Справа № 739/1634/15-ц
Провадження № 2/739/352/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"14" грудня 2015 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

відповідачів ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Правекс-Банк» (далі позивач), діючи через свого представника ОСОБА_3, звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (далі відповідачі) про стягнення заборгованості за кредитним договором № 389-011/08Р від 12 серпня 2008 року у розмірі 19 007 доларів США 08 центів.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідно до вказаного договору відповідач ОСОБА_1 отримав від позивача кредит у розмірі 9 446 доларів США на придбання автомобіля зі сплатою 13,99 процентів річних за користування кредитом. З метою забезпечення виконання зобовязань до кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Станом на 27 травня 2015 року відповідач свої зобовязання за кредитним договором належним чином не виконує, у результаті чого виникла прострочена заборгованість у розмірі 19 007 доларів США 08 центів, з яких 8 109 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4 218 доларів США 95 центів заборгованість за процентами, 4 332 долари США 35 центів пеня за кредитом та 2 346 доларів США 78 центів пеня за процентами.

Відповідачем ОСОБА_1 на позов подано заперечення з яких вбачається, що позовні вимоги він не визнає, зазначаючи, що дійсно між ним та позивачем було укладено вказаний вище кредитний договір, однак посилаючись на положення Закону України «Про захист прав споживачів» вважає, що цим договором було внесено дисбаланс у договірні права та обовязки, оскільки через девальвацію гривні і підвищення у декілька разів курсу гривні його витрати за договором зросли до непомірних розмірів. Розрахунок заборгованості, наданий позивачем, вважає необґрунтованим. Також просить застосувати строки позовної давності щодо стягнення пені, нарахованої за порушення грошового зобовязання.

У судове засідання представник позивача не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує повністю.

Відповідач ОСОБА_1 у судовому засіданні висловився проти задоволення позову з підстав, зазначених у його запереченнях.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні також висловився проти задоволення позову, визнавши, що він дійсно виступав поручителем за кредитним договором, укладеним між позивачем та відповідачем ОСОБА_1

Заслухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 12 серпня 2008 року між Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, що підтверджується його статутом (а.с. 49-50) та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №389-011/08Р (далі договір) відповідно до умов якого відповідач отримав від позивача кредит на строк до 12 серпня 2015 року в іноземній валюті у розмірі 9 446 доларів США для придбання автомобіля та сплати страхових платежів за договором страхування автомобіля, зі сплатою 13,99% процента за користування кредитними коштами (а.с. 9-16).

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно пунктів 4.2-4.3 договору кредит надається позичальникові після виконання позичальником усіх умов надання кредиту відповідно до пунктів 2.1.1-2.1.5 даного договору. Кредит може бути використаний позичальником тільки на цілі, зазначені в пункті 1.1 договору.

Додатком 1 до договору визначено, що при перерахуванні грошових коштів автосалону за рахунок оплати вартості автомобіля сума кредиту обмінюється за комерційним курсом АКБ «Правекс-Банк», встановленим на день перерахування коштів автосалону (в тому випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті). Валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник.

З наявної у матеріалах справи копії меморіального ордера №12 вбачається, що 12 серпня 2008 року позивач виконав свої зобовязання за кредитним договором, укладеним з відповідачем ОСОБА_1, та перерахував грошові кошти АТ «Українська автомобільна корпорація» за придбаний відповідачем ОСОБА_1 автомобіль (а.с. 22).

Пунктами 4.4 та 4.5 договору визначено, що позичальник зобовязується погашати заборгованість за кредитом шляхом внесення коштів рівними частинами в сумі 113 доларів США щомісяця до 10 числа наступного місяця. Відсотки за користування кредитом підлягають сплаті позичальником щомісяця у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору, зазначеного в пункті 1.2 даного договору.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Згідно пункту 10.1 за порушення термінів погашення заборгованості за кредитом або внесення відсотків за користування коштами позичальник сплачує пеню за кожен день прострочення в розмірі подвійної процентної ставки, зазначеної в пункті 1.2 даного договору, що діяла в період прострочення, від суми заборгованості за весь період прострочення.

Також 12 серпня 2008 року між АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_2 було укладено договір поруки №389-011/08Р, відповідно до якого ОСОБА_2 виступив поручителем перед кредитором за виконання ОСОБА_1 зобовязань за кредитним договором №389-011/08Р від 12 серпня 2008 року (а.с. 17-18).

Пунктом 1 договору поруки передбачено, що поручитель, у порядку та на умовах, передбачених даним договором, зобовязується нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобовязань ОСОБА_1 за кредитним договором №389-011/08Р від 12 серпня 2008 року.

Частинами першою та другою статті 554 ЦК України встановлено, що в разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно частини другої статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

З наданого суду позивачем розрахунку заборгованості за договором, укладеним з відповідачем 12 серпня 2008 року, вбачається, що останній з серпня 2012 року свої зобовязання за договором належним чином не виконує, останній платіж на погашення заборгованості здійснений ним 31 липня 2012 року, в результаті чого станом на 27 травня 2015 року заборгованість відповідача перед позивачем становить 19 007 доларів США 08 центів, з яких 8 109 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 4 218 доларів США 95 центів заборгованість за процентами, 4 332 долари США 35 центів пеня за кредитом та 2 346 доларів США 78 центів пеня за процентами.

Даний розрахунок в частині розміру заборгованості за тілом кредиту та процентами суд визнає обґрунтований і таким, що відповідає умовам договору, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_1, а тому відкидає доводи відповідача ОСОБА_1 щодо необґрунтованості зазначеного розрахунку.

Також суд відкидає доводи відповідача щодо порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» та дисбалансу у договірних правах та обовязках, з посиланням на те, що через девальвацію гривні і підвищення у декілька разів курсу гривні його витрати за договором зросли до непомірних розмірів, оскільки додатком №1, який є невідємною частиною кредитного договору, визначено, що валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором несе позичальник.

Отже позичальник, тобто відповідач ОСОБА_1 та поручитель, тобто відповідач ОСОБА_2, були обізнані про можливі валютні ризики під час виконання зобовязань за кредитним договором, зокрема й підвищення обмінного курсу гривні до долару США, та погодилися нести ці ризики.

Частиною другою статті 1054 ЦК України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, положення якої застосовуються до відносин за кредитним договором, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Оскільки в судовому засіданні зясовано, що відповідачем ОСОБА_1 допущено порушення термінів оплати за кредитним договором, позивач має право вимагати від відповідачів повернення в повному обсязі кредиту, процентів за користування ним та сплату пені.

При цьому, вирішуючи питання щодо права позивача вимагати повернення кредиту, процентів за користування ним та сплату пені в іноземній валюті, суд враховує наступне.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти є грошима в національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Статями 47 та 49 цього Закону визначені операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Ці кредитні операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Статтею 192 ЦК України передбачено, що законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України- гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобовязаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Такий порядок встановлено Декретом Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» від 19 лютого 1993 року № 15-93, статтею 5 якого визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

У звязку з наведеним вище слід дійти висновку про те, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просить стягнути суму у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки вони є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

Отже, вирішуючи спір про стягнення боргу за кредитним договором в іноземній валюті, суд повинен установити наявність в банку ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями, а встановивши вказані обставини, стягнути грошову суму в іноземній валюті.

Саме такі висновки містяться у постановах Верховного Суду України №6-145цс15 від 24 вересня 2014 року та №6-190цс15 від 16 вересня 2015 року, що відповідно до частини першої статті 360-7 мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні відповідних норм права.

Як вбачається з матеріалів справи АКБ «Правекс-Банк», правонаступником якого є позивач, з 03 грудня 2001 року мало банківську ліцензію на здійснення операцій з валютними цінностями (а.с. 24-26).

Відповідно до статті 5 ЦК України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він помякшує або скасовує цивільну відповідальність особи.

Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обовязків, що виникли з моменту набрання ним чинності.

16 жовтня 2011 року вступив у силу Закон України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг», згідно з яким частину першу статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» було доповнено абзацом третім, відповідно до якого надання (отримання) споживчих кредитів в іноземній валюті на території України забороняється.

Оскільки кредитний договір №389-011/08Р був укладений сторонами 12 серпня 2008 року, то на час його укладення Закон України «Про захист прав споживачів» не передбачав заборони на надання споживчих кредитів в іноземній валюті.

За таких обставин суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення солідарно з відповідачів на користь позивача за кредитним договором №389-011/08Р від 12 серпня 2008 року заборгованості за кредитом у розмірі 8 109 доларів США та заборгованості за процентами у розмірі 4 218 доларів США 95 центів оскільки нараховані проценти не є фінансовою санкцією, а є платою за користування грошима. Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.

Стосовно стягнення нарахованої за договором пені за кредитом у розмірі 4 332 долари США та пені за процентами у розмірі 2 346 доларів США 78 центів суд враховує наступне.

Статтею 256 ЦК України визначено, що позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Частиною другою статті 258 ЦК України передбачено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Згідно частини першої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частиною четвертою статті 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За таких обставин, враховуючи те, що відповідачем ОСОБА_1 заявлено про застосування строків позовної давності до вимог про стягнення неустойки, саме пені, нарахованої як на тіло кредиту, так і нарахованих на суму несплачених процентів, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідачів на користь позивача нарахованих сум пені за один рік, що передує зверненню позивача до суду з даним позовом, тобто за період 09 жовтня 2014 року по 09 жовтня 2015 року. При цьому в іншій частині даних позовних вимог необхідно відмовити у звязку із закінченням строків позовної давності.

Вирішуючи питання щодо розміру пені, нарахованої на тіло кредиту та на проценти за користування кредитом, суд бере до уваги, що у вказаний вище період, тобто з 09 жовтня 2014 року по 09 жовтня 2015 року розмір нарахованої пені на тіло кредиту становить 1 247 доларів США 02 центи, а розмір нарахованої пені на проценти за користування кредитом становить 714 доларів США 19 центів.

Оскільки пеня є фінансовою санкцією за порушення грошового зобовязання, вона може бути стягнута лише у національній валюті України гривні за курсом Національного Банку України на 09 жовтня 2015 року, що становив 21,2992 гривень за 1 долар США. Відповідно з відповідачів солідарно на користь позивача підлягає стягненню пеня за невиконання грошового зобовязання щодо повернення кредиту у розмірі 26 560 грн. 53 коп. (1 247 доларів США 02 центи х 21,2992) та пеня, нарахована на проценти за кредитом у розмірі 15 211 грн. 67 коп. (714 доларів США 19 центів х 21,2992). Відповідно в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Оскільки позов підлягає задоволенню частково, на підставі частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати пропорційно до задоволеної частини позовних вимог, у розмірі по 2 282 грн. 61 коп. з кожного (304 347 грн. 67 коп. х 6 107 грн. 98 коп. /407 197 грн. 65 коп / 2).

На підставі викладеного, керуючись статтями 5, 192, 526, 530, 533, 554, 610, 611, 625, 634, 1050, 1054 Цивільного кодексу України, статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», статтями 2, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) та ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) солідарно на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк», (адреса реєстрації: м. Київ, Кловський узвіз, буд. 9/2, ) за кредитним договором № 389-011/08Р від 12 серпня 2008 року заборгованість за кредитом у розмірі 8 109 (вісім тисяч сто девять) доларів США 00 центів, заборгованість за процентами у розмірі 4 218 (чотири тисячі двісті вісімнадцять) доларів США 95 центів, пеню, нараховану на тіло кредиту, у розмірі 26 560 (двадцять шість тисяч пятсот шістдесят) гривень 53 копійки та пеню, нараховану на проценти за кредитом у розмірі 15 211 (пятнадцять тисяч двісті одинадцять) гривень 67 копійок.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судові витрати у розмірі 2 282 (дві тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 61 копійка.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Правекс-Банк» судові витрати у розмірі 2 282 (дві тисячі двісті вісімдесят дві) гривні 61 копійка.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко

Повний текст рішення складено 18 грудня 2015 року.