АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7895/15 Головуючий 1 інст. Калиновська Л.В.
Справа № 619/256/14-ц Доповідач Бурлака І.В.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«28» грудня 2015 року м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді: Бурлака І.В.,

Суддів: Карімової Л.В., Яцини В.Б.,

за участю секретаря: Кривошеіної О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2014 року та апеляційною скаргою ОСОБА_2 на додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Публічне акціонерне товариство ОСОБА_3 «ПриватБанк» звернувся до суду з зазначеним та у подальшому уточненим позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_4.

В обґрунтування свого позову посилався на те, що між Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» та ОСОБА_2 20 червня 2007 року укладено кредитний договір № НАFEGA00000002, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 39300,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2017 року.

Зазначив, що ОСОБА_2 своїх зобовязань відповідно до договору не виконав, у звязку з чим має заборгованість перед банком станом на 12 грудня 2013 року в розмірі 24195,37 доларів США, яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 20808,38 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1575,63 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 314,40 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 315,00 доларів США, а також штрафів відповідно до договору: штрафу (фіксована частина) 31,29 доларів США, штрафу (процентна складова) 1150,67 доларів США.

Вказав, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 20 червня 2007 року укладено договір іпотеки № НАFEGA00000002, предметом якої є будинок, загальною площею 92,50 кв. м., житловою площею 57,40 кв. м., що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Козача Лопань, вул. Лермонтова, № 8 та який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування. Обумовлена сторонами договору іпотеки ціна предмету іпотеки дорівнює 49291,40 грн.

Зазначив, що банк не надавав своєї згоди на реєстрацію осіб у вказаному будинку.

Вказав, що надсилав боржнику повідомлення про порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору з вимогою добровільно звільнити житловий будинок.

Просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАFEGA00000002 від 20 червня 2007 року в розмірі 24195,37 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження НБУ від 12 грудня 2013 року складає 193321,00 грн. звернути стягнення на будинок загальною площею 92,50 кв. м., житловою площею 57,40 кв. м., що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Козача Лопань, вул. Лермонтова, № 8 шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАFEGA00000002 від 20.06.2007 року) Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити ОСОБА_1 та ОСОБА_4, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Козача Лопань, вул. Лермонтова, № 8, зі зняттям з реєстраційного обліку у територіальному органі державної міграційної служби України, до повноважень якого входить питання громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб, компетенція якого територіально поширюється на адресу вказаного домоволодіння, стягнути з відповідачів судові витрати.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2014 року, додатковим рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року, в якому ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 11 вересня 2014 року виправлено описку, позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» - задоволено частково, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАFEGA00000002 від 20 червня 2007 року в сумі 193321,00 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, згідно з договором іпотеки від 20 червня 2007 року, посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу ОСОБА_5 за реєстровим № 2281 будинок площею 92,50 кв. м., житловою площею 57,40 кв. м., що розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Козача Лопань, вул. Лермонтова, № 8 та встановлено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів з початковою ціною предмета іпотеки в розмірі 49291,40 грн. для його подальшої реалізації Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк», стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1933,21 грн., в іншій частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_1 та додатковим рішенням ОСОБА_2 подали апеляційні скарги, в яких ОСОБА_1 просила рішення в частині задоволених судом вимог скасувати, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, ОСОБА_2 просив додаткове рішення скасувати.

При цьому посилалися на неповне зясування судом обставин справи, що мають значення для справи, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_1 вважав, що суд не надав належної оцінки доказам у справі, не звернув уваги на те, що початкова ціна реалізації предмету іпотеки визначено виключно на випадок звернення стягнення на майно у позасудовому порядку; на сьогодні вартість предмету іпотеки значно більше; не відповідність резолютивної частини рішення суду вимогам ст. 39 Закону України «Про іпотеку».

ОСОБА_2 вважав, що суд першої інстанції додатковим рішенням вийшов за межі заявлених вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилено, рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2014 року та додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 10 березня 2015 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 необхідно задовольнити частково, рішення суду та додаткове рішення суду скасувати.

При цьому судова колегія виходить з наступного.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що вартість предмета іпотеки погоджена сторонами та згідно договору іпотеки складає 49291, 40 грн.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 20 червня 2007 року ОСОБА_2 на підставі кредитного договору № НАFEGA00000002, укладеного між ним та банком, отримав кредит у розмірі 39300, 00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 19 червня 2017 року.

Внаслідок порушення з боку ОСОБА_2 умов повернення кредиту та сплати процентів за користування ними, у ОСОБА_2 перед позивачем виникла прострочена заборгованість, яка станом на 12 грудня 2013 року становила 24195, 37 доларів США та складається з заборгованості за кредитом в сумі 20808,38 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом - 1575,63 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом - 314,40 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором - 315,00 доларів США, а також штрафів відповідно до договору: штрафу (фіксована частина) 31,29 доларів США, штрафу (процентна складова) 1150,67 доларів США.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором 20 червня 2007 року між ОСОБА_1 та банком укладено договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_1 надала в іпотеку нерухоме майно будинок, загальною площею 92, 50 кв. м., житловою площею 57, 40 кв. м., що розташований по вул. Лермонтова, № 8 в сел. Козача Лопань Дергачівського району Харківської області та належить відповідачу на праві власності на підставі договору дарування.

Частиною першою статті 33 та частиною третьою цієї статті Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Аналогічні вимоги містить договір іпотеки, укладений між сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи заборгованість за кредитним договором станом на 12 грудня 2013 року становила 24195, 37 доларів США.

В суді апеляційної інстанції представник банку пояснила, що до теперішнього часу борг не погашено.

Посилання представників відповідачів на те, що ОСОБА_2 взагалі не отримував кредитні кошти, є необгрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи і не підтверджуються доказами.

Положеннями частини першої статті 39 зазначеного Закону передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають для його подальшої реалізації.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції не звернув уваги на вимоги закону та резолютивну частину рішення виклав у порушення вимог чинного законодавства. При цьому, вийшов за межі позовних вимог банку та визначив спосіб реалізації предмета іпотеки не за процедурою продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями та іпотечним договором, як просив банк, а шляхом проведення прилюдних торгів.

Зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 зазначеного Закону вбачається, що у розумінні норми ст. 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч. 6 ст. 38 цього Закону.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року у справі №6-61 цс 15.

За правилом ч. 6 ст. 38 зазначеного Закону ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Пунктом 35.5. договору іпотеки за згодою сторін встановлено початкову ціну нерухомого майна в сумі 49291, 40 грн., що згідно з пунктом 24 цього договору сторони визначили її для реалізації предмета іпотеки лише для позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки.

Із висновку спеціаліста субєкта оціночної діяльності визначено ймовірний діапазон ринкової вартості предмета іпотеки між 27500,00 доларів США та 43600,00 доларів США

В суді апеляційної інстанції сторонам розяснено порядок призначення судової експертизи відповідно до ст. 143 ЦПК України.

Проте, жодна із сторін не заявила клопотання про її проведення, тому судова колегія вважає за необхідне, виходячи з вимог ст. ст. 38, 39 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями, визначити початкову ціну предмета іпотеки на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна під час його реалізації.

07 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки, якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданами йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, загальна площа такого нерухомого житлового майна не перевищує 140 кв. м. для квартири та 250 кв. м. для житлового будинку. Іпотекодавець чи позичальник не відноситься до категорії осіб, які є субєктами Закону України «Про засади запобігання і протидії корупції».

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Як вбачається з матеріалів справи кредитні кошти надано в іноземній валюті, предметом іпотеки є житловий будинок загальною площею 92,50 кв. м., житловою площею 57,40 кв. м., тому в даному випадку підлягає застосуванню зазначений Закон.

Частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» від 05 червня 2003 року із змінами та доповненнями передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 ЖК УРСР регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 зазначеного Закону та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Судом встановлено, що відповідачі обізнані про наявність такої вимоги з листопада 2013 року.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані за рахунок кредиту банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого постійного жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм свідчить про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 зазначеного Закону підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються із жилого будинку предмета іпотеки у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло, якщо іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

Установивши у справі, що в іпотеку передано житловий будинок, який був одержаний ОСОБА_1 у власність на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 01 серпня 2001 року за реєстровим номером № 1-2186 та зареєстрованого Слатинським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» Дергачівського району Харківської області 24 січня 2001 року за реєстровим номером № 1785 в книзі 8 не за рахунок кредитних коштів, оскільки договір іпотеки укладено 20 червня 2007 року, підстав для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла немає.

Проте, суд першої інстанції, відмовляючи банку в задоволенні позову в цій частині з інших підстав, помилково зазначив, що відповідачі не обізнані про наявність вимоги щодо звільнення житлового будинку.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущений строк позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Оскільки в порушення вимог ст. 212 214 ЦПК України суд першої інстанції не надав належної оцінки наявним у справі доказам, не встановив фактично обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, рішення підлягає скасуванню з частковою відмовою банку в задоволенні позову за необгрунтованістю.

Питання щодо стягнення судового збору вирішено відповідно до ч. ч. 1, 5 ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року із змінами та доповненнями.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 1 ч.1 ст. 309, ст. 313, ч. 2. ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України судова колегія,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 02 червня 2014 року та додаткове рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 14 липня 2014 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № НАFEGA00000002 від 20 червня 2007 року в розмірі 24195,37 доларів США, що за курсом 7,99 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 12 грудня 2013 року складає 193321,00 грн., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 20808, 38 доларів США, заборгованості за процентами за користування кредитом в сумі 1575, 63 доларів США, заборгованості за комісією за користування кредитом в сумі 314, 30 доларів США, пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором в сумі 315,00 доларів США, штрафа (фіксована частина) в сумі 31, 29 доларів США, штрафа (процентна складова) в сумі 1150, 67 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки № НАFEGA00000002 з оформленням заставної від 20 червня 2007 року, а саме на нерухоме майно житловий будинок загальною площею 92,50 кв. м., житловою площею 57,40 кв. м., який розташований за адресою: Харківська область, Дергачівський район, сел. Козача Лопань, вулиця Лермонтова, № 8, який належить на праві власності ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями, посвідченого Дергачівською державною нотаріальною конторою Харківської області 01 серпня 2001 року за реєстровим номером № 1-2186 та зареєстрованого Слатинським комунальним підприємством технічної інвентаризації «Інвентаризатор» Дергачівського району Харківської області 24 січня 2001 року за реєстровим номером № 1785 в книзі 8, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № НАFEGA00000002 від 20 червня 2007 року) Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк» з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення Публічним акціонерним товариством ОСОБА_3 «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки з початковою ціною на підставі оцінки майна субєктом оціночної діяльності на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

В задоволенні решти позовних вимог Публічному акціонерному товариству ОСОБА_3 «ПриватБанк» відмовити.

Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не підлягає виконанню.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» 1689,61 грн. судового збору по 844, 805 грн. з кожного.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя Судді колегії