У х в а л а

29 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сімоненко В.М., Лященко Н.П.,Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвал Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня та 15 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про припинення права спільної часткової власності на будинковолодіння шляхом його поділу в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про припинення права спільної часткової власності на будинковолодіння шляхом його поділу в натурі,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Заставнівського районного суду Чернівецької області від 23 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Чернівецької області від 12 травня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено, здійснено відповідний поділ та припинено право спільної часткової власності сторін на спірне майно. В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Зобов'язано сторони виконати роботи, передбачені експертним висновком.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року виправлено описку в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 вересня 2015 року, а саме: замість «касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити», необхідно вказати «касаційну скаргу ОСОБА_4, до якої приєднались ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилити».

У поданій до Верховного Суду України заяві ОСОБА_4 порушує питання про скасування рішень суду касаційної інстанції та направлення справи на новий касаційний розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 152 ЖК УРСР, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у побідних правовідносинах.

Для прикладу наявності зазначеної підстави подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року та 23 вересня 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

У справі, про перегляд якої подано заяву, суд касаційної інстанції, погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій, що переобладнання будинку можливе без дозволу відповідних органів, оскільки відповідно до статті 152 ЖК України (в редакції відповідно до Закону України №191-VIII від 12.02.2015 р.) такий дозвіл не потрібний, якщо при переобладнанні житлового будинку не здійснюється втручання в несучі конструкції цього будинку.

Разом з тим у наданій для порівняння ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 грудня 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що відповідно до статті 152 ЖК УРСР (в редакції чинній на момент виникнення правовідносин) згода органу державної влади на заплановані переобладнання та перепланування при реальному поділі житлового будинку згідно висновку експертизи повинні бути отримані до ухвалення рішення суду, а не після його ухвалення, так як така згода є однією з умов для вирішення та задоволення позову.

В ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, на яку посилається заявник як на приклад неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, судом розглянуто позовні вимоги про встановлення порядку користування житловим будинком, земельною ділянкою та вселення, а позовні вимоги про поділ житлового приміщення з переобладнанням не розглядався.

Отже, у справах наявні різні предмет, підстави позову, зміст позовних вимог та наявні різні фактичні обставини.

За таких обставин, які свідчать про те, що наведені заявником судові рішення не є прикладами неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, вважати заяву обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про припинення права спільної часткової власності на будинковолодіння шляхом його поділу в натурі та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, про припинення права спільної часткової власності на будинковолодіння шляхом його поділу в натурі до провадження Верховним Судом України відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді В.М. Сімоненко
Н.П. Лященко
Ю.Л. Сенін