Справа № 363/5168/13-ц Головуючий у І інстанції Скарлат О. І.
Провадження № 22-ц/780/5628/15 Доповідач у 2 інстанції Білоконь О. В.
Категорія 46 01.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

01 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого Білоконь О.В.,

суддів: Даценко Л.М., Савченка С.І.,

при секретарі Франюк Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, третя особа управління Держземагенства у Вишгородському районі Київської області, про визнання недійсним розпорядження, державного акту на право власності на земельну ділянку, договору дарування земельної ділянки та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою , -

встановила:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, посилаючись на таке.

Позивач є власником земельної ділянки площею 0,12 га, що знаходиться на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, однак користуватись своєю земельною ділянко їй перешкоджає відповідач ОСОБА_3, яка є власником сусідньої земельної ділянки і самовільно захопила у позивача частину земельної ділянки приблизно площею 0,06 га, встановила паркан, позбавила позивача права користування земельною ділянкою.

Неодноразово уточнюючи позовні вимоги, зазначила, що отримала земельну ділянку у власність 31 серпня 2006 року, а відповідач ОСОБА_3 08 вересня 2006 року, тобто пізніше, тому оформлення земельної ділянки ОСОБА_3 відбувалось із вже оформленого права власності земельної ділянки позивача із встановленими межами земельної ділянки.

Крім цього, згідно договору дарування земельної ділянки від 25 червня 2012 року, ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_4 земельну ділянку, площею 0,12 га, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області та межує із земельною ділянкою позивача. Даний договір дарування був вчинений відповідачем під впливом обману, адже на той час тривали судові спори у Вишгородському районному суді щодо даної земельної ділянки, але дарувальник ОСОБА_3 під час підписання договору ввела в оману, що судового спору щодо земельної ділянки, а також прав третіх осіб, як у межах, так і за межами України немає.

На підставі викладеного позивач просила суд визнати частково недійсним розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 02 червня 2006 року № 310 в частині передачі у власність земельної ділянки ОСОБА_3 та державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 від 08 вересня 2006 року, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, виданий ОСОБА_3, та скасувати його державну реєстрацію; визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 25 червня 2012 року, площею 0,12 га, кадастровий номер НОМЕР_3, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, укладений між ОСОБА_3, та ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі № 2-1129, зобов'язати відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 усунути перешкоди позивачу у користуванні її земельною ділянкою, шляхом знесення металевого паркану та надання можливості належним чином користуватись земельною ділянкою.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким задовольнити позов, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість рішення суду.

Апелянт вказав, що суд безпідставно не узяв до уваги висновок земельно-технічної експертизи від 10 липня 2014 року, який підтвердив факт накладення земельних ділянок сторін у розмірі 26 кв.м., не врахував наявність обману з боку ОСОБА_3 при укладенні оспорюваного договору дарування, внаслідок чого ухвалив незаконне рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,12 га, призначеної для ведення садівництва, що розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_4, виданий 31 серпня 2006 року на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 02 червня 2006 року № 310.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1, виданий 08 вересня 2006 року на підставі розпорядження Вишгородської районної державної адміністрації від 02 червня 2006 року № 310, ОСОБА_3 була власником земельної ділянки площею 0,12 га, що розташована на території Гаврилівської сільської ради Вишгородського району Київської області.

25 червня 2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договір дарування земельної ділянки, відповідно до якого ОСОБА_3 подарувала, а ОСОБА_4 прийняла у дарунок вказану земельну ділянку.

Земельні ділянки ОСОБА_2 та ОСОБА_4, відповідно до державних актів, межують.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до положень ч.1 ст. 15, ч.2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений ч.2 ст. 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними у п.7 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» №7 від 16.04.2004 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.

Згідно із вимогами ст.ст. 3, 10, 60, 119, 212-213 ЦПК України позивач сам визначає зміст позовних вимог, викладає обставини, якими обгрунтовуються вимоги, а суд, зберігаючи об»єктивність і неупередженість створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Право визначення підстав для предмету позову належить виключно позивачу і суд сам за власною ініціативою їх змінити не може.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала доказів порушення її прав саме відповідачами, оскільки накладення земельних ділянок сторін, який дійсно має місце, відбувся внаслідок зміщення чотирьох сусідніх земельних ділянок.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на таке.

Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 3060/14-41 від 10.07.2014 року, земельна ділянка, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 31 серпня 2006 року серія НОМЕР_4, яка розташована на території Гаврилівської сільської ради, Вишгородського району Київської області накладається на інші земельні ділянки.

Даним висновком експерта встановлено, що фактичне розташування земельних ділянок ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не відповідають відомостям які містяться в матеріалах справи, зокрема каталогам координат поворотних точок меж земельних ділянок. Всі чотири земельні ділянки зміщені в сторону, внаслідок чого відбулося накладання земельних ділянок по фактичному використанню на земельні ділянки, які перебувають у приватній власності відповідно до правовстановлюючих документів. Фактична площа, якою користується ОСОБА_2 становить - 0,1174 га.

Із наведеного висновку експерта вбачається, що межі, розмір і фактичне розташування земельної ділянки, власником якої є ОСОБА_2, не відповідають каталогам координат поворотних точок меж земельних ділянок відповідно до державного акту на право власності на цю земельну ділянку, у зв»язку з чим суд позбавлений можливості вирішити питання про наявність порушеного права позивача на користування вказаною земельною ділянкою і про те, що таке порушення спричинено саме внаслідок захоплення частини земельної ділянки позивача відповідачами.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивачем не доведено порушення його права власності на земельні ділянки відповідачем на час розгляду справи у суді, внаслідок цього відсутні підстави для задоволення позовних вимог про усунення перешкод у здійсненні права власності позивача на земельну ділянку, та визнання недійсним договору дарування.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними у рішенні.

Щодо інших доводів апеляційної скарги, то вони теж не спростовують висновків суду.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів дійшла висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія судів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту її проголошення.

Головуючий

Судді :