АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/8601/15 Справа № 195/835/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Григорченко Е.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Судді-головуючого: ОСОБА_2

Суддів колегії: ОСОБА_3, ОСОБА_4

при секретарі Левцунову І.В.

розглянувши апеляційну скаргу Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради на рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року у справі за позовом Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И Л А:

КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради звернулося з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого постачання холодної води в сумі 4678,97 грн.

В обґрунтування вимог позивач посилається на те, що відповідач проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води, які надає позивач.

16 лютого 2012 року з відповідачем укладений договір №16-19-16 про надання послуг з централізованого постачання холодної води за вищезазначеною адресою.

Відповідач є власником зазначеного будинку та земельної ділянки відповідно до Договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки від 12.06.2001 року, та зареєстрований у будинку за вищевказаною адресою з 20.02.2003 року,.

У зв'язку з тим, що Відповідач несвоєчасно та не в повному обсязі сплачує вартість наданих йому послуг з водопостачання за особовим рахунком №16-19-16 утворилась заборгованість перед позивачем, станом на 01.05.2015 року, яка становить 4678,97 грн.

Рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року відмовлено КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у задоволенні позовних вимог.

КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» звернулося з апеляційною скаргою на зазначене рішення суду, де ставить питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на те, що рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог КП «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства», суд першої інстанції виходив з того, що відповідач у справі проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, та є споживачем послуг з централізованого постачання холодної води, які надає комунальне підприємство «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства»

16 лютого2012 року з відповідачем був укладений договір №16-19-16 про надання послуг з централізованого постачання холодної води за вищезазначеною адресою.

Станом на 01.05.2015 року заборгованість за надання послуг складає 4678,97 грн.

Враховуючи, що позивачем нарахована заборгованість за період, який виходить за межі трирічного строку позовної давності, суд першої інстанції відмовив в позові. Також суд першої інстанції прийшов до висновку, що вимоги нічим не підтверджені.

З такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не можна, оскільки вони зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач надає послуги з постачання холодної води, споживачем яких є відповідач.

Оплату комунальних послуг відповідач у повному обсязі не здійснює, у звязку з чим, згідно з особового рахунку абонента за період з січня 2010 року по квітень 2015 року, заборгованість відповідача з оплати послуг житлово-комунальних послуг станом на 01 березня 2011 року становить 4643,81 грн. (а.с.35).

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг.

Згідно зі статтею 614 ЦК України особа звільняється від відповідальності за невиконання зобов'язання лише у тому випадку, коли доведе відсутність своєї вини у порушенні такого зобов'язання.

Відповідно до ч.1 ст.258 ЦК України загальний строк позовної давності становить три роки.

Відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України сплив строку позовної давності, про застосування якої заявлено стороной у спорі, є підставою для відмови у позові.

Відповідно до ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Згідно з наданого особового рахунку абонента за період з січня 2010 року по квітень 2015 року відповідачем здійснені платежі за надані позивачем послуги за конкретні місяці (а.с. 35).

Докази, які б підтверджували, що відповідачем здійснені платежі в погашення заборгованості за попередні роки до травня 2012 року, зокрема заборгованості в розмірі 4588,14 грн., яка нарахована в червні 2010 року, суду не надані.

Позивач звернувся з цим позовом 03.07.2015 року, а з заявою про видачу судового наказу в травні 2015 року/ а.с. 3/.

Отже, враховуючи позовну давність в три роки, станом на квітень 2015 року розмір заборгованості відповідача становить 90,83 грн.

З огляду на це колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог, стягнувши з відповідача на користь позивача заборгованість за надані послуги з постачання холодної води за період з травня 2012 року по квітень 2015 року включно в розмірі 90,83 грн.(нараховані суми за надані послуги за вказаний - 831,28 грн.; проведена оплата відповідачем за надані послуги 793,43 грн. (831,28 - 793,43 = 90,83).

Посилання відповідача на те, що з ним не був укладений договір, не є підставою для звільнення споживача від оплати наданих послуг, оскільки, відповідач з 2001 року, є власником будинку та споживачем холодної води, послуги на постачання якої надає позивач /а.с. 11, 12/.

У відповідності до ст. 10 ЦПК України відповідач повинен були довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 цього ж Кодексу, зазначені ним обставини.

Проте, належні та допустимі докази, які б спростовували фактичне отримання наданих позивачем послуг та заборгованості за послуги з постачання холодної води, в межах позовної давності, суду не надані.

Колегія суддів погоджується з висновками районного суду щодо застосування позовної давності, оскільки є відповідна заява відповідача, будь-які докази, які б підтверджували визнання відповідачем боргу за межами позовної давності, не надано.

Разом з тим, застосування районним судом позовної давності на правовідносини, які виникли в межах позовної давності, тобто в межах трирічного строку до моменту звернення відповідача до суду з заявою про видачу наказу, є помилковим.

Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, колегія суддів вважає за необхідне у відповідності до ст. 88 ЦПК України розподілити судові витрати у справі та стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним в суді першої інстанції витрати на оплату судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, в розмірі 2,36 грн.((90,83 х 121,8 грн.) : 4678,97грн. = 2,36 грн.).

З матеріалів справи вбачається, що позивач сплатив судовий збір лише в розмірі 121,8 грн. /а.с. 1/. Суд першої інстанції не звернув на це уваги на не вирішив питання щодо сплати судового збору в повному обсязі. В даному випадкуце питання може бути вирішено судом першої інстанції, відповідно до ст. 220 ЦПК України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, рішення суду - скасуванню, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

вирішив:

Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 05 серпня 2015 року скасувати.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь Комунального підприємства «Марганецьке виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» Дніпропетровської обласної ради заборгованість за надані послуги з центрального постачання холодної води в сумі 90,83 грн. та судові витрати в розмірі 2,36 грн. В іншій частині позовних вимог відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

СУДДІ: