УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на нерухоме майно, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із указаним позовом посилаючись на те, що 02 березня 2007 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 100/М, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 110 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення до 28 лютого 2013 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Приватбанк» та відповідачем ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення НОМЕР_1 в торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідач ОСОБА_6 свої зобов'язання щодо погашення кредитної заборгованості не виконала і станом на 03 січня 2014 року загальна сума заборгованості за кредитним договором становить 232 131,03 доларів США.

У зв'язку із наведеним, позивач просив суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 232 131,03 доларів США звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: приміщення НОМЕР_1 у торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, а також стягнути судові витрати по справі.

Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 10 червня 2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_6 про звернення стягнення на нерухоме майно задоволено.

Ухвалено в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 100/М від 02 березня 2007 року в розмірі 232 131,03 доларів США, що в національній валюті становить 1 854 726,90 грн, звернути стягнення на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_6, а саме: приміщення НОМЕР_1 в торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1, шляхом набуття за ПАТ КБ «Приватбанк» права власності на предмет іпотеки за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно з реєстрацією переходу права власності на предмет іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «Приватбанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для оформлення права власності на предмет іпотеки. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із ухваленням нового рішення, яким відмовити банку у задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_6 в порушення вимог ст. 1054 Цивільного кодексу України грошові кошти за кредитним договором не повернула, з огляду на що у банка виникло право на звернення стягнення на іпотечне майно.

З матеріалів справи вбачається, що 02 березня 2007 року між ЗАТ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 100/М, відповідно до умов якого відповідачу надано кредит у розмірі 110 000,00 доларів США зі сплатою 14 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення до 28 лютого 2013 року.

Згідно розрахунку, наданого позивачем, станом на 03 січня 2014 року заборгованість ОСОБА_6 за кредитним договором складає 232 131,03 доларів США.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між ЗАТ «Приватбанк» та ОСОБА_6 було укладено договір іпотеки, відповідно до якого відповідач передав в іпотеку нерухоме майно, а саме: приміщення НОМЕР_1 в торговому комплексі /літер А-2/, загальною площею 37,0 кв. м, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 29 договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки за вибором іпотекодержателя може бути здійснено у позасудовому порядку шляхом переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, про що іпотекодержатель зобов'язаний письмово повідомити іпотекодавця.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій правильно встановили характер спірних правовідносин, і оцінивши наявні у справі докази, дійшли обґрунтованого висновку про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, оскільки такий спосіб передбачено іпотечним договором, а доказів того, що відповідач виконала зобов'язання за кредитним договором суду не надано.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що спір між тими ж сторонами, про той же предмет і з тих же підстав було уже розглянуто Луцьким міськрайонним судом Волинської області не відповідає дійсності, оскільки з рішення Луцького міськрайонного суду від 19 жовтня 2010 року вбачається, що предметом позову ПАТ КБ«Приватбанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення було звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладання від імені іпотекодавця договору купівлі-продажу, а у даній випадку предметом позову є задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття позивачем права власності на предмет іпотеки.

Інші доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук