АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3893/15 Справа № 185/136/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Болдирєва У. М. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ

02 вересня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Видюкової Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

ОСОБА_5,

ОСОБА_6,

ОСОБА_7,

ОСОБА_8,

ОСОБА_9,

ОСОБА_10,

ОСОБА_11,

ОСОБА_12

на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 до Державного підприємства «Шахта імені Максима Горького», Міністерства енергетики та вугільної промисловості України про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, скасування наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 звернулися до суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати заочне рішення Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 04.02.2015 року, в частині визначення розміру моральної шкоди для кожного позивача і в частині відмови в позові до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, та ухвалити нове рішення в оскаржуваній частині, яким збільшити розмір моральної шкоди до 5000 грн. на кожного позивача та залучити до солідарної відповідальності Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, посилаючись на те, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим, оскільки ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права / а. с. 110 /.

Зазначеним заочним рішенням від 04.02.2015 року суд позовні вимоги позивачів задовольнив частково.

Суд змінив дату звільнення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 з ДП «Шахта імені Максима Горького» за п.1 ст.40 КЗпП України на 30 січня 2015 року.

Суд стягнув з ДП «Шахта імені Максима Горького» на користь:

ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі 10587,96 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 4921,78 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 457,84 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі 19031,53 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 6846,03 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 636,84 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі 43894,15 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 16931,68 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 1575,04 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_5 заборгованість по заробітній платі 37445,13 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 9520, 20 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 885,60 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_6 заборгованість по заробітній платі 33870,42 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 9852,59 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 916,52 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_7 заборгованість по заробітній платі 10696,73 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 6142,98 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 571,44 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_8 заборгованість по заробітній платі 25813,16 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 7411,91 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 689,48 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_9 заборгованість по заробітній платі 39229,95 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 17340,18 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 1613,04 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_10 заборгованість по заробітній платі 31481,29 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 14719,76 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 1369,28 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.;

ОСОБА_11 заборгованість по заробітній платі 43533,36 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 12681,56 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 1179,68 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

ОСОБА_12 заборгованість по заробітній платі 7217 грн., середній заробіток за час вимушеного прогулу 4478,45 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку 416,60 грн., у відшкодування моральної шкоди 500 грн.

Суми, що підлягають стягненню визначені судом без утримання прибуткового податку та інших обов'язкових платежів.

Суд стягнув з ДП «Шахта імені Максима Горького» судовий збір на користь держави в сумі 3654 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено / а. с. 75-80 /.

Судом встановлено, що позивачі ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 перебували у трудових правовідносинах з ДП «Шахта імені Максима Горького» /а.с. 16,22,26,30,33,35,37,43.47,51,56/.

На виконання Постанови Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року «Про деякі питання фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей» та Указу Президента України «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 04.11.2014 року «Про невідкладні заходи щодо стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», з метою поліпшення суспільно-політичної та соціально-економічної ситуації у Донецькій та Луганській областях, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких здійснювалася антитерористична операція, що є додатком до Розпорядження КМУ від 30.10.2014 року № 1053-р, Міненерговугілля України 25.11.2014 року було видано Наказ № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях», зокрема в якому було зазначено у п.1, що з 28.11.2014 року припинити виробничу та фінансово-господарську діяльність державних підприємств, установ, організацій та об'єднань, що належать до сфери управління Міненерговугілля України та господарських товариств, щодо яких Міненерговугілля України здійснює управління корпоративними правами держави, які знаходяться у зоні здійснення антитерористичної операції. В переліку до наказу № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» про припинення діяльності підприємств зазначено і ДП «Шахта імені Максима Горького» /а. с. 10, 11/.

На виконання наказу № 841 «Про заходи стабілізації соціально-економічної ситуації в Донецькій та Луганській областях» головою ліквідаційної комісії ДП «Шахта імені Максима Горького» 30 листопада 2014 року був виданий наказ № 95к про звільнення працівників ДП «Шахта імені Максима Горького» (в тому числі і позивачів) по п. 1 ст.40 КЗпП України, у зв'язку з ліквідацією підприємства з виплатою одноразової допомоги у розмірі одного середньомісячного заробітку /а. с. 9/.

При звільненні працівників у зв'язку з ліквідацією підприємства повинні бути дотримані норми ст.49-2 КЗпП України, що регулює порядок вивільнення працівників, а саме: про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Одночасно з попередженням про звільнення, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці, власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Однак, зазначені вимоги закону не були дотримані при звільненні позивачів.

При недодержанні строку попередження працівника про звільнення, якщо він не підлягає поновленню на роботі з інших підстав, суд змінює дату його звільнення, зарахувавши строк попередження, протягом якого він працював.

Тому суд першої інстанції прийшов до висновку, що слід змінити дату звільнення позивачів на 30.01.2015 року, стягнути заборгованість по заробітній платі (яка мала місце у кожного позивача на момент звільнення та яка не виплачена, що підтверджується довідками самого підприємства наданими позивачам) та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу з 30.11.2014 року по 30.01.2015 року відповідно до ст. ст. 117,235 КЗпП України.

Середній заробіток за час вимушеного прогулу визначено судом за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з заробітку за останні два календарні місяці роботи, тобто відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року N 100.

Оскільки, справляння і сплата прибуткового податку з громадян та інших обов'язкових платежів є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд першої інстанції визначив суми, що підлягають стягненню на користь позивачів, без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів.

Зазначені суми заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди (на думку суду першої інстанції) підлягають стягненню з підприємства-роботодавця ДП «Шахта імені Максима Горького», оскільки солідарне стягнення цих сум з роботодавця та центрального органу виконавчої влади (Міністерства енергетики та вугільної промисловості України), у сфері управління якого знаходиться підприємство, не передбачене діючим трудовим законодавством, а тому в частині солідарного стягнення цих грошових сум з Міністерства енергетики та вугільної промисловості України - суд першої інстанції відмовив.

За наявності порушення прав позивачів у сфері трудових відносин, а саме затримки виплати у повному обсязі належних при звільненні сум, - суд першої інстанції вважає встановленим факт заподіяння позивачам моральної шкоди.

Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягає частковому задоволенню, тобто в сумі 500 грн. кожному позивачу, зважаючи на те, що звільнення з роботи без попередження про це за два місяці та невиплата належних при звільненні сум вимагало від позивачів додаткових зусиль для організації свого життя.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що, в силу ст. ст. 40, 117,235 КЗпП України, позовні вимоги ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, скасування наказу про звільнення та стягнення моральної шкоди, - підлягають частковому задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду (в оскаржуваних його частинах) в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу необхідно відхилити, а рішення суду (в оскаржуваних його частинах), - залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи позивачів не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтами норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Посилання позивачів в апеляційній скарзі на те, що судом першої інстанції безпідставно зменшено розмір відшкодування моральної шкоди, не можуть бути прийняті до уваги, з наступних підстав.

При вище наведених обставинах справи, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що у зв'язку з порушенням норм трудового законодавства при вирішенні відповідачем питань щодо звільнення працівників з роботи та проведення з ними повного розрахунку при звільненні, - позивачам була спричинена моральна шкода, яка в силу ст. 237-1 КЗпП України підлягає відшкодуванню підприємством, тобто ДП «Шахта імені Максима Горького».

Факт спричинення позивачам моральної шкоди знайшов підтвердження в суді.

Вирішуючи питання щодо розміру моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відшкодування кожному із позивачів по 500 грн., виходячи з дійсних обставин справи та наслідків, що наступили.

Також, не можуть бути прийняті до уваги доводи позивачів в апеляційній скарзі про те, що суд безпідставно відмовив в їх позовних вимогах до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, тобто щодо солідарної відповідальності міністерства разом з підприємством перед позивачами по даній справі.

Як вбачається з матеріалів справи предметом спору є трудові відносини, що випливають з трудових договорів, які були укладені між шахтою та позивачами.

Згідно Статуту ДП «Шахта імені Максима Горького» - шахта є державним підприємством, що належить до сфери управління Міністерства вугільної промисловості, і є юридичною особою ( п. 3.1 Статуту). Відповідно до п.3.6 Статуту - підприємство несе відповідальність за своїми зобов'язаннями в межах належного йому майна згідно і з чинним законодавством. Згідно п. 5.2 Статуту - підприємство, зокрема: забезпечує своєчасну та в повному обсязі виплату заробітної плати працівникам підприємства; створює належні умови для високопродуктивної праці, забезпечує додержання законодавства про працю, правил і норм охорони праці, техніки безпеки та соціального страхування і таке інше / а. с.124-135 /.

Отже, у відповідності з вимогами трудового законодавства, зокрема КЗпП України, - шахта відповідає за порушення норм трудового законодавства щодо законності прийому-звільнення робітників, виплати заробітної плати, спричинення шкоди працівникам і таке інше.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що належним відповідачем по справі є ДП «Шахта імені Максима Горького», відмовивши в позовних вимогах до Міністерства енергетики та вугільної промисловості України.

Згідно матеріалів справи, як зазначено вище, позивачі знаходилися в трудових відносинах з ДП «Шахта імені Максима Горького», а не з Міністерством енергетики та вугільної промисловості України, яке в даному випадку є лише центральним органом виконавчої влади.

Згідно ст. 1 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади» від 17.03.2011 року № 3166-УІ - систему центральних органів виконавчої влади складають міністерства України та інші центральні органи виконавчої влади.

Завдання центральних органів виконавчої влади передбачені ст. 17 ЗУ «Про центральні органи виконавчої влади».

Відповідно до Положення про Міністерства енергетики та вугільної промисловості України (затверджене указом Президента України від 06.04.2011 року № 382/2011) - міністерство є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабміном України і воно є головним органом у системі центральних органів у системі центральних органів виконавчої влади у формуванні та забезпеченні реалізації державної політики в енергетичному, ядерно-промисловому, торфодобувному та нафтогазовому комплексах.

Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що солідарне стягнення заробітної плати з роботодавця та центрального органу влади (у сфері управління якого знаходиться підприємство), - не передбачене діючим трудовим законодавством.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування судового рішення, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду (в оскаржуваних його частинах) відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303,307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12 - відхилити.

Заочне рішення Павлоградського міскрайонного суду Дніпропетровської області від 04 лютого 2015 року, в оскаржуваних його частинах, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: