УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, треті особи: ОСОБА_8, реєстраційна служба Головного управління юстиції у Львівській області, про збільшення частки, поділ будинковолодіння в натурі, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 01 квітня 1983 року вона набула право власності на 1/2 спірного житлового будинку з господарськими будівлями на підставі договору дарування. Будинок розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. На підставі цього договору 04 квітня 1983 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації їй видано реєстраційне посвідчення на 1/2 частину будинку. 13 березня 1984 року між нею та іншим співвласником будинку - ОСОБА_9, укладено нотаріально посвідчений договір про порядок користування жилим будинком. У 1995 році її сім'єю здійснено добудову до будинку. Розпорядженням Виконавчого комітету Шевченківської районної адміністрації Львівської міської Ради народних депутатів від 07 серпня 1995 року № 115 погоджено введення в експлуатацію проведеного самовільного будівництва. На підставі зазначеного розпорядження та договору користування, МБТІ було виготовлено нову технічну документацію з врахуванням проведеного будівництва. 24 квітня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ЛВ 77. Відповідач у добровільному порядку не бажає здійснити реальний розподіл житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами, створює перешкоди у реалізації нею (позивачем) права власності на об'єкт нерухомості.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_6 просила суд збільшити її частку у житловому будинку АДРЕСА_1, виділити в натурі та визнати за нею право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що включає: сходову клітку площею 4,6 кв. м, підвал площею 20,6 кв. м, на першому поверсі наступні приміщення: веранда під літерою 1-1 площею 5,8 кв. м, коридор під літерою 1- 2 площею 7,6 кв. м, туалет під літерою 1-3 площею 1,6 кв. м, кухню під літерою 1-4 площею 11,8 кв. м, ванну під літерою 1-5 площею 4,4 кв. м, коридор під літерою 1-6 площею 10,4 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-7 площею 15,1 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-8 площею 25,8 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-9 площею 13,7 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-10 площею 12,3 кв. м, мансарду, горище, приміщення під літерою 1-11 площею 2,3 кв. м, приміщення під літерою 1-12 площею 3,4 кв. м, приміщення під літерою 1-13 площею 13,8 кв. м, приміщення під літерою 1-14 площею 16,1 кв. м, (всього по мансарді - 35,6 кв. м); зобов'язати реєстраційну службу Львівського міського правління юстиції зареєструвати за позивачем право власності на виділену частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, як на окремий об'єкт нерухомого майна.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Збільшено частку ОСОБА_6 у житловому будинку АДРЕСА_1. Виділено в натурі та визнано за ОСОБА_6 право власності на частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, що включає: сходову клітку площею 4,6 кв. м, підвал площею 20,6 кв. м, на першому поверсі наступні приміщення: веранда під літерою 1-1 площею 5,8 кв. м, коридор під літерою 1-2 площею 7,6 кв. м, туалет під літерою 1-3 площею 1,6 кв. м, кухню під літерою 1-4 площею 11,8 кв. м, ванну під літерою 1-5 площею 4,4 кв. м, коридор під літерою 1-6 площею 10,4 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-7 площею 15,1 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-8 площею 25,8 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-9 площею 13,7 кв. м, житлову кімнату під літерою 1-10 площею 12,3 кв. м, мансарду, горище, приміщення під літерою 1-11 площею 2,3 кв. м, приміщення під літерою 1-12 площею 3,4 кв. м, приміщення під літерою 1-13 площею 13,8 кв. м, приміщення під літерою 1-14 площею 16,1 кв. м, (всього по мансарді - 35,6 кв. м). В решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 рокурішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено у цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

В решті рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року залишено без змін. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 порушує питання про скасування рішення апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року, мотивуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права і неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишення в силі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 19 грудня 2014 року.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно введено в експлуатацію відповідно до вимог чинного законодавства, а оскільки згоди між співвласниками щодо поділу зазначеного вище домоволодіння не досягнуто і позивач у інший спосіб захистити своє право власності змоги не має, позовні вимоги щодо виділу майна в натурі та визнання права власності на підставі ст. 364 ЦК України підлягають до задоволення.

Відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив з того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів одержання у встановленому порядку згоди відповідача на проведення добудови до спірного будинку та того, що така добудова проведена з дотриманням чинного на час її здійснення законодавства.

З матеріалів справи вбачається, що 01 квітня 1983 року ОСОБА_10 подарувала, а ОСОБА_6 прийняла в дар половину жилого будинку АДРЕСА_1 разом з відповідною частиною приналежних до нього господарських будівель. Будинок складається в цілому з 3-х кімнат жилою площею 39,80 кв. м і 1 кухні; розташований на земельній ділянці площею 600 кв. м. До будинку відносяться два сараї, вбиральня і криниця.

Згідно реєстраційного посвідчення на підставі даного Договору 04 квітня 1983 року Львівським міжміським бюро технічної інвентаризації на ім'я ОСОБА_6 видано Реєстраційне посвідчення на 1/2 частину будинку за адресою: АДРЕСА_1 із внесенням запису в реєстраційну книгу № 28 за реєстром 5078, що підтверджує її право власності на 1/2 частину вказаного у ньому будинку.

Згідно Технічного паспорту 27 лютого 1984 року на підставі поданої до БТІ заяви про реальний розподіл часток між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було реально проведено розподіл указаного будинку на 2 квартири.

13 березня 1984 року державним нотаріусом Третьої львівської державної нотаріальної контори Мельник Є.А. було посвідчено договір між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про порядок користування жилим будинком між учасниками спільної особистої власності.

ОСОБА_7 і ОСОБА_8 належить по 1/4 частині спірного будинку.

Розпорядженням Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 07 серпня 1995 року погоджено подальшу експлуатацію ОСОБА_6 самовільно проведеного будівництва 3 житлових кімнат площею 11,8; 13,6; 25,3 кв. м, кухні площею 10,6 кв. м, коридора площею 7,8 кв. м, санвузла площею 2,2 кв. м, прихожої площею 6 кв. м і переобладнання площею 4,4 кв. м коридора під ванну, а також існуючих сараїв під гараж розміром 6х4 м і побудовою сараю розміром 3х4 м на АДРЕСА_1. Цим розпорядженням установлено, що після переобладнання будинок буде складатися із 4 житлових кімнат (11,8; 13,6; 25,3;14,6 кв. м), кухні площею 10,5 кв. м, вітальні площею 9,9 кв. м, прихожої площею 6 кв. м, коридора площею7,8 кв. м, ванни площею 4,4 кв. м, санвузла площею 2,2 кв. м. Зазначеним розпорядженням передбачено внесення змін до технічної документації.

Рішенням виконавчого комітету Львівської міської ради № 1708 від 03 грудня 2010 року погоджено прийняття в експлуатацію житлового будинку після прибудови та будівництва господарських споруд. Зобов'язано ОСОБА_6 звернутися в Інспекцію Державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області для оформлення і отримання сертифіката відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам приватного житлового будинку та господарської будівлі.

08 грудня 2010 року департаментом містобудування Львівської міської ради було видано Довідку № 247 про погодження прийняття об'єкта будівництва до експлуатації (що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1), якою було погоджено прийняття в експлуатацію приватного житлового будинку садибного типу після прибудови і надбудови та збудованої господарської будівлі під літерою «Б-2» на, АДРЕСА_1.

24 грудня 2012 року внесено зміни у технічний паспорт, шляхом проставлення відмітки про скасування самовільного будівництва на підставі Рішення Виконавчого комітету Львівської міської ради.

24 квітня 2014 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Львівській області було зареєстровано Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації за № ЛВ 77.

Відповідно до ст. 119 ЦК УРСР коли учасник спільної часткової власності на жилий будинок збільшить в ньому за свій рахунок корисну площу будинку шляхом прибудови, надбудови чи перебудови, проведеної за згодою решти учасників і в установленому порядку такі переобладнання проведені в установленому порядку, частки учасників у спільній власності на будинок і порядок користування приміщеннями у ньому підлягають відповідній зміні.

Відповідно до ч. 4 ст. 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав. Така добудова (прибудова) є власністю співвласника, який її зробив, і не змінює розміру часток співвласників у праві спільної часткової власності.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Вони можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов'язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно.

Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (2003 року) щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності цим Кодексом, його положення застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжували існувати після набрання ним чинності.

Пленум Верховного Суду України у п. 12 постанови № 7 від 04 жовтня 1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» роз'яснив, що при розгляді спорів між учасниками спільної часткової власності на жилий будинок про зміну часток суди повинні враховувати, що такі вимоги можуть бути задоволені, якщо учасник спільної власності збільшить у ньому за свій рахунок корисну площу будинку (жилих і підсобних приміщень) шляхом прибудови, надбудови або перебудови, проведеної з дозволу виконавчого комітету місцевої ради і за згодою решти учасників спільної власності.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин, і оцінивши наявні у справі докази, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки ОСОБА_7 своєї згоди на проведення добудови до будинку, що перебуває у спільній власності не надавала.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Керуючись ч. 1 ст. 336, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 21 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук