Провадження № 2/643/3227/15
17.12.2015 року Московський районний суд м. Харкова в складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Московський районний відділ м. Харкова Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області, про виселення та зняття з реєстрації, -
Позивач звернувся до суду з позовом, в якому з урахуванням наступних уточнень просить виселити відповідача з квартири АДРЕСА_1 (далі Квартира) та зняти відповідача з реєстраційного обліку за адресою Квартири.
В обґрунтування позову зазначив, що він є власником Квартири, в якій зареєстрований та проживає відповідач, який не є членом його сімї. На пропозицію укласти договір оренди Квартири відповідач не погоджується, від добровільного звільнення житла відмовляється, чим порушує його права як власника Квартири на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі, не заперечував проти ухвалення заочного рішення у справі.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заперечень проти позову, заяви про розгляд справи за його відсутності, суду не надав.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутністю.
Оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи, суд проводить заочний розгляд справи та вирішує її на підставі наявних у ній доказів.
Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 10.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі за № 1823, позивач є пережившим чоловіком ОСОБА_4, яка померла 01.05.2011 року, належить 1/2 частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим Свідоцтвом, складається з Квартири.
Згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом від 10.11.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, зареєстрованого в реєстрі № 1825, спадкоємцем зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка померла 01.05.2011 року, є її чоловік ОСОБА_1, у тому числі з урахуванням 2/3 часток, від яких відмовилися на його користь діти померлої ОСОБА_5, ОСОБА_6. Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/2 частки Квартири.
Як вбачається з Витягів про державну реєстрацію прав № 36374510, а також № 36374636 від 22.11.2012 року, ОСОБА_1 на праві власності належить Квартира на підставі вказаних вище Свідоцтва про право власності від 10.11.2012 року, а також Свідоцтва про право на спадщину від 10.11.2012 року.
Відповідач зареєстрований за адресою Квартири, що підтверджується даними адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Харківській області, а також копією довідки форми А. Реєстрація відповідача за місцем проживання в Квартирі відбулась до виникнення у позивача права власності на Квартиру, а саме в період перебування Квартири у власності попереднього власника ОСОБА_4
Вказані вище обставини також встановлені ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.04.2015 року, постановленою в даній цивільній справі.
Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них.
Глава 28 ЦК України визначає житло обєктом права приватної власності
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ч. 1 ст. 65 ЖК УРСР, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.
Статтею 810 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату. Підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом. До договору найму житла, крім найму житла, що є об'єктом права державної або комунальної власності, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до положень ст. 158 ЖК УРСР, наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму.
Судом встановлено, що позивач є єдиним власником Квартири. Договір найму Квартири між позивачем та відповідачем не укладався, останній не є членом сім'ї позивача. Вселення відповідача в Квартиру та, відповідно, реєстрація відповідача за місцем проживання в Квартирі, відбулись в період перебування Квартири у власності попереднього власника ОСОБА_4, тобто до набуття позивачем права власності на Квартиру.
Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім`ї колишнього власника у випадку зміни власника. Виникнення права членів сім'ї власника житла на користування житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника житла права власності на це житло, а отже, припинення права власності на житло припиняє право членів його сімї на користування цим житлом. Аналогічні правові позиції викладені, зокрема, і в ухвалі Верховного Суду України від 13.07.2011 року.
За таких обставин, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині виселення відповідача з Квартири.
Згідно ст. 7 Закону України № 1382-IV Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі в тому числі судового рішення, яке набрало законної сили, про виселення.
У постанові Верховного Суду України від 16 січня 2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши водночас одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
За таких обставин суд приходить до висновку, що пред'явлення вимоги про зняття відповідача з реєстрації місця проживання одночасно з вимогою про його виселення, є належним способом захисту прав позивача, в зв'язку з чим вважає за можливе також задовольнити позовні вимоги в частині зняття відповідача з реєстрації місця проживання за адресою Квартири.
Керуючись ст. 10, 11, 60, 88, 169, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Виселити ОСОБА_2 з квартири № 200, що розташована за адресою: м. Харків, проспект П'ятдесятиріччя ВЛКСМ, буд. № 63, та зняти його з реєстрації місця проживання за вказаною адресою.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Крівцов Д.А.