АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1-ї інстанції - Скляренко С.О. Доповідач - ШвецоваЛ.А
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Харківської області в складі: головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.,Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини ,-

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просилила визначити місце проживання її неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею.

В обґрунтування свої позовних вимог посилалася на те, що вона перебур зареєстрованому шлюбі з відповідачем, ОСОБА_3, шлюб з яким 2 вереск року було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_4 залишився з тк відповідачу була надана можливість спілкуватися з сином, брати участь у його виховав / У 1998 році, у зв'язку з ДТП, вона отримала тяжку черепно-мозкову травму, том> тривалий час була змушена перебувати на лікуванні, а за дитиною доглядала її матір, ОСОБА_5

У січні 2006 року позивачка зареєструвала шлюб з ОСОБА_2, після чого постало питання про те, щоб її син ОСОБА_4 мешкав з нею. Проте їй згодом стало відомо, що, 30 листопада 2009 року, її мати звернулася до Дергачівської районної державної адміністрації з заявою про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_4.

Розпорядженням Дергачівської районної державної адміністрації, ОСОБА_5 рекомендовано передати свого онука для проживання з його рідним батьком ОСОБА_3.

Крім того позивачка зазначала, що на теперішній час вона пройшла курс лікування після травм в ДТП, працює на присадибній ділянці, матеріально забезпечена, умови для проживання та виховання сина має задовільні.

ОСОБА_3 позов не визнав та звернувся з зустрічною позовною заявою, в якій просив визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, разом з ним, у АДРЕСА_1.

В обґрунтування позову посилався на те, що дійсно перебував з позивачкою у зареєстрованому шлюбі, та ще до його розірвання намагався вилікувати колішню дружину від алкоголізму, однак безрезультатно.

У вересні 2003 року шлюб було розірвано, а під час процесу розлучення він пропонував залишити сина з ним, тому що ОСОБА_1 продовжувала зловживати алкоголем, проте остання не погодилась.

З часу розлучення син проживав з матір'ю колишньої дружини, ОСОБА_5, в с. Солоницівка в її домі по АДРЕСА_2, яка протягом всього часу займалася його вихованням та матеріальним забезпеченням.

Він, як батько, справно платив аліменти на утримання сина, а у вихідні дні регулярно забирав його до себе.

У зв'язку зі зловживанням спиртними напоями та постійним лікуванням у наркологічному диспансері, ОСОБА_1, участі у вихованні сина участі не приймала, тому ОСОБА_5 була змушена звернутися до Дергачівської районної державної адміністрації з заявою про позбавлення її батьківських прав відносно ОСОБА_4.

На засіданнях комісії з питань захисту прав дитини Дергачівської районної державної адміністрації ОСОБА_1 просила не позбавляти її батьківських прав, як того вимагала у своїй заяві її матір, тому він і матір не наполягали на цьому, сподіваючись на те, що вона кине пити.

З січня 2010 року син проживає разом з ним та ходить в Харківську гімназію № 86, проте ОСОБА_1 продовжувала не виконувати своїх батьківських обов'язків стосовного матеріального утримання сина, коштів на забезпечення дитини не надавала, сином не цікавилась, не дзвонила та не приїжджала. Відвідувала онука лише бабуся, ОСОБА_5, яка приїжджала та забирала його на вихідні

У зв'язку з чим він був змушений звернутися до Дергачівського районного суду Харківської області з заявою про стягнення аліментів з ОСОБА_1, рішенням якого його позов було задоволено, проте остання вказаного рішення не виконує, у зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментам.

З огляду на викладене, вважав, що дії ОСОБА_1 спрямовані лише на те, щоб не платити аліменти на утримання сина, а забрати його від нього та залишити знову на піклування своєї матері.

Представник служби у справах дітей Дергачівської районного держ адміністрації Харківської області та Управління служб у справах дітей Депар" праці та соціальної політики Харківської міської ради, Органу опіки та піклу. Ленінської районної у м. Харкові ради, надавши суду свої висновки про доцільнк визначення місця проживання дитини, просили суд задовольнити зустрічний позов тач визначити місце проживання дитини з його батьком.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року у позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини разом з нею - відмовлено;

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини - задоволено; визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з його батьком ОСОБА_3 у АДРЕСА_1.

Не погодившись з вказаним рішенням представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 подав на нього апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на неповне з'ясування обставин по справі та порушенням судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким в позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3, треті особи - служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради задовольнити та визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з нею, в задоволенні зустрічного позову відмовити.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 про визначення місця проживання мальлітнього сина ОСОБА_4 разом з батьком, районний суд виходив з того, що батько має позитивний вплив на дитину і зможе приділити належну увагу вихованню сина.

Судовим розглядом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. Сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі, який 2 вересня 2003 року було розірвано. Після розірвання шлюбу їх син ОСОБА_4 залишився з позивачкою, а відповідачу була надана можливість спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні.

Згідно рішення комісії з питань захисту прав дитини Дергачівської райгосадміністрації від 18.11.2009 року бабусі ОСОБА_5 було рекомендовано передати малолітнього ОСОБА_4 для проживання з його батьком.

Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини та частин 7 та 8 ст. 7 СК, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України „ Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного соціального розвитку.

Стаття 160 СК передбачає, що місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Відповідно до ст. 161 СК якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дитини суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Суд не може передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини, підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляти щодо неї батьківського піклування,; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції був опитаний малолітній ОСОБА_4 1999 року народження, який висловив свої прохання, щоб мешкати разом з матір"ю.

Представник органу опіки та піклування в судовому засіданні також пояснив, що за місцем мешкання матері для ОСОБА_4 створені всі умови для фізичного розвитку та виховання.

Відповідач ОСОБА_3 не заперечував проти того, щоб його дитина мешкала разом з матір"ю.

Оскільки при визначенні місця проживання дитини, суд не обмежений вичерпним переліком обставин, які мають бути доведеними, то судова колегія приходить до висновку, що необхідно визначити місце проживання дитини разом з матір"ю, враховуючи, що мати виявляє увагу до дитини та турботу про неї. При цьому суд враховує, що мати позитивно характеризується за місцем проживання, має присадибну ділянку, даних про те, що на теперішній час вона зловживає спиртними напоями не має, лікування у психіатричній лікарні вона проходила у зв"язку наслідками ДТП.

Посилання ОСОБА_3 в судовому засіданні суду апеляційної інстанції на той факт, що у нього набагато сприятливіші матеріально-побутові умови для виховання сина ОСОБА_4 не можуть бути вирішальною умовою для передачі йому дитини. Крім цього, в судовому засіданні встановлено, що у разом з відповідачем по справі у квартирі АДРЕСА_1 мешкають його жінка, мати та сім"я брата відповідача. Малолітній ОСОБА_4 мешкає у кімнаті разом з бабусею, що на думку судової колегії не може свідчити про можливість повноцінного розвитку дитини.

Згідно з Декларацією прав дитини від 1959 року, малолітня дитина не повинна крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір"ю.

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п.п.З і 4 ст. 309, ст.ст. 313, 316,319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 15 березня 2011 року скасувати та ухвалити нове.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особи: служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області. Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради про визначення місця проживання дитини задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 з його матір"ю ОСОБА_1 в АДРЕСА_3.

В задоволенні зустрічного позову відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку; до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання н

Головуючий -

Судді -