Справа № 691/382/15-ц
Провадження № 2/691/181/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
02 вересня 2015 року Городищенський районний суд Черкаської області
судді Черненка В.О.
за участю секретаря Сидоренко О.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Городище цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
позивач ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № РL-001/014/2007 від 26.02.2007 року у сумі 146045, 15 гривень та витрати на оплату судового збору в розмірі 1460,45 гривень.
В судове засідання представник позивача не з'явився, але до суду надійшло клопотання, в якому він просить справу розглядати без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач, будучи повідомленою про день, час і місце слухання справи, відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання не з'явилася.
З огляду на вище викладене, зі згоди представника позивача, керуючись положеннями ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи.
Дослідивши та оцінивши всі наявні докази у справі у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають з наступних підстав.
Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язаннями є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від божника виконання обов'язку, які виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, в тому числі з договорів.
Умовами вказаного кредитного договору визначено права та обов'язки сторін, порядок та строки погашення кредиту й сплати інших платежів, відповідальність сторін.
Так, сторони погодили, що погашення кредиту здійснюється шляхом сплати позичальником щомісячного платежу у сумі 632,11 гривні. Дата платежу встановлена 26 числа кожного календарного місяця. Дату остаточного повернення кредиту сторони погодили 26.02.2012 року.
Крім того, сторони, згідно п. 3 кредитного договору, домовились, що для розрахунку процентів за користування Кредитом буде використовуватись фіксована процентна ставка - 3,00% за кожен календарний місяць користування кредитом. Відповідно до п.1.4.1.2. частини № 2 кредитного договору, проценти нараховуються кожного календарного місяця у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами, включаючи день видачі кредиту та виключаючи день повернення, та сплачуються позичальником відповідно до умов ст. 1.5 цього договору. При простроченні повернення кредиту, проценти за користування простроченими до повернення сумами нараховуються щоденно та повинні сплачуватись одночасно з поверненням кредиту (п. 1.4.1.4. договору).
Згідно п. 3.1.1. договору, відповідач, за порушення прийнятих на себе зобов'язань стосовно повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитними коштами у визначені цим договором строки, зобов'язалася сплатити банку пеню в розмірі 1% від суми несвоєчасно виконаного зобов'язання за кожен день прострочки.
Відповідно до ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у строк, визначений у зобов'язанні.
Тобто, станом на 26.02.2012 року (час закінчення строку дії договору) існував борг по кредиту в зв'язку із неналежним виконанням боржником своїх зобов'язань.
Крім того, за неналежне виконання умов договору, позивачем була нарахована пеня в сумі 114637,59 гривень. У позовній заяві позивач зазначив, що у заборгованість за договором кредиту, яка була розрахована ним станом на 08.12.2012 року, окрім суми боргу за тілом кредиту та відсотками, входить пеня у сумі 114045,15 гривень. Проте, згідно розрахунку заборгованості за вказаним вище кредитним договором, доданого до позовної заяви, пеня нарахована за період з 27.11.2013 року по 27.11.2014 року, тобто після закінчення дії договору.
Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
Таким чином, нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору законом не передбачено. Тобто, вимога позивача про стягнення пені є необґрунтованою та безпідставною.
Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.
За умовами кредитного договору, сторони домовились про дату здійснення платежу за кредитом, а саме - 26 число кожного календарного місяця. Проценти, згідно договору, нараховуються кожного календарного місяця у день сплати процентів, але не пізніше дати платежу на фактичну суму непогашених кредитних коштів і за фактичний час користування такими коштами.
Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. При цьому, початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи.
За змістом цієї норми, початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Оскільки, умовами кредитного договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним із моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.
Таким чином, якщо за умовами договору погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (дня, м'ясця) невиконання позичальником кожного з цих зобов'язань.
Враховуючи викладене та те, що ОСОБА_1 внесла останній платіж 02.10.2007 року, з 26.10.2007 року - з моменту настання строку погашення чергового платежу у ТОВ «ОТП Факторинг Україна» виникло право на звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Проте, даний позов надійшов на адресу суду 17.03.2015 року, а сам позов датовано 03.03.2015 року, тобто позивач звернувся за захистом своїх прав майже через 5 років після закінчення строку позовної давності, встановленої цивільним законодавством, що є підставою для відмови у позові.
Окрім того, згідно кредитного договору № РL-001/014/2007 від 26.02.2007 року, кредит ОСОБА_1 є споживчим (частина № 1 договору, п. 2. «Базові умови кредитного договору. Визначення терміну»).
Відповідно до п. 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції. Права споживача, у разі придбання ним продукції в кредит, передбачені положеннями ст. 11 вищевказаного закону.
Так, у пп.7 п. 11 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.
Окрім того, у п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв'язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі.
Якщо вважати, що позивач, помилково обчислював строк позовної давності з дати закінчення дії договору (26.02.2012 року), то, виходячи з дати 03.03.2015 року, зазначеної в позовній заяві, та дати надходження останньої до суду - 17.03.2015 року, суд вважає, що позивач і в цьому разі пропустив трирічний строк давності звернення до суду.
За таких обставин, враховуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позивач звернувся до суду з вимогою про захист свого права після спливу позовної давності, та вважає що з даних підстав у позові слід відмовити.
Враховуючи наведене, судові витрати позивача, в силу ст. 88 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.
На підставі наведеного та керуючись: ст.ст. 1, 11 Закону України «Про захист прав споживачів»; п. 31 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин»; ст.ст. 11, 256, 257, 261, ч. 4 ст. 267, ст.ст. 509, 526, 530, 1054 ЦК України; ст. ст. 10, 11, 13, 14, 57, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд,
у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити в повному обсязі у зв'язку з пропуском строку позовної давності.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, воно може бути оскаржене в загальному порядку до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення. У даному разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватись з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивач може оскаржити заочне рішення до апеляційного суду Черкаської області, через Городищенський районний суд, шляхом подачі апеляційної скарги, в 10-ти денний строк, з дня проголошення рішення.
Суддя В. О. Черненко