З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
Справа №377/1284/15-ц
Провадження №2/377/496/15
29 грудня 2015 року Славутицький міський суд Київської області у складі: головуючої - судді Теремецької Н.Ф., при секретарі - Щуковській А.М.,
представника позивача ОСОБА_1,
представника третьої особи ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Славутичі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа комунальне підприємство «Житлово-комунальний центр», про визнання особою, що втратила право користування жилим приміщенням, -
УСТАНОВИВ:
12 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява, у якій позивач просить визнати ОСОБА_4 особою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.
Позовні вимоги обґрунтовувались тим, що після розірвання шлюбу позивача з відповідачкою, остання виїхала з квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, ще в 2008 році і з того часу відсутня у спірному жилому приміщенні без поважних причин, але по цей час не знялася з реєстрації, що створює перепони у користуванні жилим приміщенням, участі у витратах на утримання житла також не несе. Зі сторони позивача відповідачу не чинилося ніяких перепон у користуванні жилим приміщенням.
В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив задовольнити, пославшись на відсутність відповідачки в спірному жилому приміщенні більше шести місяців, керуючись ч. 1 ст. 71 та ст. 163 ЖК України, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином за зареєстрованим місцем проживання за правилами ч.5 ст. 74 ЦПК України, клопотання про відкладення розгляду справи та заяви про розгляд справи за її відсутністю до суду не надала, причини неявки суд не повідомила. Тому за згодою представника позивача суд ухвалив заочне рішення на підставі наявних доказів у справі відповідно до ст. ст. 224-226 ЦПК України.
Представник третьої особи у вирішенні справи поклався на розсуд суду.
Свідок ОСОБА_5 суду показав, що він проживає в одному підїзді з позивачем та разом з ним працював на ДСП «ЧАЕС». На корпоративі, який відбувся в 2007 році, він познайомився із дружиною позивача ОСОБА_4, після того вони почалися вітатися один з одним та спілкуватися. Але вже з 2008-2009 років він не бачив відповідачку у квартирі позивача.
Свідок ОСОБА_6 суду показав, що він живе в одному підїзді з позивачем та товаришує з ним. Близько 7 років ОСОБА_4 не проживає в квартирі позивача, там відсутні її речі, де вона знаходиться йому невідомо.
Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.
Судом встановлено, що 20 грудня 1999 року, виконавчим комітетом Славутицької міської ради народних депутатів, ОСОБА_3 був виданий ордер на службове приміщення № 9151 на склад сімї: ОСОБА_7 (колишню дружину), ОСОБА_8 (дочку), на право заселення в службове житлове приміщення двокімнатну квартиру житловою площею 27,9 кв. м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 6).
Як вбачається із змісту позовної заяви, позивач розірвав шлюб з ОСОБА_7 та остання знялася з реєстрації за вищевказаною адресою 15 жовтня 2002 року.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, позивач, та ОСОБА_4, відповідачка, перебували у шлюбі, який був розірваний, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів відділу реєстрації актів цивільного стану Славутицького міського управління юстиції Київської області 05 березня 2009 року зроблено актовий запис № 31, що підтверджено копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а. с. 7).
Як вбачається з довідки форми № 3 за вих. № 1195 від 04.09.2015 року, виданої комунальним підприємством «Житлово-комунальний центр», в спірному житловому приміщенні, розташованому за адресою: АДРЕСА_1, зареєстровані: ОСОБА_4, відповідачка, та ОСОБА_3, позивач (а. с. 8).
З наданих КП «ЖКЦ» карток реєстрації ОСОБА_4 вбачається, що вона з 28.05.1999 року по 17.11.2004 року була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, а з 20.12.2004 року вона зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2.
На даний час спірне жиле приміщення не приватизоване і відноситься до комунальної власності, що також підтверджується вищевказаною довідкою форми № 3.
З пояснень представника позивача вбачається, що відповідачка з липня 2008 року не проживає за вказаною адресою, тобто вже більше 7 років, без поважних причин відсутня у спірному жилому приміщенні, але по цей час не знялася з реєстрації, що створює певні перепони у користуванні жилим приміщенням, участі у витратах на утримання житла також відповідачка не несе.
Факт не проживання відповідачки у спірній квартирі з липня 2008 року підтверджується актами про не проживання від 04.02.2015 року, 03.05.2015 року, 13.08.2015 року та 08.10.2015 року (а. с. 10-13), показаннями свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, довідкою Славутицького МВ ГУ МВС України в Київській області № 3735 від 02.10.2015 року про те, що відповідачка не зверталася із скаргами на перешкоди у користуванні жилим приміщенням (а. с. 18).
Як видно з матеріалів справи, всі витрати по оплаті житлово-комунальних послуг несе позивач, що підтверджується особовим рахунком за останні пять років (а. с. 16-17).
Відповідно до ч. 1 ст. 71 та ст. 163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів сімї наймача жиле приміщення зберігається протягом 6 місяців.
Як встановлено судом, відповідачка відсутня у спірній квартирі більше шести місяців без поважних причин, і тому її слід визнати такою, що втратила право користування жилим приміщенням.
Стягненню з відповідачки підлягають на користь позивача також понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -
Визнати ОСОБА_4 особою, що втратила право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: АДРЕСА_1.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати по оплаті судового збору в сумі 487 гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Славутицький міський суд шляхом подання апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Заочне рішення набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Повне заочне рішення виготовлено 30 грудня 2015 року.
Суддя Н. Ф. Теремецька