У х в а л а

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Дьоміної О.О.,

Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до фізично особи - підприємця ОСОБА_3, третя особа - Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості, про видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати, оплати за час вимушеного прогулу, стягнення коштів за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до фізично особи - підприємця ОСОБА_3, третя особа - Києво-Святошинський районний центр зайнятості Київського обласного центру зайнятості, про видачу трудової книжки, стягнення заробітної плати, оплати за час вимушеного прогулу, стягнення коштів за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він працював у відповідача водієм по перевезенню автовантажів, звільнився з роботи за власним бажанням 29 травня 2014 року, однак йому не було проведено остаточного розрахунку при звільненні та не повернуто трудову книжку.

Уточнивши позовні вимоги просив зобов'язати відповідача видати належно оформлену трудову книжку, стягнути з ОСОБА_3 заборгованість із нарахованої та невиплаченої зарплати за квітень-травень 2014 року в сумі

2 397 грн, стягнути недоотриману заробітну плату - 90 грн, стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу з

29 травня 2014 року по 08 липня 2015 року в сумі 16 184,40 грн, за час затримки розрахунку з 29 травня 2014 року по 08 липня 2015 року -

16 184 грн 40 коп., компенсацію за невикористану відпустку в сумі

693,36 грн, моральну шкоду в розмірі 1 218 грн та судові витрати 2 500 грн.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня

2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня

2015 року в частині відмови в стягненні заробітної плати, в стягненні недоплаченої заробітної плати, середньої заробітної плати за час затримки розрахунку, стягнення коштів за невикористану відпустку та стягнення моральної шкоди скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення.

Стягнутоз фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 на користь

ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за квітень-травень 2014 року в сумі 2307грн, недоплачену заробітну плату за січень-березень 2014 року - 54 грн, за затримку розрахунку з 29травня 2014 року по 08липня

2015 року 6 000 грн, за невикористану відпуску - 693грн 36 коп. та моральну шкоду - 1 218грн, а всього 10 272,36 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

Урешті рішення суду першої інстанціїзалишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати судові рішення, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення по суті заявлених позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог щодо повернення трудової книжки та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу суд першої інстанції з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що до трудової книжки позивача були внесені записи про прийняття його на роботу та засвідчені печаткою посадової особи органу державної служби зайнятості. ОСОБА_2 не надав суду належних доказів того, що після внесення до трудової книжки запису про прийняття на роботу він трудову книжку передав відповідачу. Згідно з діючим трудовим законодавством трудова книжка повинна зберігатися у позивача.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині щодо невиплачених коштів із заробітної плати, невикористаної відпустки та стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди суд апеляційної інстанції вказував на те, що звіти підтверджують факт нарахування найманим працівникам заробітної плати, але вони не підтверджують факт виплати даної заробітної плати конкретному працівникові, в тому числі і позивачу. Відповідач не надав належних доказів того, що з січня 2014 року він зробив перерахунок заробітної плати позивача і збільшив її до 1 218 грн (розмір мінімальної заробітної плати) з виплатою її в такому розмірі, що він виплатив позивачу заробітну плату за квітень-травень 2014 року, що ОСОБА_2 отримав при звільненні 693 грн 36коп. компенсацію за невикористану відпустку або, що така відпустка йому була надана під час роботи.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками судів по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 08 липня 2015 року в частині, що залишена без змін рішенням апеляційного суду Полтавської області

від 02 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: О.О. Дьоміна

А.В.Маляренко