Справа № 463/3043/15 Головуючий у 1 інстанції: Гирич С.В.
Провадження № 22-ц/783/7608/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді: Шеремети Н.О.

суддів: Ванівського О.М., Зверхановської Л.Д.

при секретарі: Ясиновській Я.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2на рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства "ПриватБанк" про стягнення 2218.36 грн.

Оскаржуваним рішенням в задоволені позову відмовлено.

Рішення в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2, вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. В апеляційній скарзі зазначає, що є держателем рахунку №677938 у ПАТ КБ "ПриватБанк". 19.05.2015 року невідомі особи шляхом шахрайства заволоділи її коштами, розміщеними на вказаному рахунку в сумі 2334 грн. та перерахували їх на інший рахунок. Вона повідомила банк про вищезазначені шахрайські дії, їй було повернуто кошти в сумі 209 грн. Вважає, що судом першої інстанції безпідставно відмовлен в задоволенні позову, оскільки вона, як споживач банківських послуг відповідно до чинного законодавства повідомила банк про платіжну операцію, яка нею не виконувалася (некоректну операцію, яка виконана шахрайським шляхом), що зі сторони банку не заперечується і в порушення вимог закону банком не в повному обсязі відновлено залишок коштів на її рахунку. З наведених підстав апелянт просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з безпідставності посилань позивача на те, що внаслідок некоректної операції, на яку вона фактично не давала згоди, ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно перерахував кошти на інший рахунок, оскільки судом встановлено, що перерахунок коштів відбувся внаслідок вчинення позивачкою послідовних дій з ідентифікації та аутентифікації електронного платіжного засобу та введення реквізитів отримувача коштів.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Статтею 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст. 11, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 є держателем рахунку №677938 у ПАТ КБ «ПриватБанк», який відкрито позивачці на підставі її анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 14.12.2010 року.

На підставі представлених виписок по згаданому рахунку позивачки, судом першої інстанції встановлено, що дійсно, станом на 19.31 год. 05.05.2015 року, на її рахунку існувала кредитна заборгованість в розмірі 4984.65 грн.

19.05.2015 року о 20.09.35 год. відбулася трансакція: поповнення рахунку на суму 2500 грн. через термінал по вул. Шевченка, 31 в м. Львові, внаслідок чого кредитна заборгованість позивачки зменшилася до суми 2484.65 грн. В подальшому, о 20.12.59 год. 19.05.2015 року грошові кошти з рахунку позивача в сумі 2334.00 грн. були перераховані з рахунку позивача з призначенням «оплата комунальних послуг/інших платежів в терміналі самообслуговування», а також знято комісію за користування кредитним коштами в сумі 93.36 грн.

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилалася на те, що перераховані з її рахунку кошти повинні бути повернуті банком внаслідок некоректної операції (неналежного переказу), тобто такої платіжної операції, яка нею не виконувалася і на яку вона не надавала згоди.

Відповідно до ч.1 ст.1 України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» неналежним переказом є рух певної суми коштів, внаслідок якого з вини ініціатора переказу, який не є платником, відбувається її списання з рахунка неналежного платника та/або зарахування на рахунок неналежного отримувача чи видача йому суми переказу в готівковій чи майновій формі.

Відповідно до положень ст.32 вищезазначеного Закону, банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов'язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів. Зокрема, банк платника несе відповідальність у випадку неналежного переказу з рахунку платника лише у випадку наявності вини у його діях, що призвели до помилкового переказу.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачка в суді визнала, що вказані кошти в сумі 2334.00 грн. особисто перерахувала на інший рахунок, вказаний їй невідомою особою в ході використання нею електронного платіжного засобу платіжної картки у терміналі самообслуговування після введення нею ідентифікуючих даних, зокрема ПІНу, пояснивши суду з цього приводу, що її було введено в оману невідомими особами по телефону, які представилися працівниками ПриватБанку та під приводом перерахунку коштів на її рахунок за придбання товару, вказували їй на необхідність вчинення певних операцій в терміналі самообслуговування електронного платіжного засобу, що призвели в результаті до списання з її рахунку належних їй коштів. Крім цього, як встановлено в ході дослідження судом першої інстанції звукозапису телефонної розмови позивачки з працівником банку 19.05.2015 року, на вимогу позивачки банком одразу було заблоковано, як рахунок позивачки, так і рахунок отримувача переказаних коштів, вчинено інші дії направлені на недопущення незаконного перерахування коштів. В результаті таких дій банку частину коштів в сумі 209 грн., що були заблоковані на рахунку отримувача, повернуто позивачці.

Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивачка посилалася на вчинення невідомими особами відносно неї шахрайських дій, з приводу чого слідчим відділенням Залізничного РВ ЛМУ ГУМВС України у Львівській області розпочато досудове розслідування за фактом незаконного заволодіння шахрайським способом коштами позивача, що підтверджується довідкою №16/14.

Відтак, на час розгляду справи судом першої інстанції вчинення відносно позивачки шахрайських дій та конкретних осіб, які це вчинили, не встановлено.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що позивачкою не доведено тієї обставини, що перерахування коштів в сумі 2334 грн. 19.05.2015 року з її рахунку відбулося саме з вини відповідача, оскільки належними доказами підтверджено те, що кошти ПАТ КБ «ПриватБанк» перерахував з ініціативи позивачки, а відтак відсутні підстави для повернення коштів за рахунок банку.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції вірно взяв до уваги положення п.6.5 Положення про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням, затвердженого постановою Правління Національного Банку України 30.04.2010 №223, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 6 липня 2010 року за №474/17769, яким передбачено, що емітент у разі здійснення недозволеної або некоректно виконаної платіжної операції, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися або які були виконані некоректно, негайно відшкодовує платнику суму такої операції та, за необхідності, відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції та Розділу 6 цього ж Положення, а також п.1.1.2.1 Умов і правил надання банківських послуг, яким передбачено обовязок позивача не передавати картки, стікер PayPass, ПІНи третім особам, не використовувати картки, стікер PayPass або нанесені на них дані у цілях, що не передбачені Договором або суперечать чинному законодавству. При цьому відповідно до п.1.1.5.14 Умов Клієнт відповідає за усі операції в повному обсязі, здійснені у підрозділах банку через пристрої самообслуговування, систему MobileBanking, систему Приват-24 з використанням передбачених цими Умовами засобів його ідентифікації та аутентифікації.

З врахуванням вищенаведеного, обґрунтованим є висновок суду першої інстанції про безпідставність посилань позивачки на ті обставини, що внаслідок некоректної операції, на яку вона фактично не давала згоди, банком було безпідставно перераховано кошти на інший рахунок, оскільки судом встановлено, що кошти були перераховані внаслідок вчинення позивачкою послідовних дій з ідентифікації та аутентифікації електронного платіжного засобу та введення реквізитів отримувача коштів.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вірного висновку суду про відмову в задоволенні позову, а відтак відсутні підстави для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно з"ясував обставини справи, ухвалив законне та обґрунтоване рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Личаківського районного суду м. Львова від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуюча: Шеремета Н.О.

Судді: Ванівський О.М.

ОСОБА_3