Справа № 464/2064/15 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/5692/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Павлишина О.Ф.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про захист прав споживачів та визнання недійсним пунктів договору, -

в с т а н о в и л а:

рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року у задоволенні вказаного позову відмовлено.

Зазначене рішення оскаржив позивач ОСОБА_2.

У поданій апеляційній скарзі вказує, що судом першої інстанції при ухваленні зазначеного рішення неповно зясовано обставини, які мають важливе значення у справі та порушено норми матеріального і процесуального права. Зокрема, зазначає, що оскаржене рішення підлягає, на його думку, скасуванню з наступних підстав: судом першої інстанції не зясовано в повному обсязі обставин, що мають значення для розгляду справи, а саме існування важких обставин для позивача; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, зокрема відсутність у відповідача обовязку надати детальну розшифровку сукупної вартості погашення кредиту; неправильне застосування норм матеріального права та не застосування матеріального права, що повинно було бути, на його думку, застосовано, зокрема Закону України «Про захист прав споживачів», а також внутрішня суперечливість описової, мотивувальної та резолютивної частин оскарженого рішення.

На підставі вказаного, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позов.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний договір укладений з дотриманням вимог закону щодо форми такого, особами із повною цивільною дієздатністю, а доказів того, що п.п.3, 4 зазначеного договору не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач не надав, як не надав і доказів того, що існують підстави для визнання недійсними згаданих пунктів оспореного договору на підставі ст.233 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.233 ЦК України правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

Рекомендації щодо правозастосування цієї норми закріплені у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», у якому, сере іншого, зазначено, що тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апелянта щодо існування у період укладення додаткового договору №3 від 20.11.2013 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 06.11.2007 року тяжких обставин, однак не погоджується із тим, що зазначений додатковий договір загалом та оспорені пункти цього договору, зокрема, були укладені на підставі цих важких обставин.

Крім того, обовязковою умовою недійсності правочину (чи окремих його частин) згідно положень ст.233 ЦК України, окрім наявності тяжкої обставини є укладення такого договору на вкрай невигідних для однієї із сторін умовах.

Проте, наявність таких невигідних для нього умов позивач не довів, а відтак колегія суддів відхиляє такі доводи апелянта.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 ЦК України.

Стверджуючи, що оспорені пункти додаткового договору від 20.11.2013 року не відповідають вимогам податкового законодавства та Закону України «Про захист прав споживачів» апелянт зазначає, що доходи відповідача в результаті купівлі споживчого кредиту №0 від 06.11.2007 року перевищили витрати, тобто, на його думку, повинні бути зараховані як дохід кредитора, який не може бути водночас додатковим благом для нього, як боржника. Крім того, зазначає, що судом першої інстанції не досліджено в повному обсязі та належним чином не зясовано факту недотримання відповідачем положень пп.2 абз.4 ч.4 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Відповідно до п.п.164.2. та 164.2.17. Податкового кодексу України до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід, отриманий платником податку як додаткове благо (крім випадків, передбачених ст.165 цього Кодексу) у вигляді, серед іншого, основної суми боргу (кредиту) платника податку, прощеного (анульованого) кредитором за його самостійним рішенням, не повязаним з процедурою банкрутства, до закінчення строку позовної давності, у разі якщо його сума перевищує 50 відсотків однієї мінімальної заробітної плати (у розрахунку на рік), встановленої на 1 січня звітного податкового року. Кредитор зобовязаний повідомити платника податку - боржника шляхом направлення рекомендованого листа з повідомленням про вручення або шляхом укладення відповідного договору, або надання повідомлення боржнику під підпис особисто про прощення (анулювання) боргу та включити суму прощеного (анульованого) боргу до податкового розрахунку суми доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податку, за підсумками звітного періоду, у якому такий борг було прощено. Боржник самостійно сплачує податок з таких доходів та відображає їх у річній податковій декларації. У разі неповідомлення кредитором боржника про прощення (анулювання) боргу у порядку, визначеному цим підпунктом, такий кредитор зобовязаний виконати всі обовязки податкового агента щодо доходів, визначених цим підпунктом.

Таким чином, колегія суддів вважає, що обовязок сплати податку позивачем, як боржником із суми прощеного йому боргу закріплюється законодавчо та належить до так званих податків із «додаткових благ». Такий податок, згідно умов договору, на підставі п.164.2.17. Податкового кодексу України, повинен бути сплачений позивачем.

При цьому, покликання позивача-апелянта на п.153.5 Податкового кодексу України (в редакції, яка діяла на момент укладення спірного договору) колегія суддів відхиляє, оскільки зазначена норма стосується оподаткування доходів відповідача, отриманих за результатами виконання придбаного зобовязання. Прощення ж боргу законодавець не відносить до жодної з категорій оподатковуваних доходів та таке апріорі не може вважатися доходом.

Згідно п.2 додаткового договору від 20.11.2013 року сторони погодились, що п.3 цього додаткового договору починає застосовуватись з моменту здійснення позичальником сплати заборгованості за договором в розмірі суми не менше ніж 63750,00 доларів США на визначений рахунок в АТ «Дельта Банк».

Таким чином, прощення боргу на суму 1406252,77 грн. за оспореним договором могло бути здійснено лише за умови сплати позивачем принаймні 63750,00 доларів США заборгованості.

Відтак, колегія суддів приходить до висновку, що оспорені позивачем пункти додаткового договору №3 від 20.11.2013 року не порушують жодних вимог ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема і пп.2 абз.4 ч.4 цієї статті.

На підставі вищевказаного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги зазначених висновків суду першої інстанції не спростовують, такі сформовані на підставі повно та всебічно досліджених матеріалів справи, з наданням обєктивної оцінки всім можливим доказам у справі. Такі висновки в повній мірі відповідають обставинам справи, ґрунтуються на підставі правильно застосованих норм матеріального та процесуального права, а відтак оскаржене рішення ухвалено законно та обґрунтовано.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

При цьому, згідно ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційну скаргу слід відхилити і залишити рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15.06.2015 року без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_4