АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в Апеляційному суді міста Києва цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про виділ в натурі частин житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися в суд з позовом до відповідача про виділ в натурі частини житлового приміщення, посилаючись на те, що сторони проживають в одній квартирі, яка складається з двох квартир, і є співвласниками останньої. Між сторонами визначений порядок користування житловим приміщенням, однак у договорі купівлі - продажу не визначено частки кожного співвласника, що обмежує право власників у користуванні та володінні свєю часткою квартири.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції в іншому складі суду.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_2 пітримав апеляційну скаргу з підстав, викладених в ній.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, а тому колегія суддів вважає необхідним слухати справу у їх відсутність.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що на підставі договору купівля-продажу нерухомості від 30.09.1996 року, зареєстрованого на Київській універсальній біржі, сторонам на праві власності належить квартира АДРЕСА_1, яка складається іх п»яти кімнат загальною площею 122 кв.м, в тому числі житловою площею 72,9 кв.м. Конкретна частка кожного із співвласника не визначена цим договором.

Відповідно до ст. 319 ЦПК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майномна власний розсуд.

Відповідно до ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).

Згідно ч. 1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом.

За правилом ст. 358 ЦК України право спільної часткової власностіздійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись з даним позовом позивачі ставили питання про виділ майна в натурі, але шляхом виділення у користування кожному із співвласників конкретних приміщень квартири, що є об'єктом права спільної часткової власності.

Відповідно до ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу),співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання.

Як вбачається із матеріалів справи позивачка ОСОБА_2, та її представник в суді першої інстанції наполягали на тому, що предметом позову не є встановлення порядку користування квартирою із виділом в натурі кожному співвласнику певної часини в ній, а саме є виділ в натурі таких частин із подальшою перебудовою. Крім того зазначали, що квартира без відповідного дозволу була перебудована і технічна документація на квартиру на даний час не відповідає фактичному переобладнанню останньої.

Аналогічні пояснення представник ОСОБА_1 дав і в суді апеляційної інстанції.

Аналіз положень ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) є технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Отже, визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників.

Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно до своєї частки в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки житлового будинку та нежитлових приміщень, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану житлового будинку(квартири), перетворення в результаті переобладнання житлових приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як жилі через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо).

У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина житлового будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію й зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок.

Крім того, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

За правилом ст. 143 ЦПК України для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Для зґясування питання можливості виділу в натурі частини житлового приміщення та визначення варіантів такого виділу потребує спеціальних знань.

Позивачі не заявляликлопотання про призначення по даній справі експертизи.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вірно виходив з того, що позивачами не надано доказів на підтвердження технічної можливості виділу в натурі часток квартири і що такий поділ квартири відповідатиме часткам співвласників.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 16 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: Судді: