Справа № 225/3347/14-ц
Провадження № 2/225/38/2015
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

20 листопада 2015 року м. Дзержинськ

Дзержинський міський суд Донецької області в складі:

головуючого - судді Геря О.Г.,

за участю:

секретарів судового засідання - Федорової В.Г., Савченко О.О.,

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

представника відповідача - адвоката Крикштуліс А.М.,

представника третьої особи - ОСОБА_5,

свідків - ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11,

ОСОБА_12,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Дзержинська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу та про визнання житлового приміщення спільним майном подружжя,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду, позивач, уточнивши свої позовні вимоги, просив визнати договір дарування квартири АДРЕСА_1 м. Дзержинська договором купівлі-продажу нерухомості, а також просив визнати зазначену квартиру спільним майном подружжя. В обґрунтування своїх вимог позивач послався на те, що він перебував у шлюбі з відповідачкою з 25.02.1982 року до квітня 2013 року. Оскільки добровільно вирішити питання про поділ спільного майна подружжя не вдалося, відповідачка звернулася до суду з відповідним позовом. Під час розгляду справи за її позовом в квітні 2014 року йому стало відомо, що квартира АДРЕСА_1 м. Дзержинська була отримана відповідачкою у власність на підставі договору дарування від 03.03.2011 року. Оскільки на час укладання цього договору він вважав, що спірну квартиру відповідачка саме купила, а не отримала в дар, виникла необхідність звернутися до суду з дійсним позовом. Вважає, що, оформивши договір дарування спірної нерухомості замість договору її купівлі-продажу, відповідачка порушила його права, оскільки ця квартира повинна була увійти до складу спільного майна їх подружжя, та при її поділі він мав би право на 1/2 частину цієї квартири.

У судовому засіданні позивач підтримав свої позовні вимоги, додатково пояснивши, що під час перебування у шлюбі вони з відповідачкою, окрім наявного житла, вирішили купити ще й квартиру. Відповідачка знайшла спірну квартиру та повідомила, що домовилась про ціну цього житла в розмірі 10000 грн. Оскільки він постійно працював у шахті, то вирішення питання про купівлю квартири цілком довірив відповідачці. Після оформлення правочину у нотаріуса вона повідомила, що квартира була придбана. В подальшому вони спільно розпочали в придбаній квартирі ремонт. Грошові кошти на придбання квартири та на будівельні матеріали в основному були зароблені ним, оскільки відповідачка офіційно не працювала та отримувала відносно невелику пенсію. У квітні 2013 року вони з відповідачкою розірвали свій шлюб. Під час вирішення питання про поділ спільно нажитого майна він дізнався, що спірна квартира була подарована відповідачці, а не куплена. У зв'язку з тим, що, на його думку, він має право на 1/2 частину цієї квартири, він змушений звернутися до суду з дійсним позовом.

Представник позивача ОСОБА_2 у судовому засіданні підтримав вимоги позивача з підстав, викладених у позові та повідомлених позивачем під час судового розгляду.

Відповідачка у судовому засіданні позов не визнала в повному обсязі, просила в його задоволенні відмовити, пояснивши, що вони з позивачем дійсно перебували у шлюбі з 1982 року по квітень 2013 року. В період шлюбу вони вирішили придбати ще одне житло для їх з позивачем сина. Вона підшукувала варіанти квартир. Як один з варіантів була спірна квартира АДРЕСА_1 м. Дзержинська. Але, оскільки ця квартира була в поганому стані, вона вирішила її не купувати. Пізніше ОСОБА_13, яка була матерю власника вказаної вище квартири - ОСОБА_9, поскаржилася, що її син періодично зловживає алкоголем, за комунальні послуги не платить, постійно в цій квартирі не проживає. Усі витрати з утримання цього житла вона не змозі сплачувати, а тому запропонувала цю квартиру подарувати їй. При цьому ОСОБА_13 повідомила, що її син згоден на це. На цю пропозицію вона погодилася, і 03.03.2011 року вони з ОСОБА_9 уклали договір дарування. Про це вона повідомила позивача. Оскільки документи на спірну квартиру вона не переховувала, за проханням позивача, вона надала тому їх для ознайомлення. В подальшому вони розпочали в цій квартирі ремонт, але у зв'язку із розлученням більшу частину цього ремонту вона робила самостійно за власні гроші та власними зусиллями. Також кошти на придбання будівельних матеріалів, вікон та іншого, їй надавали родичі - син та її родичі, в тому числі й сестра, яка постійно проживає в РФ. Ніяких грошей за спірну квартиру вона ОСОБА_9 не передавала, факт придбання спірної квартири шляхом оформлення договору дарування від позивача вона не приховувала. А тому вважає, що вимоги позивача безпідставні та необґрунтовані.

Представник відповідачки у судовому засіданні підтримала заперечення останньої з підстав, зазначених нею. Крім цього, підтримала письмову заяву відповідачки про застосування позовної давності до вимог позивача, вважаючи, що для цього є усі необхідні правові підстави.

Представник третьої особи, Дзержинської державної нотаріальної контори, ОСОБА_5 позовні вимоги не визнав, пояснивши суду, що по факту посвідчення договору дарування від 03.03.2011 року, який зареєстровано в реєстрі за №2-541, він дійсно виступав державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори і ним був посвідчений договір дарування квартири АДРЕСА_2. Але після дати посвідчення вказаного договору минуло більше 4 років, тому він не має фізичної можливості відновити по пам'яті більш детальну розмову сторін при укладанні спірного договору дарування. Але зауважив, що договір дарування виключає факт передачі грошей, більш того в присутності нотаріуса. Зазначений договір посвідчувався виключно у відповідності до вимог законодавства. Про що домовлялись сторони до того, як прийшли до нього на прийом, чи після підписання договору, йому невідомо. Послуги нотаріуса сплачуються за домовленістю сторін. За договором дарування згода одного з подружжя на придбання власності не потрібна, подарована власність є особистим майном та при розірванні шлюбу поділу не підлягає. Дружина дарувальника ОСОБА_14 відповідною заявою надала свою згоду на дарування вищевказаної спірної квартири на ім'я обдарованої ОСОБА_3 Сторони перед тим, як підписати документ, ознайомлюються з його змістом, їм роз'яснюються їх права, обов'язки та наслідки укладення таких договорів. Тому вимоги позивача вважає безпідставними та такими, що задоволенню не підлягають.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила, що сторони у справі її батьки. Їй відомо, що її мати, ОСОБА_3, мала намір придбати квартиру для сина ОСОБА_7 і зареєструвати його як власника, але у березні 2011 року на момент придбання квартири, ОСОБА_7 перебував у Російській Федерації. На неї квартиру не оформляли, оскільки вона є власницею ще двох квартир, тому батьки вирішили оформити квартиру на матір. 03.03.2011 року вона разом з матір'ю ходила до нотаріальної контори в м. Дзержинську, але до кабінету нотаріуса вона не заходила, гроші за квартиру в її присутності ніхто нікому не передавав, на яких умовах була придбана спірна квартира вона не знає. Повернувшись з нотаріальної контори, вони з матір'ю показали батькові документи на цю квартиру, і він ознайомився з ними. У зв'язку з тим, що власником придбаної квартири стала мати, батько був незадоволений. В подальшому квартира не була переоформлена на брата ОСОБА_7, оскільки в родині між батьками почалися сварки. На той час мати працювала без оформлення та отримувала пенсію. Також пояснила, що у її матері є рідна сестра, яка проживає у Російській Федерації, яка періодично пересилала матері грошові перекази. Чи надавав гроші на квартиру її брат вона не знає, оскільки працює та проживає в іншому місті і у м. Дзержинську буває рідко. Придбана матір'ю квартира була без ремонту, щоб її привести в житловий стан, мати наймала робітників.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що сторони по справі його батьки. Також пояснив, що на момент, коли його матір, ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_3 м. Дзержинська, він перебував у Російській Федерації, тому він не знає, яким чином та на яких умовах його мати стала власницею цієї квартири. Коли він повернувся до м. Дзержинська, вона розповіла йому, що квартира належить їй на підставі договору дарування. Квартира потребувала ремонту. Коли він виїжджав до Російської Федерації, то залишив матері гроші приблизно 8-9 тисяч гривень, щоб вона передала частину цих грошей його жінці, а іншими користувалась сама. Разом з матір'ю вони їздили до іншого міста купувати будматеріали для ремонту спірної квартири, він давав матері деяку частину грошей на це, приблизно 2-3 тисячі гривень, все інше купувала матір за власні кошти. З батьком з приводу придбання квартири він не розмовляв.

Свідок ОСОБА_8 суду пояснила, що вона проживає у АДРЕСА_5. Також пояснила, що власником квартири №43 в цьому будинку був ОСОБА_9 Вона добре знала його матір ОСОБА_13, яка по сусідські розповідала, що бажає продати квартиру свого сина, оскільки вона без ремонту. В подальшому власницею вказаної квартири стала ОСОБА_3, яким чином та на яких умовах їй невідомо. Також пояснила, що спірна квартира була у незадовільному стані, потребувала ремонту. Їй відомо, що відповідачка робила у цій квартирі ремонт, привозила будматеріали, і у теперішній час проживає там.

Свідок ОСОБА_9 суду пояснив, що він був власником квартири АДРЕСА_6. Його мати ОСОБА_13 знайшла покупців на вказану квартиру в особі відповідачки, з якою домовились продати квартиру за 10000 грн. Також пояснив, що 03.03.2011 року він, як власник квартири, разом із своєю дружиною ОСОБА_14, яка дала свою згоду на дарування квартири ОСОБА_3, був в нотаріальній конторі м. Дзержинська. Після підписання договору, в кабінеті у нотаріуса вони з дружиною отримали гроші за квартиру від ОСОБА_3 З отриманих грошей він сплатив державне мито і приблизно 8000 гривень залишились йому та дружині. На момент дарування квартири була комунальна заборгованість, в якій сумі йому невідомо, сплачувала комунальні платежі його матір. На момент підписання договору позивача в нотаріальній конторі не було.

Свідок ОСОБА_10 суду пояснив, що він проживає за адресою: АДРЕСА_7 Також пояснив, що він бачив позивача та відповідачку разом на балконі квартири №43 в цьому ж будинку, позивач при цьому ремонтував балкон. Яким чином сторони у справі придбали квартиру йому невідомо. До них там проживала родина ОСОБА_14. У спірній квартирі він не був, чи робила ОСОБА_3 там ремонт не знає.

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що він є рідним братом відповідачки. Також пояснив, що приблизно у 2013 році, коли ще сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від позивача йому стало відомо, що відповідачці подарували квартиру. Вона зверталась до нього з проханням допомогти зробити в квартирі ремонт. Позивач приїздив до нього, щоб забрати речі, які він надав для ремонту спірної квартири. Відповідачка також займала у нього гроші для ремонту квартири. Також пояснив, що в них є сестра, яка проживає в Російській Федерації, і він знає, що остання пересилала відповідачці гроші, в тому числі й для ремонту. У спірній квартирі до ремонту не був.

Свідок ОСОБА_12 суду пояснила, що вона є рідною сестрою відповідачки. Також пояснила, що 08.03.2013 року, коли вона перебувала в гостях в родині сестри, які на той час перебували у шлюбі. Їй стало відомо, що відповідачка стала власницею квартири АДРЕСА_6. У спірній квартирі вона була через 2-3 місяці після того, як відповідачка стала власницею цього житла. Ремонт у зазначеній квартирі робила відповідачка, для чого позичала в неї гроші. Також на ремонт квартири переказами надавала гроші сестра відповідачки, яка мешкає у Російській Федерації. Відповідачка сама штукатурила стіни у квартирі, а також наймала робітників для ремонту цієї квартири. Їй відомо, що позивач давно знав, що квартира придбана на підставі договору дарування.

Заслухавши сторони та інших осіб, що приймали участь у справі, а також дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що в задоволенні позову належить відмовити в повному обсязі, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач оспорює договір дарування нерухомого майна, а також просить визнати нерухоме майно спільним майном подружжя. Ці правові відносини регулюються цивільним та сімейним законодавством України.

У відповідності до ч.1 ст.717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Предметом договору відповідно до ст.718 ЦК України можуть бути й нерухомі речі. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню, відповідно до ст.719 ЦК України. Сторонами у договорі дарування можуть бути фізичні особи (ст.720 ЦК України).

Юридичним наслідком укладення договору дарування є безповоротне припинення права власності у дарувальника на майно, що є предметом договору, та виникнення права власності на нього у обдарованого, тобто, правовою метою договору дарування є передача власником свого мана у власність іншої особи без отримання взаємної вигоди.

Згідно із ст.722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Судом встановлено, що 03.03.2011 року між ОСОБА_9 (дарувальником) та ОСОБА_3 (обдарованою) був укладений договір дарування квартири. Цей договір був посвідчений державним нотаріусом Дзержинської державної нотаріальної контори Донецької області та зареєстровано в реєстрі №2-541.

У відповідності до вказаного договору ОСОБА_9 безоплатно передав у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_8

На час укладення цього договору дарування ОСОБА_3 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 У квітні 2013 року шлюб між ними було розірвано.

З позову та пояснень позивача вбачається, що останній вважає спірний договір дарування удаваним, оскільки той приховує інший правочин, який ОСОБА_9 та відповідачка насправді вчинили, а саме: договір купівлі-продажу спірної квартири. Оскільки відповідачка отримала у власність квартиру саме за договором дарування, позивач у відповідності до положень сімейного законодавства при поділі майна не має право на частку цього житлового приміщення.

Відповідно до ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Згідно із п.25 постанови Пленуму ВСУ від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Таким чином, для визнання правочину (договору) удаваним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину.

У відповідності до чч.2, 3 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно із положеннями ст.218 ЦК України заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо -, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

У відповідності до ст.ст.10, 60 ч.1 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З тексту оспорюваного договору дарування вбачається, що сторони підтвердили, що договір відповідає їх дійсним намірам і не носить характеру фіктивного або удаваного правочину, договір спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені між сторонами, волевиявлення кожного з них було вільним і відповідало внутрішній волі.

Жоден з допитаних у судовому засіданні свідків, окрім ОСОБА_9, не підтвердили факт сплати відповідачкою ОСОБА_9 грошей за спірну квартиру. Показання свідка ОСОБА_9 суд сприймає критично, оскільки вони суперечать іншим доказам, наявним у матеріалах справи.

Крім цього, як вбачається з письмових заперечень державного нотаріуса Дзержинської державної нотаріальної контори оспорюваний договір був укладений та посвідчений ним у повній відповідності до законодавства України.

Проаналізувавши докази, наданні позивачем, суд вважає, що він не довів умислу відповідачки оформити удаваний правочин щодо відчуження нерухомого майна, приховавши тим самим договір купівлі-продажу житлового приміщення. Оскільки позивачем належним чином не доведено, що на виконання оспорюваного правочину дарувальник саме безоплатно передав обдарованій нерухоме майно, такий правочин не може бути кваліфікований як удаваний.

У зв'язку з викладеним позовні вимоги в частині визнання договору дарування спірної квартири договором її купівлі - продажу не підлягають задоволенню.

Згідно з ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування.

Таким чином, враховуючи викладене вище та зазначену норму сімейного законодавства України, вимоги позивача про визнання спірної квартири спільним майном подружжя також задоволенню не підлягають.

Щодо заяви відповідачки про застосування позовної давності до вимог позивача, суд зазначає наступне.

За змістом частини першої статті 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з'ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли таке право не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. Якщо буде встановлено, що право особи дійсно порушено, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв'язку зі спливом позовної давності (за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення).

Таким чином, оскільки при розгляді справи не встановлено порушення права позивача, і суд відмовляє в позові з підстав його недоведеності, правові підстави для вирішення питання про застосування позовної давності у суду відсутні. А тому заяву відповідачки про застосування позовної давності до вимог позивача суд залишає без розгляду.

На підставі ст.ст.215, 218, 235, 717-720, 722 ЦК України, ст.57 СК України, керуючись ст.ст.10, 59, 60, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Дзержинська державна нотаріальна контора, про визнання договору дарування квартири договором купівлі-продажу та про визнання житлового приміщення спільним майном подружжя, - в і д м о в и т и.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Дзержинський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

С у д д я: