АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/1336/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1985/К/15 суддя Мазурчак В.М.
Категорія № 27 (I) Доповідач Братіщева Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.,

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.,

секретар: Горбачевська І.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИЛА:

В березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») про стягнення коштів, який під час розгляду справи неодноразово уточнювала. В обґрунтування позову зазначила, що 10 лютого 2014 року між нею та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» укладено договір-заяву банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті № 305835/2170/370-14 із виплатою 21,10% річних. Згідно Договору вона внесла на вкладний рахунок № 2635.6.026993.00 грошові кошти в сумі 146671,93 грн. на строк з 10.02.2014 року по 15.02.2015 року, відповідно до квитанції № 17299 від 10.02.2014 року. Відповідно до п. 4 Договору вона поповнила суму вкладу 13.02.2014 року на суму 3328,07 грн., про що було укладено Додаткову угоду та 21.08.2014 року на суму 66000,00 грн., про що також було укладено додаткову угоду. Таким чином, сума коштів зо договором депозиту склала 216000,00 грн. За період з 10.02.2014 року по 18.02.2015 року відповідач нарахував проценти в сумі 42132,77 грн., з яких було утримано податку на загальну суму 4427,31 грн.

Для повернення суми вкладу, відповідно до умов договору, вона 05.02.2015 року звернулась із заявою до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та 26.02.2015 року звернулась до Банку з уточненою заявою, в якій просила грошові кошти видати готівкою. Однак відповідач зобовязання за договором не виконав та не повернув належні їй грошові кошти.

Після уточнення позовних вимог в останній редакції 23 червня 2015 року, просила суд стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на свою користь заборгованість за договором-заявою банківського строкового вкладу (депозит) «Пенсійний» № 305835/2170/370-14 від 10.02.2014 року в розмірі 253705,46 грн., з яких: 216000,00 грн. основна сума за договором, 37705,46 грн. сума процентів за договором.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1П до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено повністю.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором-заявою №305835/2170/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 370 днів в національній валюті від 10 лютого 2014 року у загальному розмірі 253705 гривень 46 копійок, з яких 216000 гривень вклад, а 37705 гривень 46 копійок проценти на вклад.

Стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в дохід держави судовий збір у розмірі 2537 гривень.

Позов ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в частині стягнення пені відповідно до ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», 3-х відсотків річних, відсотків у розмірі 14666,26 гривень залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги представник відповідача зазначив, що суд першої інстанції не врахував, що під час звернення позивача до Банку із заявою про виплату депозитного вкладу діяла обовязкова до виконання усіма банками, яким адресована, Постанова НБУ № 758 від 03 грудня 2014 року «Про введення додаткових механізмів для стабілізації грошового кредитного та валютного ринків України», відповідно до п. 5 якої, уповноважені банки зобовязані обмежити видачу готівкових коштів у національній валюті через каси та банкомати в межах до 150000 грн. на одного клієнта. Крім того, звертаючись до Банку із заявою про повернення вкладу, ОСОБА_1 не зазначила спосіб отримання грошових коштів: шляхом видачі готівкою або перерахування на власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а тому вважають, що прострочення виконання зобовязань Банком не сталося.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Факт внесення відповідної суми грошових коштів позивачем ОСОБА_1 на депозитний рахунок Банку підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем.

Звертаючись до суду з позовом та уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_4 посилалась на те, що Банк повинен повернути їй внесені на депозитний рахунок кошти та відсотки за їх користування.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції керувався ст.ст. 525, 526, 1058 ЦК України та дійшов висновку, що у звязку із порушенням Банком умов депозитного вкладу, кошти вкладнику за заявою видані не були, у звязку із чим підлягають стягненню невиплачені кошти та нараховані відсотки по день закінчення дії вкладу.

Колегія суддів погоджується із даним висновком суду, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦК України, однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно приписів чинних правових положень (ч. 1 ст. 1058 та ч.1 ст. 1060 ЦК, абзац 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами) за договором банківського вкладу з фізичною особою банк зобов'язаний повернути вклад на умовах, передбачених договором (на вимогу, зі спливом встановленого договором строку або на інших умовах повернення), та в будь-якому випадку вклад або його частина повинні бути видані на першу вимогу вкладника.

Грошові кошти повертаються банками готівкою або у безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок (п.3.2 гл. 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п. 10.12 гл. 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах).

З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у ньому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-140цс 13).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України, договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до частини п'ятої статті 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Таким чином, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк по день фактичного їх повернення вкладникові.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-247цс14 від 28 січня 2015 року, яка в силу ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Пунктом 3.3 Глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України № 516 від 03 грудня 2003 року передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «ZOLOTAS ПРОТИ ГРЕЦІЇ» зазначив, що якщо особа, яка кладе суму грошей у банк, передає йому право користування нею, то банк має її зберігати і, якщо він використовує її на власну користь, повернути вкладнику еквівалентну суму за умовами угоди. Отже, власник рахунку може добросовісно очікувати, аби вклад до банку перебував у безпеці, особливо якщо він помічає, що на його рахунок нараховуються відсотки. Закономірно, він очікуватиме, що йому повідомлять про ситуацію, яка загрожуватиме стабільності угоди, яку він уклав з банком, і його фінансовим інтересам, аби він міг заздалегідь вжити заходів з метою дотримання законів і збереження свого права власності. Подібні довірчі стосунки невід'ємні для банківських операцій і пов'язаним з ними правом. У цьому ж рішенні Європейський суд з прав людини нагадав, що принцип правової певності притаманний усій сукупності статей Конвенції і є одним з основоположних елементів правової держави (NejdetSahin і PerihanSahin проти Туреччини, № 13279/05, § 56, 20 жовтня 2011 року).

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Матеріалами справи встановлено, що 10 лютого 2014 року між позивачем та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» було укладено договір-заява про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» (надалі Договір) на 370 днів в національній валюті № 305835/2170/370-14 із виплатою 21,10% річних з виплатою процентів у кінці строку закінчення договору (а.с. 6).

Згідно Договору позивач передала Банку відповідачеві 146671,93 грн., що підтвержується квитанцією № 17299 від 10.02.2014 року із штампом банку (а.с. 7).

Згідно із п. 3 Договору виплата процентів, нарахована на вклад, здійснюється відповідачем одночасно з поверненням суми вкладу у день закінчення строку договору.

Відповідно до п. 4 Договору, ОСОБА_1 поповнила вклад на суму 3328,07 грн., про що 13 лютого 2014 року було укладено додаткову угоду б/н до Договору № 305835/2170/370-14 від 10.02.2014 року (а.с. 8) та підтверджується квитанцією Банку № 19067 від 13.02.2014 року ( а.с. 9).

21 серпня 2014 року позивач також поповнила банківський вклад на суму 231424,78 грн., про що 21.08.2014 року було укладено додаткову угоду б/н до Договору № 305835/2170/370-14 від 10.02.2014 року (а.с. 10) та підтверджується квитанцією Банку № 112932 від 21.08.2014 року ( а.с. 11).

Позивач забажала повернути свій вклад по закінченню строку передбаченого п. 5 Договору та 05 лютого 2015 року звернулась до Банку з заявою про повернення 15 лютого 2015 року банківського вкладу у сумі 252106,95 грн. Тобто для припинення дії депозитного договору позивач звернулась завчасно із письмовою заявою-вимогою (а.с. 12).

26 лютого 2015 року ОСОБА_1 Звернулась до Банку з заявою, в якій просила повернути їй банківський вклад шляхом видачі готівкою (а.с. 13).

Згідно із п. 3 Договору, вкладник має право отримувати суми процентів, нараховані на вклад, протягом строку, визначеного п. 1 Договору-заяви щомісячно, у порядку та строки, передбачені п.п. 4.2, 4.3.2 Основних умов. Таким чином, позивач виявила бажання повернути свій вклад по закінченню строку передбаченого п. 6 Договору п. 4.2, п. 4.3.2 основних умов, тобто у строк передбачений п. 1 у день закінчення строку дії договору 15.02.2015 року. Для припинення дії вищевказаного договору та повернення суми депозитного вкладу позивач одразу оформила відповідну заяву від 05.12.2014 року, яку доповнила 26.02.2015 року. Тобто для припинення дії депозитного Договору позивач звернулась завчасно із письмовою заявою вимогою 05.02.2015 року. (а.с. 12, 13).

Відповідно до п. 6 договору-заяви, після закінчення строку, визначеного п. 1 цього Договору-заяви, Вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п. 5.2 Основних умов.

Згідно п. 5.2 Основних умов, у випадку закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, та умовами якого передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку розміщення строкового вкладу, визначеного у договорі-заяві, Вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення Вкладу, отримати кошти з Строкового вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний/ картковий рахунок або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобовязаний надати Банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку Строкового вкладу, визначеного договором-заявою.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, Банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до довідки від 24 лютого 2015 року за підписом начальника відділення № 2 Криворізької філії ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», залишок коштів на вкладному рахунку 3004, що був відкритий на виконання договору з ОСОБА_1, складає 253705,46 грн. Згідно умов договору за період з 10.02.2014 року по 18.02.2015 року по вкладу всього нараховано процентів у сумі 42132,77 грн., загальна сума утриманого Банком в якості податкового агенту податку на доходи, що отримуються фізичними особами у вигляді процентів по вкладам (у розмірі 20 відсотків від суми нарахованих процентів за вкладом за період з 10.02.2014 по 18.02.2015), військового збору (у розмірі 1,5 відсотка від суми нарахованих процентів за Вкладом за період з 10.02.2014 по 18.02.2015) складає 4427,31 грн. (а.с. 14).

Як вбачається з виписки-розрахунку щодо нарахованих відсотків від 12.03.2015 року, починаючи з 15.02.2015 року відповідач не нараховує раніше визначену відсоткову ставку за депозитом (а.с. 56-58).

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо вірного визначення суми заборгованості по сумі вкладу в розмірі 216000 грн., а також нарахованим процентам в розмірі 37705,46 грн., які, згідно ч. 5 ст. 1061 ЦК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача

Посилання в апеляційній скарзі на те, що звертаючись до Банку із заявою про повернення вкладу, ОСОБА_1 не зазначила спосіб отримання грошових коштів: шляхом видачі готівкою або перерахування на власний поточний/картковий або інший вкладний рахунок, а тому прострочення виконання зобовязань Банком не сталося, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як вбачається з заяви ОСОБА_1 від 26.02.2015 року (а.с. 13), отриманої Банком 26.02.2015 року, позивач додатково до поданої нею заяви від 05.02.2015 року про повернення банківського вкладу, просила видати їй грошові кошти готівкою.

На думку колегії, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов'язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 23 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.А. Братіщева

Судді: Н.М. Грищенко

ОСОБА_5