АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №756/12539/14-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/9808/2015 /2014
Головуючий у суді першої інстанції:Яценко Н.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Побірченко Т.І.
11 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва

у складі: головуючої судді Побірченко Т.І.

суддів Соколової В.В., Невідомої Т.О. при секретарі Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ТОВ «Науково - Технічний Центр Вітроенергетики» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку, грошових коштів за прострочення грошового зобов'язання, моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, в якому просила стягнути з ТОВ «Науково - Технічний Центр Вітроенергетики» заборгованість по заробітній платі за період з 01.07.2012р. по 31.03.2014р. в сумі 96 880,93 грн., середній заробіток за час затримки у розмірі 101 939,16 грн., 18 251,36 грн. за прострочення грошового зобов'язання, 5 000 грн. моральної шкоди. Посилається на те, що з 01.10.2009 року по теперішній час працює в ТОВ «Науково - Технічний Центр Вітроенергетики» на посаді фінансового директора. За час роботи жодних зауважень стосовно покладених на неї обов'язків та стягнень не було, обов'язки виконувала сумлінно, своєчасно та в повному обсязі. Зазначає, що заробітна плата мала сплачуватися їй у розмірі 5 000 грн. за місяць з липня 2012р. по березень 2014р. включно, що підтверджується штатним розкладом підприємства. Вона неодноразово зверталася до керівництва з приводу несплати заробітної плати, на що отримувала відповіді «необхідно зачекати», не було досягнуто домовленостей і при зверненні до директора відповідача. У лютому 2014р. ОСОБА_3 повідомили, що заборгованість по заробітній платі вона взагалі не отримає, а тому 14.03.2014р. вона була вимушена написати заяву про звільнення за власним бажанням з 31.03.2014р. У день звільнення з нею не проведено розрахунок та не надано наказ про звільнення.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційних скаргахОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 просять рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неналежне дослідження наданих доказів. Зазначають, що відповідач на спростування доводів позивача послався на те, що ОСОБА_3 отримувала кошти за видатковим касовим ордером, а також шляхом зняття з розрахункового рахунку товариства поворотної фінансової допомоги. Проте, підтвердження даних обставин в матеріалах справи не міститься, оскільки підписи у відомостях про отримання будь-яких коштів відсутні. Отже, суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що отримання позивачем заробітної плати за спірний період у розмірі 86 230,57 грн. відповідачем не доведено.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 та представника ТОВ «Науково - Технічний Центр Вітроенергетики» - ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційних скарг, колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з таких підстав.

Згідно ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідно до ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробітокза весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Як вбачається з матеріалів справи, Наказом № 5-К від 01 жовтня 2009 року ОСОБА_3 прийнята на посаду фінансового директора ТОВ «НТЦВ» з окладом згідно штатного розкладу (а.с.6).

Відповідно до штатного розкладу станом на 01.10.2009 року робота ОСОБА_3 на посаді фінансового директора є основною.

Наказом № 25-К від 01 липня 2011 року ОСОБА_3 переведена з основного місця роботи на посаду фінансового директора за сумісництвом згідно з її заявою (а.с.43,44).

Відповідно до п.1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом.

Сумісництво без основного місця роботи неможливе.

Таким чином, з 01 липня 2011 року посада фінансового директора ТОВ «НТВЦ» стала не основною роботою, а отже не єдиним заробітком ОСОБА_3

14 березня 2014 року ОСОБА_3 подала заяву про звільнення за власним бажанням з 31.03.2014 року (а.с.8).

Судом встановлено, що за період з 01.07.2012 року по 31.03.2014 року ОСОБА_3 нараховано заробітну плату у розмірі 81 480,57 грн., з яких утримано податків 14 715,40 грн., виплачено через касу - 54 260,84 грн.; заборгованість станом на 31.03.2014 року становить 12 504,33 грн..

Відповідно до виписки банку № 594 від 10.09.2014 року на розрахунковий рахунок ОСОБА_3 було перераховано кошти в розмірі 12 513,89 грн. по заробітній платі за серпень, вересень, жовтень, листопада, грудень 2013 року та січень, лютий, березень 2014 року (а.с.110-111).

Встановлено, що виплата заробітної плати в товаристві відбувалася шляхом зняття з розрахункового рахунку товариства поворотної фінансової допомоги та видавалася особисто кожному працівнику під підпис.

Встановлено, що позивач мала доступ до грошей згідно з видатковими касовими ордерами і виплачувала зарплату працівникам.

Згідно видаткових касових ордерів, на підставі яких в касі банку видавали готівку, ОСОБА_3 в період з 20.08.2012 року по 20.08.2013 року отримала готівку на суму 344655,42 грн., а згідно відомостей по виплаті заробітної плати працівникам, в тому числі і собі, видала тільки 64612,93 грн.. Різниця складає 280043,12 грн., які не були повернуті на розрахунковий рахунок відповідача. Вищезазначене з'ясовується в ході розслідування кримінального провадження.

Позовні вимоги належним чином розглянуті судом першої інстанції, всім дослідженим доказам дана належна правова оцінка, що обґрунтовано доводами судового рішення.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст. ст.307,308,313,314,317,319 ЦПК України, колегія,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення.

В касаційному порядку може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий-

Судді-