Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"10" листопада 2015 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Хараджа О. О., при секретарі Непекло М.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду позовом до ПрАТ «Азовелектросталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначив, що він працював у ПрАТ «Азовелектросталь», де йому не виплачували заробітну плату. 07 травня 2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Після звільнення остаточний розрахунок з ним проведений не був. Сума заборгованості по заробітній платі складає 31932,45 грн. У зв'язку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі ст. 117 КЗпП України відповідач має сплатити середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08.05.2015 року по 30.09.2015 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 196,32 грн. в сумі 20417,38 грн. та компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, у розмірі 8077,30 грн. Також вказує, що внаслідок протиправних дій відповідача йому завдано моральну шкоду, розмір якої оцінює в 1000 грн.

На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача на його користь нараховану, але не виплачену заробітну плату в сумі 31932,45 грн., компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, в сумі 8077,30 грн., середній заробіток за період з 08.05.2015 року по 30.09.2015 року із розрахунку середньоденної заробітної плати в розмірі 196,32 грн. в сумі 20417,38 грн., середній заробіток за час розгляду справи у суді по день ухвалення судом рішення та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. Крім того, просив стягнути з відповідача на свою користь понесені ним судові витрати по справі на правову допомогу у розмірі 292,32 грн.

Ухвалою Іллічівського райсуду м.Маріуполя від 15 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, було залишено без розгляду у звязку із добровільною виплатою відповідачем суми заборгованості по заробітній платі.

Позивач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення суду.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, надав письмові заперечення проти позову, в яких зазначив, що позовні вимоги визнає частково у частині стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, в сумі 7968,83 грн. Згідно довідки № 3343 від 29 жовтня 2015 року заборгованість по заробітній платі повністю погашена 29 вересня 2015 року. Щодо розрахунку середньоденного заробітку, зробленого позивачем у розмірі 196,32 грн., то він визнається відповідачем, але кількість днів прострочення складає 36 робочих днів. Тобто, середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні складає 36 днів*196,32 грн. = 7067,52 грн. Вважає необґрунтованими вимоги про стягнення суми моральної шкоди, вказуючи про їх безпідставність.

У цьому випадку суд вважає доцільним ухвалити заочне рішення, оскільки відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач з 10.09.2010 року по 07.05.2015 року перебував у трудових відносинах з відповідачем, що підтверджується відповідними записами у його трудовій книжці.

07 травня 2015 року його було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За період роботи позивач йому нараховувалась заробітна плата.

На момент звільнення у відповідача перед позивачем утворилась заборгованість по заробітній платі за період його роботи з жовтня 2014 року по травень 2015 року у розмірі 31932,45 грн.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не був проведений.

У звязку із цим позивач 23 вересня 2015 року звернувся до суду із заявою про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Згідно повідомлення головного бухгалтера ПрАТ «Азовелектросталь» № 3343 від 29 жовтня 2015 року, заборгованість по заробітній платі перед позивачем станом на 23 жовтня 2015 року відсутня. Платіжними дорученнями № 403, 404 від 25 вересня 2015 року позивачу перераховано грошові кошти в сумі 9579,74 грн., платіжним дорученням № 20 від 28 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 6705,81 грн., платіжним дорученням № 14 від 29 вересня 2015 року - грошові кошти в сумі 15646,90 грн.

Суд зазначає, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні необхідно розраховувати, починаючи з 08 травня 2015 року наступного дня після його звільнення, і по день фактичного розрахунку 29 вересня 2015 року.

При розрахунку суми середнього заробітку суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Позивачем був наданий до суду власний розрахунок середньоденної заробітної плати за останні два календарних місяці роботи, що передували дню звільненню.

Згідно наданого позивачем розрахунку, його середньоденна заробітна плата становить 196,32 грн.

Відповідач у своїх поясненнях повністю погодився із розрахованим позивачем розміром середньоденного заробітку в сумі 196,32 грн. і не заперечував цю обставину та не наполягав на її доведенні згідно вимог ст. 61 ЦПК.

Згідно ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Крім того, нормами ст. 10, 11 ЦПК України закріплено такі принципи цивільного судочинства, як змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, які полягають в тому, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Також за принципом диспозитивності суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вказані принципи та обставини того, що суд не може вийти за межі позовних вимог позивача, який у своєму позові наполягає на розмірі середньоденного заробітку в розмірі 196,32 грн., а відповідач повністю визнає вказаний розмір, вказана обставина не підлягаю доведенню іншими доказами, та вважається судом встановленою у зазначеному розмірі 196,32 грн.

Згідно наданого відповідачем графіку роботи №9-1 для працюючих по суткам з робочим днем тривалістю 22 години 6 хвилин (22,1 год.) на 2015 р. за період з 08.05.2015 року по 29 вересня 2015 року кількість робочих днів складає 36 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 08.05.2015 року по 29.09.2015 року складає 7067,52 грн. (36 днів х 196,32 грн.).

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 7067,52 грн.

Щодо позовних вимог про стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, то суд виходить з наступного.

У відповідності до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

За ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом (набрав чинності 1 січня 2001 року). Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, серед яких, крім іншого, заробітна плата (грошове забезпечення).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов'язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).

Відповідно до Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року (далі Порядок), його дія поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

З пункту 4 Порядку вбачається, що сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після

утримання податків і обов'язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держкомстатом.

Відповідно до довідки №3342 від 29.10.2015 року, наданої головним бухгалтером ПрАТ «Азовелектросталь» розмір компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати складає 7968,83 грн.

Вказаний розрахунок відповідача був проведений на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати», є вірним і суд бере його за основу при визначенні розміру компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати.

За таких обставин та положень закону, сума компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати, яка підлягає задоволенню складає 7968,83 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок не своєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода, між тим, розмір визначений позивачем у 1000 гривень є завищеним.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, характер порушення прав позивача, істотність вимушених змін у її житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав. Виходячи з розуміння загальнолюдських цінностей, жоден працівник не може залишатися байдужим до порушення роботодавцем його права на оплату праці, а тому суд погоджується з тим, що встановлені порушення трудових прав позивача повязані з певними душевними стражданнями і вважає, що 300 грн. є достатньою і справедливою компенсацією завданої йому моральної шкоди.

Щодо відшкодування судових витрат суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, до складу яких зокрема відносяться витрати на правову допомогу.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011р., розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Позивачем надано квитанцію до прибуткового касового ордеру та акт прийому-передачі виконаних робіт, відповідно до яких сплатила 292,32 грн. за надання правової допомоги по цивільній справі, а саме складання позовної заяви та підготовка пакету документів для звернення до суду та юридична консультація, тривалість 0,6 години.

Частиною 1 статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Отже, з відповідача на користь позивача на відшкодування витрат на правову допомогу підлягає стягненню 292,32 грн.

Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру, що разом складає 974,40 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення компенсації, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, - задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь ОСОБА_1 компенсацію, яка нараховується при втраті частини доходів у звязку із порушенням строків їх виплати в сумі 7968,83 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7067,52 грн. з утриманням ПрАТ «Азовелектросталь» з суми середнього заробітку передбачених законом податків та обов'язкових платежів при її виплаті, а також моральну шкоду в розмірі 300 грн. та судові витрати на правову допомогу в розмірі 292,32 грн.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Азовелектросталь» на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом м. Маріуполя за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: О. О. Хараджа