АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/7465/15 Головуючий 1 інст. Вікторов В.В.
Справа № 642/5521/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання дійсним шлюбного договору, -

ВСТАНОВИЛА:

30.06.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вище зазначеним позовом в якому просила визнати дійсним шлюбний договір від 30.04.2007 року укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та витребувати у ОСОБА_4 оригінал шлюбного договору.

В обґрунтування позовної заяви ОСОБА_3 зазначала, що вона з 25 червня 1994 року перебуває у шлюбі з відповідачем.

30 квітня 2007 року між нею та ОСОБА_4 був укладений шлюбний договір, відповідно якого було врегульовано майнові відносини між ними, включаючи визначення правового режиму майна, набутого в період перебування в зареєстрованому шлюбі, визначення майнових прав та обов'язків кожного з подружжя тощо.

Після того, як 30 квітня 2007 року подружжя склали, узгодили та підписали шлюбний договір вони звернулися до декількох приватних нотаріусів для нотаріального посвідчення цього договору, але нотаріуси відмовили посилаючись на те, що вже кінець скороченого робочого дня. Після цього були тривалі святкові дні.

Після цього відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення шлюбного договору, посилаючись на брак часу та коштів.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Вважає рішення суду необґрунтованим та таким, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, а також невідповідності висновків суду обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що суд першої інстанції фактично позбавив позивачку гарантованого Конституцією України та ЦПК України права на судовий, оскільки вона на протязі 8 років домагається від свого чоловіка, з яким вони разом не мешкають, нотаріально посвідчити укладений шлюбний договір, але відповідач ухиляється від цих дій.

Крім того, в судовому засіданні в суді першої інстанції відповідач підтвердив те, що ОСОБА_3 зверталась до нього з проханням посвідчити шлюбний договір, однак у нього на це не має часу.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 ОСОБА_5 підтримав апеляційну скаргу в повному обсязі та просив її задовольнити посилаючись на доводи викладені в ній.

Відповідачі ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не зявився, причину неявки не повідомив.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи сторін, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, підтверджується належними доказами, що 25 червня 1994 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 був укладений шлюб, зареєстрований Палацом одруження «Центральний», актовий запис № 801 (а.с. 5)

Позивачем надано суду фотокопію тексту договору в простій письмовій формі, виготовленого шляхом машинописного друку від 30 квітня 2007 року про укладення шлюбного контракту між ОСОБА_3 і ОСОБА_4, стверджуючи, що цей договір було складено і підписано сторонами саме в той час, як це в ньому і зазначено, але нотаріально він не посвідчений з причин, вказаних у позовній заяві.

В судове засідання першої інстанції позивач ОСОБА_3 не зявилася, причину неявки не повідомила, а її представник ОСОБА_5 позовні вимоги підтримав і просив задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в суді першої інстанції позов визнав, підтвердивши обставини, на які посилається позивач, і просив його задовольнити.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що жодних прав позивача відповідачем не порушено, доказів наявності фактичних даних, які могли б бути підставою для задоволення позову по суті сторонами не надано, а також можливість укладення та нотаріального посвідчення спірного договору не втрачена і до цього часу, крім того, якщо сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору вони мають можливість звернутися до відповідної нотаріальної контори з метою його укладення та нотаріального посвідчення.

Колегія суддів погоджується з рішенням суду, оскільки суд першої інстанції, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом і ухвалив рішення на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При цьому така особа на власний розсуд обирає передбачений ст.15 ЦК України спосіб захисту цивільних прав.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Відповідно до вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Дана справа до таких випадків не відноситься.

Відповідно до ст. 94 СК України шлюбний договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується.

Частиною 3 ст. 640 ЦК України передбачено, що договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.

Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №-9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним суди повинні з'ясовувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. У звязку з недодержаннями вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.ст. 218 та 220 ЦК України.

Згідно ч.2 ст. 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Крім того, таке ухилення має бути безповоротним, тобто таким, унаслідок якого добросовісна сторона повністю втрачає можливість нотаріально посвідчити правочин.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 посилається на те, що вона неодноразово письмово зверталась до відповідача з вимогою нотаріально посвідчити шлюбний договір (а.с. 54-57), однак неможливість явки однієї із сторін договору до нотаріальної контори для нотаріального посвідчення договору у визначену сторонами дату за будь-яких обставин, не є доказом ухилення сторони від нотаріального посвідчення договору, оскільки таке ухилення повинно бути безповоротним, тобто таким, внаслідок якого добросовісна сторона повністю втрачає можливість нотаріально посвідчити договір. Проте будь-яких доказів, що відповідач саме ухиляється від нотаріального посвідчення договору позивачем, на виконання вимог ст.60 ЦПК України, не надано.

Штучне створення ознак спору не може бути підставою для ухвалення рішення про задоволення позову.

Зважаючи на викладене суд першої інстанції дійшов ґрунтовного висновку, про відсутність підстав визначених ч. 2 ст. 220 ЦК України для визнання договору укладеним.

Доводи апелянта зведені до посилання на обставини, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку, відрізняються від доводів сторони позивача у суді першої інстанції більш розширеним їх викладенням та оцінкою, проте висновків суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Суд з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, ухвалив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його зміни чи скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: Г.О. Макаров

ОСОБА_6