РІШЕННЯ

Іменем України

02.11.2015 р. Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого-судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1

до Львівської міської ради,

третя особа: приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_2

про визнання права власності, -

встановив:

позивач звернулася в суд із позовом в якому просить визнати за нею право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 36 загальною площею 76,7 м.кв.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що її чоловіку ОСОБА_3, який помер у 2014 році належало право власності на квартиру № 4а, яка знаходиться за адресою м.Львів, вул. Генерала Чупринки, 36. Дана квартира була реконструйована з приєднанням підвальних приміщень згідно наданого дозволу. 27 жовтня 1999 року прийнято акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації, 05 листопада 1999 року вказаний акт затверджений Департаментом землеустрою та планування забудови місто Львівської міської ради. 30 серпня 2013 року ОСОБА_3 звернувся в Державну реєстраційну службу із заявою про реєстрацію права власності на реконструйований магазин, а натомість 27 вересня 2013 року отримав рішення №6310820 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яке покликається на подання документу, що посвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта з підчищеннями та дописками, що не дає змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Вважає, що незважаючи на те, що акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації від 27 жовтня 1999 року дійсно містив підчищення, оскільки ОСОБА_3 помилково поставив свій підпис навпроти графи Голова державної технічної комісії ОСОБА_4, а згодом це було усунено й голова особисто вніс свій підпис.

Франківським районним судом м. Львова було з'ясовано всі наведені обставини та визнано за ОСОБА_3 право власності на зазначене майно, однак він не встиг зареєструвати право власності у зв'язку зі смертю. Тому вважає, що її майнове право та інтереси порушені, а тому вона змушена звертатись до суд за захистом такого. Просить позов задоволити.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали, надали суду пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві. Просять позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та те, що позивачем не подав належних документів для узаконення реконструйованого приміщення магазину, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 36 загальною площею 76,7 кв.м. Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог.

Представники третьої особи у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у його відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить право власності на квартиру № 4а на вул. Ген. Чупринки, 36 у м. Львові, яка була реконструйована з приєднанням підвальних приміщень шляхом перетворення в приміщення магазину загальною площею 76,7 кв.м.

Як вбачається із акту №116 від 27 жовтня 1999 року, було прийнято акт державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об'єкта до експлуатації - магазину після реконструкції квартири № 4а на вул. Ген. Чупринки, 36 у м. Львові.

Із наказу №1610/582-07 від 05.11.1999р. Департаменту землеустрою та планування забудови міста Львівської міської ради видно, що акт державної технічної комісії від 27.10.1999 року про готовність до експлуатації магазину після реконструкції квартири № 4а на вул. Ген. Чупринки, 36 у м. Львові здійсненої гр. ОСОБА_3, відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації від 17.07.1998 року №783, та проектної документації погодженої Головним управлінням архітектури і містобудування.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» визначений перелік випадків, у яких видається свідоцтво про право власності на нерухоме майно, що підтверджує виникнення права власності.

Відповідно до п. 42 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 р. № 703, державний реєстратор у встановлених законом випадках за результатами розгляду заяви про державну реєстрацію видає свідоцтво про право власності на нерухоме майно, на підставі якого проводить державну реєстрацію права власності на нерухоме майно.

Так згідно з п. 44 вказаного Порядку, державна реєстрація прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно щодо новозбудованого або реконструйованого нерухомого майна проводиться за наявності державної реєстрації речового права на земельну ділянку, на якій розташоване таке майно, за заінтересованою особою (крім випадків проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на квартиру, житлове чи нежитлове приміщення).

Для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва про право власності на нерухоме майно у зв'язку з набуттям права власності на новозбудовані чи реконструйовані об'єкти нерухомого майна заявник подає органові державної реєстрації прав, зокрема, документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта (пункт 46 вказаного Порядку).

30 серпня 2013 року позивач звернувся у Державну реєстраційну службу із заявою про реєстрацію права власності на вказаний реконструйований магазин, але 27 вересня 2013 року отримав рішення N96310820 про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень, яке покликається на подання документу, що посвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта з підчищеннями та дописками, що не дає змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують. Однак суд приходить до висновку, що позивач надав органові державної реєстрації належний документ, що засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об'єкта, оскільки в такому, як було встановлено у іншій справі, помилково поставив свій підпис навпроти графи - Голова державної технічної комісії, але згодом це було усунено й останній особисто вніс свій підпис, а натомість підписався нижче і ОСОБА_3

Наведене було встановлено рішенням Франківського районного суду м. Львова від 12.03.2015 р. у справі № 465/1195/15-ц та згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України дане не потребує доказування.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_3 помер 29 листопада 2014 року. Після його смерті залишилось спадкове майно нежитлове приміщення магазину, яке знаходиться за адресою: м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 36 загальною площею 76,7 кв.м.

10 листопада 2014 року ОСОБА_3 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_2 та зареєстрований в реєстрі за № 1727, згідно якого останній зробив таке розпорядження: належне йому приміщення магазину (квартири) № 4А на вул. Т. Чупринки, 36 у м. Львові заповідаю ОСОБА_1...

Інші спадкоємці на зазначене спадкове майно після смерті померлого ОСОБА_3, які б мали право на обов'язкову частку відсутні.

На час смерті спадкодавця, останнім право власності на дане майно не було належним чином оформлено, що підтверджується довідкою Обласного комунального підприємства бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки від 20 травня 2015 року № 3/6718.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи.

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261- 1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Згідно п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Згідно п. 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.

Як вбачається, видати свідоцтво про право на спадщину на нежитлове приміщення, яке знаходиться за адресою м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 36 загальною площею 76,7 м.кв. не є можливим те, що відсутній документ, що підтверджує реєстрацію права власності на це майно, відтак таке право потребує захисту в суді.

Згідно ст. ст. 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

У відповідності до положень ст. ст. 316, 321 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно із п. 2 постанови Пленуму Верховного суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судовий захист права приватної власності громадян може, зокрема, здійснюватися шляхом розгляду справ за позовами про визнання права власності на майно.

Згідно із ст. 1 Першого Протоколу від 20.03.1952р. до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

В свою чергу положення статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 04.11.1950 р. передбачають, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Згідно ч.2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 292 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є визнання права, припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що визнання права власності на нерухоме в порядку спадкування є єдиним можливим способом захисту порушених прав позивача.

Керуючись статтями 3, 4, 8, 10, 11, 15, 30, 57-60, 61, 169, 174, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, статтями 4, 15, 16, 321, 328, 383, 392, 1216-1218, 1220, 1223, 1258, 1259-1262,1267 -1270, 1297 Цивільного кодексу України, суд, -

вирішив:

позов задовольнити

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 - нежитлові приміщення, які знаходяться за адресою м. Львів, вул. Генерала Чупринки, 36 загальною площею 76,7 м.кв.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.