Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
№ 22ц/778/4877/ 2015 р.
Є.У.№334/2936/15-ц
Головуючий у 1 інстанції: Лисенко Л.І.
Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Бондар М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

Дашковської А.В.

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» на заочне рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ПАТ «Фінанси та Кредит» про стягнення заборгованості за договором банківського вкладу, вказавши, що 7 квітня 2014 між ним та ПАТ «Фінанси та кредит» був укладений договір банківського вкладу (депозиту)№ 313731 /12098/370»- 14 на суму 60000 гривень на строк з 07.04.2014 рок по 12.04.2015р.включно зі сплатою 24,5% річних. На теперішній час депозит не повернено, заборгованість за ним складає 60000 гривень.12.04.2015 року позивач звертався до відділення банку «Фінанси та кредит» у м. Запоріжжя з вимогою повернути депозитний вклад. Зазначені вимоги не виконано.

Позивач просить стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» заборгованість за договором банківського вкладу № 313731/12098/370-14 у сумі 60000 гривень.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2015 року позов задоволено. Зобов'язано ПАТ „Банк «Фінанси та кредит» повернути ОСОБА_3, грошові кошти сумі 60000 гривень.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Скаржник, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням, яке приєднане до справи до апеляційного суду не з"явився, про причини суд не повідомив. У відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторони, яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" зазначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Судом встановлено, що 07 квітня 2014 року між ПАТ " Фінанси та Кредит» та ОСОБА_3 було укладено договір банківського вкладу ( депозиту) з щомісячною виплатою відсотків 24,5% річних.

Відповідно до п. 1 цього договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок грошову суму у розмірі 60000, 00 грн та зобов'язується повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом на умовах та в порядку, передбаченому договором.

Згідно п. 1 договору строк зберігання вкладу - з дати укладення договору до дати повернення вкладу 12 квітня 2015 року .

У п. 6 договору зазначено, що сума вкладу, а також сума нарахованих та не сплачених процентів повертається в порядку, строк та на умова, передбачених положеннями п. 5.2 основних умов.

В п. 5.2 Основних умов передбачено, що у випадку закінчення строку розміщення вкладу передбачена можливість продовження строку розміщення строкового вкладу після закінчення строку його розміщення, вкладник у випадку його бажання не продовжувати подальше розміщення вкладу, отримати кошти з вкладного рахунку шляхом видачі готівкою або перерахування на його власний поточний ) картковий або інший вкладний рахунок, а дію договору припинити, зобов"язаний надати банку письмову вимогу не пізніше дати закінчення строку строкового вкладу

З матеріалів справи вбачається , що 12.04. 20145 року позивач звернувся до Банку із заяво про небажання подальше розміщення вкладу, та його повернення. 15.04.2015 року позивач знову звернувся до Банку з проханням повернути йому його вклад ( а.с. 8), .але Банк коштів не повернув.

Отже, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, що вказане є порушенням умов договору, при цьому суд першої інстанції врахував , що відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак не надання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-140 цс 13 від 25 грудня 2013 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом не встановлено факту звернення позивача до Банку щодо повернення грошових коштів не заслуговує на увагу, оскільки в заяві , яка була адресована Банку про повернення коштів у зв"язку із закінченням строку депозитного договору від 07 квітня 2014 року міститься вхідний № 57 від 14.04.2015 року та підпис працівника банку, що свідчить про отримання Банком заяви позивача ( а.с. 8).

Доводи апеляційної скарги про те, що при ухваленні рішення суд керувався лише копією депозитного договору та відповідних касових документів, тому рішення ухвалено лише на припущеннях не заслуговують на увагу.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Водночас, апелянт не надав суду доказів на підтвердження того, що між сторонами договір банківського вкладу ( депозиту) « Стандарт» № 313731 /12098/370»- 14 на суму 60000 гривень від 07.04.2014 року не укладався , а сума депозитного вкладу в сумі 60000 грн. не була отримана банком від позивача на підставі копії платіжної квитанції наданої позивачем, яка міститься в матеріалах справи ( а.с. 3).

Крім того, в заяві про перегляд заочного рішення від 04.06.2015 року банк підтвердив факт укладення між сторонами договору - заяви про банківський строковий вклад ( депозит) « «Стандарт» № 313731 /12098/370»- 14 від 07.04.2014 року ( а.с. 28)

Банк не надав суду ніяких доказі на спростування вищезазначених обставин і суду апеляційної інстанції.

У зв'язку з наведеним, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, а тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 303, 3076, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19 травня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: