувати з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 в м. Львові, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1, в користь ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2) на утримання дочки - ОСОБА_5, народженої ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 (вісімсот) гривень щомісяця, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 26 серпня 2015 року і до досягнення дитиною повноліття.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць в розмірі 800,00 (вісімсот) гривень допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1) в дохід держави 243,60 (двісті сорок три гривні 60 копійок) судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним ним законної сили.

Головуючий: Монастирецький Д.І.

Судді: Кабаль І.І.

Копняк С.М.