Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Парапан В. Ф.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого: судді Парапана В.Ф.

Суддів:Панасенкова В.О., Громіка Р.Д.

За участю секретаря Добряк Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 ОСОБА_5 ОСОБА_7, треті особи - відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, служба у справах дітей Іллічівської міської ради, про переведення на кредитора прав та обов'язків співвласника - боржника та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи - відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, служба у справах дітей Іллічівської міської ради, про виключення майна з акту опису та оцінки, -

в с т а н о в и л а:

У cерпні 2013р. ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків співвласника кімнати АДРЕСА_1, обгрунтовуючи його тим, що ОСОБА_5 не виконує рішення апеляційного суду Одеської області від 29.01.2013р. про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 150 000 грн. моральної шкоди, завданої унаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом про виключення кімнати АДРЕСА_1, з опису майна, на яке може бути звернуто стягнення, оскільки зазначене майно є її особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, відтак на нього не може бути звернуто стягнення за зобов'язаннями її чоловіка - ОСОБА_5

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 5.12.2013р., залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3.02.2014р., в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Скасовано ухвалу суду від 8.08.2013р. про накладення арешту на зазначену кімнату, яка належить ОСОБА_4 на праві власності.

Ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.05.2014р. рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 5.12.2013р. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3.02.2014р. скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В процесі нового розгляду справи ОСОБА_6 уточнив та збільшив позовні вимоги й просив: визнати кімнату АДРЕСА_1, спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4; встановити, що частка ОСОБА_5 у спільній сумісній власності на зазначену кімнату складає ?; перевести на ОСОБА_6 право власності співвласника боржника ОСОБА_5 та визнати за ним право власності на ? частку цієї кімнати; припинити право власності ОСОБА_4 на ? частку кімнати; припинити право власності ОСОБА_5 на ? частку кімнати; у зв'язку з переведенням на ОСОБА_6 права власності боржника ОСОБА_5 на ? частку кімнати вартістю 122 900 грн. зменшити на цю суму заборгованість ОСОБА_5 перед ОСОБА_6, яка виникла на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 29.01.2013р.; встановити, що розмір заборгованості ОСОБА_5 перед ОСОБА_6, що виникла на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 29.01.2013р. становить 19 453,24 грн.; за прострочення грошового зобов'язання стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 інфляційні збитки в сумі 109 668,93 грн. та 3% річних в сумі 11 512,80 грн, а всього 121 181,73 грн., т.2, а/с.99-103.

Рішенням суду від 29.10.2015р. первісний позов задоволено, в у зустрічному - відмовлено.

Не погодившись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_5 та ОСОБА_4 звернулися до апеляційного суду із апеляційними скаргами, в яких просять скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення зустрічного позову ОСОБА_4 та відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_6, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до порушення і неправильного застосування норм матеріального і процесуального права.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_8, вважаючи рішення суду законним та обгрунтованим, просить скаргу відхилити.

Треті особи - відділ державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції в Одеській області, служба у справах дітей Іллічівської міської ради, про переведення в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги й заперечення проти неї, колегія суддів вважає, що апеляції задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

З постанови Овідіопольського районного суду Одеської області від 30.08.2011р. вбачається, що 12.02.2009р. в результаті дорожньо-транспортної пригоди за участі вантажного автомобіля MAN, д.н.з. НОМЕР_2, з полупричіпом «LAG 0.3.38 KHSL», д.н.з. НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5 та автобуса БАЗ 079.04, д.н.з. НОМЕР_3, за кермом якого перебував ОСОБА_6, останній отримав тяжкі тілесні ушкодження, які згодом призвели до ампутації лівої кінцівки на рівні стегна (а.с. 8-10, т.1).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 29.01.2013р. з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто 150 000 грн. моральної шкоди, (а.с. 11-13, т.1).

13.03.2013р. державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Іллічівського міського управління юстиції Одеської області було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_5 150 000 грн. моральної шкоди на користь ОСОБА_6, (а.с. 16, т. 1).

Листом управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області від 16.07.2013р. ОСОБА_6 повідомлено про те, що в процесі перевірки майнового стану боржника ОСОБА_5 не було виявлено жодного належного йому майна (а.с. 17-18, т.1).

З огляду на те, що рішення апеляційного суду про стягнення суми моральної шкоди боржником не виконується, ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про переведення на нього прав та обов'язків співвласника кімнати АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_5 та ОСОБА_4 на праві спільної сумісної власності.

У свою чергу, ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила виключити належну їй на праві особистої приватної власності кімнату АДРЕСА_1, з опису майна, на яке може бути звернуто стягнення.

Задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в період з 28.09.1996р. по 29.03.2013р. перебували у шлюбі, спірну кімнату за договором купівлі-продажу від 20.06.2007р. вони придбана у ВАТ «Черноморгідробуд» під час шлюбу й тому за правилами ст. ст. 60, 61,68, 69, 70 СК України спірна кімната є об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4 та їх частки у цьому майні є рівними, кожний з них має право на ? частку цієї кімнати.

Також, згідно з частиною 1 статті 73 СК України за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі.

Відповідно до статті 371 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній сумісній власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, для звернення стягнення на неї здійснюється у порядку, встановленому статтею 366 ЦК України.

Згідно із ч. 1 ст. 366 ЦК України, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.

Положеннями ч. 2 ст. 366 ЦК України, на підставі якої задоволено позов ОСОБА_6, визначено, що у разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу.

У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов'язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції правильно врахував, що за змістом ст. 366 ЦК України переведення права та обов'язків співвласника - боржника можливо лише в разі відмови боржника від продажу своїх частки у справі спільної часткової власності, та, якщо у співвласника - боржника недостатньо для цього іншого майна.

Як видно з матеріалів справи і це зазначив суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, що відповідачі позов не визнали, вважаючи це майно особистою приватною власністю ОСОБА_4 У суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 та ОСОБА_4 ці свої пояснення підтримали та пояснили, що ОСОБА_5 не бажає продавати свою часку у праві спільної сумісної власності на це майно.

Отже з наведеного випливає, що ОСОБА_5 відмовляється від продажу своєї частки майна, а тому доводи апеляційної скарги у цій частині безпідставні.

Також є безпідставними твердження апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що за правилами ст. 379 ЦПК України право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, якім він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець, оскільки ці правовідносини, на які посилаються апелянти, торгаються стадії виконання судового рішення, а позивач пред'явив позов за правилами ч.1 ст. 366 та ст. 371 ЦК України, які встановлють, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред'явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї.

Як видно з матеріалів справиі це підтвердили ОСОБА_5 та ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції, що спірна кімната - житловою площею 15,9 кв.м., загальною площею 31,3 кв.м., не може бути поділено в натурі.

В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_6 у встановленому законом порядку збільшив свої позовні вимоги, тому суд правильно задовольнив його вимоги щодо сплати індексу інфляції та трьох процентів річних за прострочення виконання грошового зобов'язання.

Підстав для задоволення зустрічного позову у суду не було.

Рішення суду є правильним, воно ухвалено у відповідності до положень ст. ст. 212-215 ЦПК України і підстав для його скасування або зміни, як про це йдеться мова у апеляційних скаргах, немає.

Відповідно з вимогами ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції обставини справи досліджено повно, а зібраним доказам дана вірна оцінка.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.Ф.Парапан

В.О.Панасенков

Р.Д.Громік