Справа № 683/2290/15-ц
14 грудня 2015 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд
Хмельницької області в складі:
головуючого-судді Цимбалюка О.В.
при секретарі Поважнюк О.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-
У вересні 2015 року представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості в сумі 50 387,38 грн.
В обґрунтування позову вказує, що згідно договору про надання споживчого кредиту № НОМЕР_1 від 20.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 42 578,00 грн. 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір факторингу № 22/12/14/1-2, згідно якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 20.12.2013 року. Станом на 19.08.2015 року заборгованість становить 50 387,38 грн., з яких: 38 118,55 грн. залишок заборгованості за кредитом; 4 791,94 грн. несплачені відсотки за користування кредитом; 7 476,89 грн. несплачена комісія за користування кредитом.
25 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся із запереченням на позов, вказуючи, що претензії ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є незаконними, оскільки ніяких угод із позивачем відповідач не укладав, а тому ніякої відповідальності не несе. Крім того, вказав,що «ОТП Банк» в Україні являється дочірньою філією «ОТП Банк» у Росії, що є країною агресором, а тому вважає, що сплата кредитної заборгованості країні-окупанту неможлива. Також відповідач вказав, що йому через касу видано 37 000 грн., що підтверджується квитанцією, а тому сума, яку просить стягнути позивач не відповідає дійсності.
Представник позивача подав до суду заяву, де позов підтримав і просив провести розгляд справи за його відсутності, проти заочного рішення не заперечує.
Відповідач та його представник, які у встановленому порядку оповіщені про час і місце судового засідання, до суду не зявилися, подавши заяву про відкладення справи у звязку із хворобою, однак ніяких доказів суду не надали. У відповідності до ст.224 ч.1 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду.
Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно договору № НОМЕР_1 від 20.12.2013 року ОСОБА_1 отримав кредит у ПАТ «ОТП Банк» у розмірі 42 578,00 грн. із кінцевим терміном погашення до 20 грудня 2017 року із сплатою 15% річних.
Крім того, встановлено, що 22.12.2014 року ПАТ «ОТП Банк» та ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклали договір Факторингу № 22/12/14/1-2, згідно якого ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 20.12.2013 року
Також, встановлено, що згідно повідомлення № 200232426 від 05.01.2015 року, ОСОБА_1 повідомлено про те, що на підставі договору факторингу № 22/12/14/1-2, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» прийняло право грошової вимоги за кредитним договором № НОМЕР_1 від 20.12.2013 року та його заборгованість становить 50 387,38 грн.
Встановлено, що станом на 19.08.2015 року заборгованість становить 50 387,38 грн., з яких: 38 118,55 грн. залишок заборгованості за кредитом; 4 791,94 грн. несплачені відсотки за користування кредитом; 7 476,89 грн. несплачена комісія за користування кредитом.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.
У відповідності до положень ч. 2 ст. 1054 Цивільного кодексу України, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до параграфа 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (позики).
В силу ч. 1 ст. 1048 цього Кодексу позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.
Згідно положень ч. 2 ст. 1050 Цивільного кодексу України, якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статі 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 599 Цивільного кодексу України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто зобов'язання за кредитним договором припиняється лише виконанням, проведеним відповідно до умов договору, а саме: поверненням кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом у строки, в розмірі та валюті, передбаченими в кредитному договорі.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 611 даного Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.
Згідно зі ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.
Таким чином, з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» підлягає стягненню заборгованість станом на 19.08.2015 року у розмірі 50 387,38 грн., з яких: 38 118,55 грн. залишок заборгованості за кредитом; 4 791,94 грн. несплачені відсотки за користування кредитом; 7 476,89 грн. несплачена комісія за користування кредитом.
При розподілі судових витрат суд виходить із положень ст. 88 ЦПК України, згідно яких, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224-226 Цивільного процесуального кодексу України, ст. 526, ст. 527, ст. 530, ст. 549, ст. 599, ст. 611, ст. 1048 -1050, ст. 1054 Цивільного Кодексу України,
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» кредитну заборгованість станом на 19.08.2015 року в сумі 50 387(пятдесят тисяч триста вісімдесят сім) грн. 38 коп., з яких: 38 118,55 грн. залишок заборгованості за кредитом; 4 791,94 грн. несплачені відсотки за користування кредитом; 7 476,89 грн. несплачена комісія за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» понесені судові витрати в сумі 503 грн. 87 коп.
На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, позивачем може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня проголошення рішення.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. Лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Суддя