Ухвала

іменем україни

17 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_2, до ОСОБА_3, треті особи: Борівська державна нотаріальна контора Харківської області, відділ Держземагентства у Борівському районі Харківської області, про встановлення факту родинних відносин, визнання спадкоємцями за законом за правом представлення, визнання порушеного права, продовження строку на прийняття спадщини, визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину, скасування державних актів на земельні ділянки, визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, за касаційною скаргою ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що у липні 2014 року їм стало відомо, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер їхній двоюрідний брат ОСОБА_4, після смерті якого залишилось спадкове майно: будинок АДРЕСА_1 земельні ділянки площею 4,6275 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 4,1456 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області.

На зазначені земельні ділянки ОСОБА_3 (донька ОСОБА_5 - сестри позивачів, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 року) 11 липня 2008 року через Борівську державну нотаріальну контору отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстровані в реєстрі за № № 1944, 1947, не повідомивши нотаріуса про те, що у ОСОБА_4 залишилися живими двоюрідні брат та сестра.

На підставі свідоцтв про право на спадщину за законом ОСОБА_3 було видано державні акти на право власності на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2.

ОСОБА_1 зазначав, що у зв'язку з своїм похилим віком, станом здоров'я та скрутним матеріальним становищем, відсутністю мобільного зв'язку, станом здоров'я своєї рідної сестри ОСОБА_2, зміг приїхати до с. Піски-Радьківські Борівського району Харківської області тільки наприкінці липня-початку серпня 2014 року. У сільській раді дізнався, що ОСОБА_4 помер, а ОСОБА_3 оформила спадщину на себе, вказавши, що він та його сестра ОСОБА_2 померли.

ОСОБА_1 просив встановити факт, що він та ОСОБА_2 є двоюрідним братом та сестрою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року; визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спадкоємцями за законом за правом представлення на спадкове майно ОСОБА_4; визнати порушене право на отримання спадщини після смерті ОСОБА_4; продовжити строк на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4; визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, реєстрові № № 1944, 1947, видані на ім'я ОСОБА_3; скасувати державні акти на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, видані відділом Держземагентства у Борівському районі Харківської області на ім'я ОСОБА_3; визнати за позивачами право власності рівними частками на земельні ділянки площею 4,6275 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та площею 4,1456 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані на території Піско-Радьківської сільської ради Борівського району Харківської області, після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом; стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у сумі 4 500 грн та судовий збір в сумі 925 грн 01 коп.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 21 квітня 2015 року позов задоволено частково.

Установлено факт, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є двоюрідним братом та сестрою ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано ОСОБА_1, ОСОБА_2 спадкоємцями за законом за правом представлення на спадкове майно ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, видане на ім'я ОСОБА_3, реєстровий № 1944.

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, видане на ім'я ОСОБА_3, реєстровий №1947.

Скасовано державні акти на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_2, видані на ім'я ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, зареєстрованого за № 1944.

У іншій частині позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року зазначене судове рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, виданих на ім'я ОСОБА_3, реєстрові № № 1944, 1947, та в частині скасування державних актів на земельні ділянки серії НОМЕР_1 та серії НОМЕР_3, виданих на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_3, реєстровий № 1944, скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові.

У іншій частині рішення залишено без змін.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_2 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивачами надано достатньо доказів на підтвердження факту родинних відносин, а саме того, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 доводяться ОСОБА_4 двоюрідними братом та сестрою, тому відповідно до ч. 4 ст. 1266 ЦК України вони є спадкоємцями за законом за правом представлення спадкового майна ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Задовольняючи позовні вимоги в частині визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року, реєстрові № № 1944, 1947, виданих на ім'я ОСОБА_3, та в частині скасування державних актів на земельні ділянки серія НОМЕР_1 та серії НОМЕР_3, виданих на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 11 липня 2008 року на ім'я ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із положень п. 27 постанови Пленуму Верхового Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відмовляючи у визнанні за позивачами права власності рівними частками на спірні земельні ділянки після смерті ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом, суд першої інстанції зазначав, що чинним ЦК України до видачі нотаріусом свідоцтва про право на спадщину не передбачено визнання в судовому порядку права власності на спадкове майно. Видача свідоцтв про право на спадщину є виключною компетенцією нотаріусів.

Апеляційний суд не погодився з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позову про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та в частині скасування державних актів на земельні ділянки, посилаючись на таке.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року, тобто в силу вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України саме з цієї дати відкрилася спадщина.

ОСОБА_1 в якості обґрунтування пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини вказував, що дізнався про смерть ОСОБА_4 лише в липні 2014 року.

Проте з пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він цікавився життям ОСОБА_4, турбувався станом його здоров'я, навідував його, знав про його смерть та був засмучений, що не зміг приїхати на похорон, тобто фактично знав про смерть ОСОБА_4 з ІНФОРМАЦІЯ_1 року

Докази, надані до матеріалів справи, не підтверджують ні причин, ні поважності пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки згідно з випискою з історії хвороби ОСОБА_1 перебував на лікарняному з 11 до 26 жовтня 2004 року. З огляду на дату смерті ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_1 року) дана довідка не підтверджує будь-яких обставин справи.

Відповідно до довідки від 14 жовтня 2014 року № 1604 ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 26 вересня до 23 жовтня 2008 року, з 31 жовтня 2008 року до 19 січня 2009 року, з 20 січня до 10 квітня 2009 року, з 16 квітня 2009 року до ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто на дату смерті ОСОБА_4 дана довідка також не є належним доказом поважності пропуску строку для прийняття спадщини.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 не надано доказів на підтвердження поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини, відповідно рішення в частині задоволення позовних вимог про визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за законом та скасування державних актів на земельні ділянки підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Що стосується решти позову, апеляційний суд погодився з рішення суду першої інстанції та залишив в цій частині рішення без змін.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 в своїх інтересах та в інтересах недієздатної ОСОБА_2 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко