Справа № 136/1841/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"25" грудня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка діє як законний представник своїх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідачів про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням № 47, що розташоване по вулиці Кільцева в селі Нова Прилука, Липовецького району.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 22.03.2007 року вона, ОСОБА_1, являється власником житлового будинку за №47, що розташований по вулиці Кільцева в селі Нова Прилука, Липовецького району. Відповідач ОСОБА_2 разом із своїми неповнолітніми дітьми: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та повнолітніми дітьми: ОСОБА_5, ОСОБА_6 були зареєстровані в даному будинку за її згодою, як члени її сімї, тобто як дочка та онуки позивача. З 2010 року в даному будинку вони не проживають, витрат по утриманню житла не несуть, добровільно знятись з реєстрації відмовляються. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачеві отримати субсидію від держави на витрати по утриманню житла, а також реалізувати свої правомочності як власника. Ураховуючи наведене, позивач вважає, що реєстрація відповідачів у належному їй обєкті нерухомості порушує її права та охоронювані законом інтереси як власника, тому просила суд здійснити захист її порушених прав шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 47, по вулиці Кільцева, в селі Нова Прилука, Липовецького району Вінницької області.

04.12.2015 року позивач зменшила розмір позовних вимог, подавши суду заяву в новій редакції, відповідно до якої із числа відповідачів виключила неповнолітніх осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_4, змінивши позовні вимоги, з яких усунула вимогу в частині визнання неповнолітніх такими, що втратили право користування житловим приміщенням в будинку № 47, по вулиці Кільцева, в селі Нова Прилука, Липовецького району Вінницької області.

Позивач в судове засідання не зявилась, в заяві, яку адресувала суду, зазначила про підтримання позову, просила суд його задовольнити, а розгляд справи проводити за її відсутності.

Відповідачі ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6, будучи оповіщеними про день та час розгляду справи належним чином, на що вказує наявне в матеріалах справи рекомендоване повідомлення про вручення поштових відправлень, в судове засідання не зявились, клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у їх відсутності до суду не направили.

Ураховуючи те, що позивач не з'явилась в судове засідання, скориставшись своїм правом, що передбачене ч.2 ст.158 ЦПК України, а неявку відповідачів суд визнає неповажною, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів, що містяться у справі не здійснюючи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу в загальному порядку, що відповідає положенням ст.169, 197 ч.2 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.

Відповідно до Договору купівлі продажу укладеного 22.03.2007 року, ОСОБА_1 придбала у власність цілий житловий будинок з господарськими будівлями, що розташований в селі Нова Прилука Липовецького району Вінницької області по вул.. Кільцева 47.

Факт належності обєкта нерухомості позивачеві доведено також Технічним паспортом на житловий будинок за №47 по вул.. Кільцевій в с. Нова Прилука Липовецького району, що виданий КП «ВООБТІ», відповідно до якого констатовано, що ОСОБА_1 являється власником цілого житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами.

Як убачається із Домової книги на вищевказане домоволодіння, поміж позивача, як власника житлового будинку, у ньому зареєстровані були 10.06.2011 року: ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5.

ОСОБА_7 обстеження умов проживання ОСОБА_1, затвердженого сільським головою, встановлено, що в житловому будинку належному ОСОБА_1 зареєстровані: дочка - ОСОБА_2. ІНФОРМАЦІЯ_1, онука - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, онук - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, онука - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, онук - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, син - ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_6. Сімя дочки ОСОБА_2 проживає у смт. Турбів з 2014 року, а до цього часу проживали в приміщенні Новоприлуцького дитячого садочка, яке не використовувалось за призначенням.

Як зазначено у ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Наведене кореспондується і з нормами ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом.

Статтею 401 ЦК України, передбачено, що право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом.

Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати визначається його власником.

Частиною 2 вказаної статті унормовано, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Із здобутих у справі доказів судом з'ясовано, що в розумінні ст.64 ЖК України та ст.3 СК України, відповідачі зареєстровані в належному позивачеві на праві приватної власності житловому будинку на правах членів його сім'ї, як дочка та онуки, відтак набули права сервітуту, проте з моменту реєстрації там не проживають без поважних причин, тобто більш як один рік, зобовязань по утриманню житла не несуть, відтак слід констатувати, що вони втратили право на користування цим житлом, оскільки інше не було встановлено домовленістю між ними та власником житла чи законом.

Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч.2 ст.386 ЦК України).

Водночас відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", який є спеціальним нормативно правовим актом, який регулює правовідносини щодо зняття із реєстрації місця проживання, зазначено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Свою правову позицію із вирішення аналогічних спорів висловив Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в Інформаційному листі №24-150/0/4-13 від 28.01.2013 року Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав у п.3, вказавши на необхідність застосування правил ст..7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" та ст..405 ЦК України, коли питання стосується зняття з реєстрації члена сімї власника житлового будинку.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення, оскільки він ґрунтується на нормах чинного законодавства, а порушене право позивача підлягає поновленню у спосіб, що передбачений спеціальним нормативно - правовим актом.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується нормами ст.88 ЦПК України, відповідно до якої присуджує із відповідачів в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору від сплати яких позивач при предявленні позову була звільнена як інвалід ІІ групи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.150, 156 ЖК України, ст.319, 321, 405 ЦК України, ст.10, 11, 58-60, 158, 169, 208, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, такими, що втратили право на користування житловим приміщення, що розташоване за адресою: с. Нова Прилука Липовецького району вінницької області по вул.. Кільцева 47, що належить ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в дохід держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі по 487,20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) гривень з кожного.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_9