Дата документу 16.02.2015
Провадження № 2/334/541/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого-судді Нікітенко Н.П., при секретарі Сагайдак Г.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Запорізької міської ради, третя особа: ОСОБА_2 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулась до суду з позовом, в якому зазначила , що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер її чоловік, ОСОБА_3.

Після смерті чоловіка залишилось спадкове майно у вигляді 1/3 частини квартири за адресою: АДРЕСА_2

Заповіту чоловік не залишив.

Єдиною спадкоємицею за законом, яка прийняла спадщину після його смерті є вона, однак оформити в позасудовому порядку спадщину не має можливості оскільки правовстановлюючий документ на вищевказану квартиру має дописки, у зв'язку із чим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, тому позивач просить задовольнити позовні вимоги.

В судовому засіданні представник позивача та позивач позовні вимоги підтримали у повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з"явився , про день та час слухання справи повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду листа у якому просить розглянути справу за відсутності його представника, проти задоволення позову не заперечує.

Представник третьої особи до судового засідання не з"явився , надіслав на адресу суду листа в якому просить провести розгляд справи за його відсутністю та задовольнити вимоги позивача.

Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає позов обґрунтованим та таким , що підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності до вимог ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно зі ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Частинами 1, 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст. ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно з вимогами ст. ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцем після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до глави 10 п. 4.15 "Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", затвердженої наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 року за № 296/5 передбачено, що "видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусами після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкоємцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна". Якщо нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розглядові у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" також роз'яснив, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

З матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_2 року помер чоловік позивача, ОСОБА_3.

Факт смерті ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 від 03.05.2014 року

Факт шлюбних відносин між позивачем та ОСОБА_3 підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_3 від 07.02.1958 року.

Заповіту ОСОБА_3 не залишив.

Єдиною спадкоємицею за законом після смерті ОСОБА_3, що прийняла спадщину у встановлений законом строк є позивач у справі. Вказані обставини підтверджуються матеріалами спадкової справи, що заведена після смерті ОСОБА_3 і копія якої міститься в матеріалах справи.

До спадкової маси після смерті ОСОБА_3 увійшло наступне нерухоме майно: 1/3 частина квартири за адресою: АДРЕСА_2, яке належало спадкодавцю на момент смерті на підставі свідоцтва про право власності на житло № 961/257-292БП від 06.09.1993 року.

На підставі рішення Ленінської районної адміністрації від 21.12.1993 року назву вилиці АДРЕСА_2 було змінено на АДРЕСА_2, що підтверджується відповідним рішенням на .

Оформити спадщину після смерті чоловіка позивач у позасудовому порядку не має можливості, оскільки правовстановлюючий документ, що підтверджує належність спадкового майна спадкодавцю має дописки, в частині зміни назви вулиці, про що свідчить постанова державного нотаріусу Другої Державної нотаріальної контори Вельможко Н.О. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.11.2014 року..

З огляду на зазначене суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню в повному обсязі, оскільки наявні передбачені законом підстави для визнання за позивачем права власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-61, 212-215 ЦПК України, суд

В и р і ш и в :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, право власності на 1/3 частину квартири за адресою: АДРЕСА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Нікітенко Н. П.