Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2261/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

30.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи Відділ держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на спадковий будинок та права на безоплатну приватизацію земельної ділянки,

в с т а н о в и в :

У лютому 2015 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що після смерті 12 листопада 2013 року її сестри ОСОБА_3 відкрилась спадщина на нерухоме майно, а саме на житловий будинок та на земельну ділянку, що розташовані за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с.Крюківщина, вул. Шкільна,22.. За життя померла ОСОБА_3 житловий будинок в органах БТІ не зареєструвала, державний акт на право власності на земельну ділянку не отримала, приватизацію земельної ділянки не завершила. За життя ОСОБА_3 залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла їй. Вона спадщину прийняла, так як вчасно звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, свідоцтво. Проте у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок та на земельну ділянку нотаріус їй відмовив через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку на імя її сестри. Оскільки спадкодавець набув право власності на житловий будинок та на земельну ділянку у встановленому законом порядку, інші спадкоємці за заповітом відсутні, а вона спадщину прийняла, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину, тому вважає своє право порушеним.

Просила суд визнати за нею право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22; земельна ділянка площею 0,1000 га, надану для будівництва та обслуговування житлового будинку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22.

При розгляді справи позивачка уточнила позовні вимоги. Остаточно просила суд в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22, загальною площею 58,6 кв.м.; визнати за нею право на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,2148 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22.

У судове засідання позивачка не з`явилася. Про час, день та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Направила до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

У судове засідання представник Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, представник Відділу держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2 не зявилися. Про час, день та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Як визначено у ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

При розгляді справи судом встановлено, що 12 листопада 2013 року померла ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ОК №292138, виданого виконавчим комітетом Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області.

28 грудня 2006 року ОСОБА_3 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла ОСОБА_1. Заповіт посвідчений секретарем виконкому Крюківщинської сільської ради ОСОБА_4.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02 липня 2014 року встановлено додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 після сестри ОСОБА_3, померлої 12.11.2013 року .

З матеріалів спадкової справи, заведеної приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2, встановлено, що 12 серпня 2014 року до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернулась ОСОБА_1 Інші спадкоємці, які відповідно до вимог ст. 1241 ЦК України мають право на обовязкову частку у спадщині, відсутні.

У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку площею 0,2148 га, що розташовані в с. Крюківщина по вул. Шкільна, 22, було відмовлено у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку на імя померлої ОСОБА_3, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 серпня 2014 року.

Відповідно до ч.1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Статтею 1233 ЦК України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно із ч.1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

З матеріалів справи встановлено, що за життя у ОСОБА_3 виникло право на спадкову земельну ділянку, що підтверджується наступним.

Згідно довідки Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області №1528 від 26 грудня 2014 року встановлено, що відповідно до записів земельно-облікових документів сільської ради по вул. Шкільна, 22 в с.Крюківщина рахується за ОСОБА_3 на праві власності земельна ділянка площею 0,2148 га для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Згідно договору купівлі продажу від 21 листопада 1975 року ОСОБА_5 продав ОСОБА_3 будинок з надвірними будівлями площею 16,42 кв. м.

30 вересня 1982 року виконавчим комітетом Києво-Святошинської районної ради народних депутатів видано ОСОБА_3 свідоцтво на будівництво, перебудову індивідуального житлового будинку за адресою: с. Крюківщина, вул. Шкільна.

Актом державного прийому в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 04 березня 1992 року вищезазначене домоволодіння введено в експлуатацію.

На підтвердження доводів щодо належності даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_3 позивачкою надано суду: договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 21 листопада 1975 року, акт державного введення в експлуатацію від 04 березня 1992 року, свідоцтво на перебудову, технічний паспорт.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди на час закінчення будівництва спадкового житлового будинку регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року.

Відповідно до пункту 4 вказаної Інструкції реєстрації підлягали будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу, що належали місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності, яка передбачала обов'язкову реєстрацію права власності на будинки лише в містах і селищах. Обов'язку реєстрації будинків в сільській місцевості встановлено не було.

При цьому, пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР № 45/5 від 31 жовтня 1975 року, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, були відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах.

Відповідно до статті 58 Конституції України нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, а тому при вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно суду необхідно керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків.

Таким чином, з аналізу вищезазначених нормативних документів вбачається, що на період під час якого здійснювалось будівництво та введення в експлуатацію спадкового житлового будинку, виникнення права власності на житлові будинки в сільській міцевості не залежало від державної реєстрації цього права.

Крім цього, пунктом 3.1 Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та II категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт, і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України 19.03.2013 № 95, встановлено, що єдиним документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації.

Статею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно статті 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень.

На підтвердження доводів щодо належності даного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ОСОБА_3 позивачкою надано суду: договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями від 21 листопада 1975 року, акт державного введення в експлуатацію від 04 березня 1992 року, свідоцтво на перебудову, технічний паспорт.

Відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення права власності, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень.

Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого прав, а не підставою його виникнення

На підставі наданих документів, оскільки будівництво житлового будинку було завершено у 1988 році з подальшим введенням обєкту в експлуатацію, суд вважає доведеним, що право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами під № 22 по вул. Шкільна в с. Крюківщина виникло у померлої 12 листопада 2013 року ОСОБА_3.

З матеріалів справи встановлено, що за життя ОСОБА_3 був виготовлений державний акт серія ЯД №969219 на земельну ділянку, що знаходиться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул.Шкільна, 22 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, проте отримати ОСОБА_3 його не встигла.

У видачі свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 на житловий будинок та земельну ділянку було відмовлено з підстав ненадання оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку та не проведення державної реєстрації на житловий будинок, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 16 лютого 2014 року.

Відповідно до розяснень, що містяться в інформаційному листі №24-753/0/4-13 від 16 травня 2013 року Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та розяснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30 травня 2008 року № 7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

За ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільсько-господарських підприємств, установ та організацій; одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

За ст. 125 ЗК України, в редакції чинної на час відкриття спадщини, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом, а також право власності на земельну ділянку, набуту у власність із земель приватної власності без зміни її меж, цільового призначення, посвідчується: цивільно-правовою угодою щодо відчуження земельної ділянки, укладеною у порядку, встановленому законом, у разі набуття права власності на земельну ділянку за такою угодою; свідоцтвом про право на спадщину (ч. 1 і ч. 2 ст. 126 ЗК).

Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку.

Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» ЗК.

Ст. 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Згідно ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом отримують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього кодексу.

Позивачка спадкове майно прийняла так як, протягом шестимісячного строку подала в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок та земельну ділянку позивачка не може через відсутність реєстрації права власності на будинок та відсутність оригіналу державного акту на земельну ділянку.

За таких обставин суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню, а саме за ОСОБА_1 необхідно визнати право власності на житловий будинок та право на безоплатну приватизацію земельної ділянки.

Керуючись ст.ст. 1223, 1268, 1269, 1270, 1223, 1261-1265 ЦК України та ст.ст. 208, 213-215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Крюківщинської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи Відділ держземагенства у Києво-Святошинському районі Київської області, приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_2 про визнання права власності на спадковий будинок та права на безоплатну приватизацію земельної ділянки - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, які знаходяться за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22, загальною площею 58,6 кв.м. в порядку спадкування за заповітом після смерті 12 листопада 2013 року ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 право на безоплатну приватизацію земельної ділянки площею 0,2148 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, вул. Шкільна,22, в порядку спадкування за заповітом після смерті 12 листопада 2013 року ОСОБА_3.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В.Нікушин