Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.12.2015 Справа №607/14852/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

- головуючого - судді Стельмащука П.Я.

- секретаря Матвійчук В.П.

- за відсутності сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд із позовом до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування, а саме просить визнати за нею право власності на 1/5 частину житлового будинку № 31, загальною площею 75,4кв.м., в т.ч. житловою 43,1кв.м., з надвірними будівлями та спорудами по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої, 03.12.1992року, ОСОБА_3.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на 1/5 частину житлового будинку № 31 з надвірними будівлями та спорудами по вул.Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області. Оскільки вона на день смерті проживала із спадкоємцем вона вважається такою, що спадщину прийняла, однак постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючого документа на вищевказану частку житлового будинку.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявилась, подавши суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву про розгляд справи у їх відсутності, позов визнає.

Представник третьої особи Тернопільської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не зявився, однак надіслав заяву про слухання справи у його відсутності.

Згідно ч. 2 статті 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

При розгляді справи судом встановлено наступне.

Згідно довідки виконкому ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області № 31 від 09.03.2011 року, станом на 01.07.1990 року будинковолодіння № 31 по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області рахується за ОСОБА_1. Членами двору були : голова двору - ОСОБА_3, невістка - ОСОБА_1, онук ОСОБА_4, онука ОСОБА_5, правнука ОСОБА_6.

Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Згідно ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, що діяв на час виникнення правовідносин, майно колгоспного двору належить членам на праві сумісної власності.

Зважаючи на те, що станом на 15.04.1991 року будинковолодіння № 31 по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області, належало колгоспному двору, що складається із п»яти членів, тому суд приходить до висновку, що члени колгоспного двору є власниками по 1/5 частині вище зазначеного житлового будинку.

03.12.1992 року ОСОБА_3 померла (свідоцтво про смерть серії ІІ-ИД №304382, видане 04.12.1992 року Дубівецькою сільською радою Тернопільського району Тернопільської області), після смерті якої відкрилася спадщина на 1/5 частину вказаного вище житлового будинку.

Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.08.2015 року № 2557/02-14 ОСОБА_1 відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої, 03.12.1992 року ОСОБА_3 на 1/5 частку житлового будинку № 31 з надвірними будівлями та спорудами по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області, у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вищевказану частку житлового будинку.

Як вбачається з довідки №542, виданої 30.11.2015року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на час смерті ОСОБА_3 в житловому будинку в с.Дубівці, вул.Млинецька,31 проживали та були зареєстровані: ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6.

Відповідно до вимог ст. 1216 Цивільного кодексу України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців).

Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її ( ст.1268 ЦК України).

У відповідності до вимог ст.1217 Цивільного кодексу України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Згідно із вимогами ст. 1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки позивач ОСОБА_1 на час відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем ОСОБА_3, вона вважається такою, що спадщину прийняла. Однак, як це підтверджується довідкою №542, виданою 30.11.2015року виконкомом ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, на час смерті ОСОБА_3 в житловому будинку в с.Дубівці, вул.Млинецька,31 проживали та були зареєстровані, окрім, ОСОБА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, відтак суд вважає, що вони також вважаються такими, що спадщину прийняли та мають право на частку від 1/5 частки спадкодавця. В матеріалах справи відсутні відомості про відмову останніх від прийняття спадщини, а тому в частині задоволення вимог позивача про визнання права власності на цілу 1/5 частку слід відмовити.

Нормами статті 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На момент смерті спадкодавця і на даний час позивач проживає в спірному будинковолодінні, здійснюючи права і обовязки власника, повязані з його утриманням.

Згідно ч. 1 статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтею 212 ЦПК визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог, так як в даному випадку мають місце порушення прав позивача, які підлягають захисту шляхом визнання за позивачем права власності на 1/20 (1/4 від 1/5) частки житлового будинку № 31, загальною площею 75,4кв.м., в т.ч. житловою 43,1кв.м., з надвірними будівлями та спорудами по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої, 03.12.1992 року, ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 60, 61, 209, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, ст.ст. 328, 1216, 1217, 1268, 1276 Цивільного кодексу України, ст. 120 Цивільного кодексу УРСР 1963 року, Постановою Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, третя особа Тернопільська районна державна нотаріальна контора, про визнання права власності на майно в порядку спадкування - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/20 (1/4 від 1/5) частки житлового будинку № 31, загальною площею 75,4кв.м., в т.ч. житловою 43,1кв.м., з надвірними будівлями та спорудами по вул. Млинецька в с.Дубівці Тернопільського району Тернопільської області, в порядку спадкування за законом після померлої, 03.12.1992 року, ОСОБА_3.

У задоволенні решти вимог заяви відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий П.Я.Стельмащук