САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5686/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року Самарський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Румянцева О.П.

при секретарі Бакум І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та морально шкоди за користування власністю,

ВСТАНОВИВ:

13.10.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за користування власністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивачі посилаються на те, що вони є власниками 2/6 та 1/6 частини квартири по вул. Молодогвардійська, 39/52 в м. Дніпропетровську на підставі рішення Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2011 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.03.1999 року відповідно. Відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_6 є співвласниками 2/6 та 1/6 частини вищезазначеної квартири на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.04.2000 року та на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.03.1999 року відповідно. Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_4 та ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено. Вищезазначеним рішенням було встановлено факт неприязних стосунків між сторонами. На сьогоднішній день через постійні сварки із відповідачами позивачі змушені мешкати за іншою адресою, а саме по вул. Липова, 15 в кв. №8 в м. Дніпропетровську. Відповідачі постійно замінюють у квартирі вхідні замки. 25.05.2015 року, 23.06.2015 року, 25.09.2015 року позивачами на адресу вул. Молодогвардійська, 39/52 м. Дніпропетровська було направлено лист претензію про виплату боргу за користування належними їм частками, в тому числі нотаріально завірений, в якому було зазначено про продаж позивачами їх частки квартири за суму 230000,00 грн., із розясненням переважного права на купівлю. На дані листи відповідач не відреагували. Оскільки позивачі не мають можливості користуватися своїм правом власності, вони мають намір стягнути з відповідачів відповідну матеріальну компенсацію. Крім того довго тривалість протиправних дій відповідачів, що виявилися у чиненні перешкод у користуванні власністю призвели до завдання моральної шкоди позивачам, необхідності розкладати додаткових зусиль по організації життя, переживаннях тощо. Так, за трирічний час користування відповідачами частками позивачів останні вважають порівняним до оренди квартири, оскільки стан квартири послідовно погіршується, що призводить до необхідності ремонту, позивачі вважають за необхідне стягнути з відповідачів матеріальну шкоду, яка складається з оплати оренди квартири в сумі 1380,00 грн. за місць * 3 роки користування, що складає 49680 грн. Позивачі просили суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідачів на їх користь 49680,00 грн. в якості відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав користування, володіння та розпорядження належними їм частками спірної квартири, а також стягнути солідарно з відповідачів судовий збір. Після уточнення позовних вимог позивачі просили суд стягнути з відповідачів суму у розмірі 49680 грн. за користування власністю, а також суму моральної шкоди у розмірі 50000 грн. і судові витрати по справі.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити на підставі обставин, викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог та просили відмовити у їх задоволені.

Вислухавши представника позивачів, відповідача та її представника, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч.1, ч.3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спірним майном, відповідної матеріальної компенсації.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 та мають у власності по 2/6, 1/6, 2/6, 1/6 частин вищезазначеної квартири відповідно. Дані обставини підтверджуються рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 14.12.2011 року, свідоцтвом про право власності на житло від 17.03.1999 року, свідоцтвом про право на спадщину за законом від 28.04.2000 року, свідоцтвом про право власності на житло від 17.03.1999 року (а.с. 13, 14, 17, 21-23).

Рішенням Самарського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2012 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою задоволено шляхом вселення позивачів у квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 19-20).

Факт наявності між позивачами та відповідачами неприязне них стосунків не заперечувався сторонами по справі у звязку з чим він у відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Приймаючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цією статтею. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В обґрунтування своїх вимог про стягнення з відповідачів палати за користування своєю власністю в сумі 49680 грн., позивачі посилаються на положення ч.3 ст.358 УК України, відповідно до яких співвласник, у разі неможливості користування належною йому часткою спільного майна, має право на отримання від інших співвласників відповідної матеріальної компенсації за користування його часткою майна.

Разом з тим, заявляючи вимогу про стягнення зі співвласників матеріальної компенсації за користування належної позивачам частки у спільному майні в сумі 49680 грн., позивачі, в порушення вимог ст.60 ЦПК України, не надали суду жодного доказу в обґрунтування саме такої суми матеріальної компенсації.

Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то в цій частині позовних мого суд також вважає за необхідне відмовити з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру враховуються вимоги розумності справедливості.

Так, позивачі просять стягнути з відповідачів суму моральної шкоди в розмірі 50000 грн., яка полягає у моральних стражданнях та душевних переживаннях у звязку з неможливістю користуватися своєю власністю, а також протиправною поведінкою відповідачів. Крім того, стаття 23 ЦК України не передбачає стягнення моральної шкоди у звязку з неможливістю користування майном.

Враховуючи вищевикладене, беручи до уваги дійсні обставини справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 23, 319, 358 ЦК України, ст.ст. 4-8, 10, 11, 18, 57-60, 88, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя О.П.Румянцев