ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/6676/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача ОСОБА_1;

відповідача ОСОБА_2;

представника відповідача ОСОБА_3;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_4) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_2) про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 13 березня 2015 року по вулиці Наддніпрянське шосе у м. Києві водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем БМВ, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу, в результаті було пошкоджено автомобіль БМВ, а його власнику був нанесений матеріальний збиток.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Зважаючи на те, що в результаті ДТП транспортний засіб позивача втратив товарну вартість, розмір якої у відповідності до звіту про оцінку величини втрати товарної вартості нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу за №105/05/15 від 25.05.2015 року становить 30 491,98 грн., а також вимоги законодавства за яким до суми страхового відшкодування не входить виплата втрати товарної вартості, позивач просить стягнути останню з відповідача, як особи, яка є винною у зазначеній дорожньо-транспортній пригоді. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача і моральну шкоду, пов'язану з порушенням його звичайного способу життя, зокрема понесеними душевними стражданнями викликаними дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля та зі страховою компанією.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач та його представник проти задоволення позовних вимог заперечили, просили відмовити у їх задоволенні з посиланням на те, що належний позивачу автомобіль БМВ був учасником дорожньо-транспортної пригоди 30 липня 2014 року, зазнав відповідних пошкоджень, а величина втрати товарної вартості не нараховується, якщо транспортний засіб був аварійно пошкоджений. Окрім того також вказали на недоведеність позивачем понесення ним моральної шкоди.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши у судовому засіданні пояснення представника позивача, відповідача та його представника, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 березня 2015 року по вулиці Наддніпрянське шосе у м. Києві водій ОСОБА_2 керуючи автомобілем Фольксваген, державний номерний знак НОМЕР_1, здійснив зіткнення з автомобілем БМВ, державний номерний знак НОМЕР_2, який належить на праві власності позивачу, в результаті було пошкоджено автомобіль БМВ, а його власнику був нанесений матеріальний збиток.

Постановою Печерського районного суду м. Києва від 17 квітня 2015 року ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вказаного ДТП.

Відповідно до звіту про оцінку величини втрати товарної вартості нанесеного власнику пошкодженого колісного транспортного засобу за №105/05/15 від 25.05.2015 року величина втрати товарної вартості, нанесеного власнику транспортного засобу БМВ-730D, державний номерний знак НОМЕР_2, внаслідок його пошкодження складає 30 491,98 грн.

За змістом ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

При цьому, відповідно до п. 32.7 ст. 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду пошкодженого транспортного засобу.

Водночас, Методикою товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України № 142/5/2092 від 24 листопада 2003 року (далі - Методика) встановлено, що величина втрати товарної вартості (далі - ВТВ) - умовна величина зниження ринкової вартості ТЗ, відновленого за нормативними вимогами після пошкодження, порівняно з ринковою вартістю подібного непошкодженого ТЗ.

Згідно пп. 8.6., 8.6.1 Методики, величина ВТВ характеризує фізичний знос, який виникає у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту унаслідок передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду, а також унаслідок зниження міцності чи довговічності окремих елементів складових частин, захисних властивостей покриттів або застосування для ремонту складових частин, які були в ужитку чи в ремонті.

Величина ВТВ нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.

Згідно п. 8.6.2 Методики величина ВТВ КТЗ не нараховується: а) якщо строк експлуатації легкових автомобілів перевищує 5 років для КТЗ виробництва країн СНД, 7 років - для інших КТЗ; б) якщо легкові автомобілі експлуатуються в інтенсивному режимі (фактичний пробіг щонайменше вдвічі більший за нормативний), а строк експлуатації перевищує: 3,5 роки - для КТЗ виробництва країн СНД;5 років - для інших КТЗ; в) якщо строк експлуатації вантажних КТЗ, причепів, напівпричепів та автобусів перевищує 3 роки для КТЗ виробництва країн СНД та 4 роки - для інших КТЗ; г) якщо строк експлуатації мототехніки перевищує 5 років; ґ) у разі заміни кузова до оцінюваних пошкоджень; д) якщо КТЗ раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування; е) у разі заміни окремих складників, що не потребують пофарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо). Якщо, крім зазначених складників, пошкоджені складові кузова та оперення, розрахунок величини ВТВ повинен ураховувати всі пошкодження складників у комплексі; є) якщо КТЗ був виданий громадянинові безкоштовно через органи соціального захисту населення (крім випадків, коли нарахування ВТВ здійснюється за завданням особи або органу, які призначили експертизу); ж) у разі визначення коефіцієнта фізичного зносу для його складників відповідно до вимог пункту 7.44 цієї Методики; з) якщо КТЗ раніше був перефарбований зовні.

Тобто, даною Методикою встановлено, що величина ВТВ КТЗ не нараховується, якщо КТЗ раніше був аварійно пошкоджений або є корозійні руйнування.

При цьому з матеріалів справи вбачається, що 30 липня 2014 року на 48 км 748 м автодороги Київ-Харків-Довжанський (на Ростов-на-Дону) відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля БМВ-730D, державний номерний знак НОМЕР_2, водій якого не вжив заходів для зменшення швидкості аж до повної зупинки, внаслідок чого здійснив наїзд на перешкоду, що призвело до пошкодження транспортного засобу, що підтверджується листом Департаменту превентивної діяльності Управління безпеки дорожнього руху Національної поліції України за №37/с-9 від 28 листопада 2015 року та постановою Подільського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року у справі 758/9518/14.

А відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, оскільки за встановлених судом обставин належний позивачу транспортний засіб БМВ-730D, державний номерний знак НОМЕР_2, був раніше пошкоджений у дорожньо-транспортній пригоді, яка відбулась 30 липня 2014 року, а відповідно до методики величина втрати товарної вартості транспортного засобу не нараховується, якщо він раніше був аварійно пошкоджений, суд дійшов висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачем позивачу втрат товарної вартості автомобілю внаслідок його пошкодження під час дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 13 березня 2015 року.

Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне.

Відповідно до приписів ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України (далі по тексту - ЦПК України) цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з вимогою про відшкодування моральної шкоди зазначає, як на підставу для її стягнення понесеними ним душевними стражданнями викликаними дискомфортом у вигляді неможливості тривалий час використовувати свою власність за її прямим призначенням, клопотами по ремонту автомобіля та зі страховою компанією.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Моральна шкода відшкодовується незалежно від матеріальної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Виключення, що не потребують доведення вини, визначені у ч. 2 вказаної норми.

За змістом п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушення нормальних життєвих зв'язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Таким чином, відповідальність за шкоду вимагає встановлення складу правопорушення, елементами якого є шкода, протиправна поведінка, причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Факт наявності моральної шкоди потребує доведення у встановленому законом порядку, оскільки така шкода є самостійним видом шкоди і умовою цивільно-правової відповідальності.

Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Водночас, статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

В силу вищезазначеного, суд дійшов висновку, що у відбувшихся судових засіданнях не знайшов свого підтвердження факт порушення прав позивача, завдання позивачу моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру діями чи бездіяльністю відповідача, позивачем не надано доказів наявності моральної шкоди, протиправності діяння чи бездіяння відповідача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням відповідача та вини відповідача в її заподіянні, тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.

Виходячи з положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд, відмовляючи в задоволенні позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись стст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.