ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
провадження № 2/753/5547/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

представника позивача Тарнавського В.Б.;

представника відповідача ОСОБА_2;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» до ОСОБА_3, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізичної особи-підприємця ОСОБА_4, про стягнення грошових коштів

ВСТАНОВИВ:

Приватне акціонерне товариство «Лізинг інформаційних технологій» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Лізинг інформаційних технологій») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач, ОСОБА_3.) про стягнення заборгованості за договором лізингу у розмірі 22 771,50 грн., яка складається з плати за прострочення щомісячних платежів у розмірі 14 975,70 грн. та компенсації вартості товару у розмірі 7 795,80 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідно до умов укладеного між позивачем та відповідачем договору про отримання обладнання в системі LeaseIT, відповідач зобов'язався сплачувати передбачені договором платежі.

Однак, відповідач свої зобов'язання за договором про отримання обладнання в системі LeaseIT не виконав, у зв'язку з чим за ним утворилась заборгованість, яку позивач і просить стягнути.

Ухвалою суду від 31 липня 2015 року відкрито провадження у даній справі та її розгляд призначено в судовому засіданні. Крім того, ухвалою суду від 02 вересня 2015 року залучено до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Фізичну особу-підприємця ОСОБА_4.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Крім того заявив клопотання про застосування строків позовної давності щодо нарахування штрафних санкцій.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність до суду не надходило.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, 12 вересня 2011 року між ЗАТ «Лізинг інформаційних технологій», правонаступником якого є позивач, (в особі СПД ОСОБА_4, який діяв на підставі довіреності №11030201 від 02.03.2011 року) та ОСОБА_3 було укладено договір про отримання обладнання в системі LeaseIT (далі по тексту - договір), відповідно до п. 1.1 якого клієнт приймає участь у системі LeaseІТ, зокрема отримує обладнання та інші товари від постачальників - учасників системи LeaseІТ, а також отримує послуги на умовах, визначених обраним клієнтом Пакетом LeaseІТ, а оператор LeaseІТ зобов'язується на підставі заяви клієнта забезпечити передання клієнту товарів (ІТ-обладнання, запасних частин, комплектуючих, витратних матеріалів тощо) обраним клієнтом Постачальників та надання клієнту послуг, за умовами виконання клієнтом вимог, передбачених пакетом ІТ.

Згідно з п. 1.2 договору порядок отримання обладнання, інших товарів та послуг клієнтом визначається Правилами про отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ клієнтами, які є невід'ємною частиною цього договору (далі по тексту - Правила).

На підставі п. 2.2 Договору та п. 4.9 Правил, позивач надав відповідачу в оренду на умовах фінансового лізингу обладнання. Про передачу обладнання свідчить Акт приймання-передачі майна №120309116 від 12.09.2011 року. Загальна первісна вартість переданого обладнання становить 8 662 грн.

Відповідно до п. 6.2 Правил строк, протягом якого клієнт повинен сплачувати платежі, починається з дня передачі обладнання клієнту і закінчується в останній день останнього календарного місяця встановленого пакетом LeaseІТ строку.

Пунктом 8.1 договору передбачено, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до моменту його розірвання з ініціативи будь-якої із сторін, або з підстав, передбачених цим договором та правилами, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов'язань.

Згідно з ч. 2 ст. 806 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов'язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Частиною 1 ст. 762 ЦК України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Якщо розмір плати не встановлений договором, він визначається з урахуванням споживчої якості речі та інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» (далі по тексту - ЗУ «Про фінансовий лізинг») фінансовий лізинг - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Згідно з ч. 1 ст. 2 ЗУ «Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 10 ЗУ «Про фінансовий лізинг» лізингодавець зобов'язаний у передбачені договором строки надати лізингоодержувачу предмет лізингу у стані, що відповідає його призначенню та умовам договору. А Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 11 цього Закону лізингоодержувач зобов'язаний своєчасно сплачувати лізингові платежі.

Пунктом 5.4.2. договору передбачено, що клієнт зобов'язаний своєчасно в повному обсязі сплачувати платежі, передбачені пакетом LeaseІТ та цим договором. Строки та порядок сплати лізингових платежів встановлені пп. 6.1-6.12 Правил.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається з матеріалів справи ціна обладнання відповідно до договору складала 8 662 грн., та відповідно до розрахунку заборгованості відповідачем було здійснено платіж на суму 866,20 грн., а тому сума компенсації вартості товару у розмірі 7 795,80 грн. (8 662 - 866,20) має бути сплачена відповідачем.

Що стосується заявленої вимоги про стягнення з відповідача плати за прострочення щомісячних платежів судом встановлено наступне.

Як встановлено вище, відповідно до п. 5.4.2 Договору та п. 6.2-6.6. Правил Клієнт має сплачувати щомісячні платежі, починаючи з дня передачі йому обладнання і до закінчення останнього дня останнього календарного місяця встановленого Пакетом строку. Розрахунковий період 1 календарний місяць, а оплата платежів до 20 числа поточного місяця. Клієнт самостійно розраховує суму належних до сплати щомісячних платежів. Оператор формує та надсилає щомісячно рахунки, проте якщо до 15 числа місяця рахунок не надійшов, то він повинен повідомити про це оператора, а якщо не повідомив, то вважається таким, що отримав рахунок. Неотримання рахунка не звільняє Клієнта від зобов'язань щодо своєчасної оплати платежів.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка може неминуче настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Водночас, статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Частиною 1 ст. 550 ЦК України визначено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Згідно із п. 14.2. Правил отримання ІТ-обладнання, інших товарів та послуг в системі LeaseІТ у разі несвоєчасної оплати клієнтом нарахованого платежу клієнт сплачує на користь оператора LeaseІТ плату за прострочення платежу: у розмірі 5% від погашеної суми простроченого платежу, якщо погашення простроченого платежу здійснюється у розрахунковому періоді, на який припадає дата оплати за договором; у розмірі 10% від суми простроченого платежу, якщо погашення здійснюється після закінчення розрахункового періоду, на який припадає дата оплати за договором. Сплата плати за прострочення платежу не звільняє клієнта від обов'язку в повному обсязі оплатити платежі, передбачені пакетом LeaseІТ.

Відтак, за своєю правовою природою платежі, визначені пунктом 14.2 Правил є неустойкою, яку повинен сплачувати відповідач у разі несвоєчасного виконання грошових зобов'язань.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що відповідач допустив неналежне виконання своїх обов'язків, передбачених умовами договору, внаслідок чого позивачем були нараховані йому штрафні санкції у вигляді плати за прострочення платежів у загальній сумі 14 975,70 грн., останній платіж за якими відповідачем було здійснено у жовтні 2012 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною другою ст. 258 цього Кодексу встановлено, що позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони право на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Судом встановлено, що останній платіж відповідачем здійснено у жовтні 2012 року, який позивачем зараховано до плати за прострочення платежів, тобто неустойки. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позивач звернувшись до суду з даним позовом лише 10 червня 2015 року пропустив строк позовної давності, обумовлений ст. 258 ЦК України.

Крім того, суд відзначає, що позивач не звертався до суду із будь-якими заявами з приводу поновлення пропущеного строку позовної давності та будь-яких доказів поважності пропуску строку позовної давності до матеріалів справи не надав.

Враховуючи встановлені обставини, суд дійшов висновку про застосування строку позовної давності, а відтак підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення плати за прострочення щомісячних платежів відсутні.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 83,38 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. 1, 10, 11 Закону України «Про фінансовий лізинг», стст. 254, 256, 257, 261, 267, 526, 530, 610, 612, 631, 762, 806 Цивільного кодексу України, стст. 57, 60, 88, 169, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1; індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь Приватного акціонерного товариства «Лізинг інформаційних технологій» () грошові кошти у розмірі 7 795,80 грн., а також судовий збір у розмірі 83,38 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.