У Х В А Л А

27 лютого 2015 року суддя Іллічівського районного суду м.Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, ознайомившись в м.Маріуполі з позовною заявою ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

24.02.2015 року позивач звернувся до суду із позовом до ПрАТ «АзовЕлектроСталь», в якому просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 18 грудня 2014 року по день ухвалення судом рішення, а також моральну шкоду у розмірі 5000 грн.

Ознайомившись із заявою, суддя прийшов до висновку, що її подано без додержання вимог, встановлених ст. 119 ЦПК України, згідно з якою позовна заява повинна містити, зокрема, ціну позову щодо вимог майнового характеру, зміст позовних вимог, виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці керується тим, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обовязків. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Звертаючись до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто з позовом майнового характеру, позивач всупереч вимогам п. 4 ч. 2 ст. 119 ЦПК України не вказує ціну позову.

Крім того, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У позовній заяві також не зазначено доказів на підтвердження наявності заборгованості з виплати заробітної плати перед позивачем, при тому, що на підставі обґрунтовано доведеної наявності заборгованості по заробітній платі після звільнення у особи виникає право на стягнення середнього заробітку. Позивач не просить стягнути заборговану заробітну плату, при цьому доказів того, що у день звільнення нарахована заробітна плата не була йому виплачена, до матеріалів заяви не надано. Також не зазначено і про можливу виплату заборгованості по заробітній платі із посиланням на докази цього.

Крім цього, позивачем у заяві не зазначено суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, що підлягає стягненню на його користь з відповідача, не наведено обґрунтованого розрахунку цієї суми.

Відповідно до ч.1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати пяти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Враховуючи, що за таких обставин у суду немає можливості прийняти рішення, суд вважає за необхідне надати позивачу строк для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 121 ЦПК України, суддя,

У Х В А Л И В:

Позовну заяву ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «АзовЕлектроСталь» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди залишити без руху, надавши позивачу для усунення недоліків строк пять днів з дня отримання ухвали, про що повідомити його, надіславши копію ухвали та роз?яснити, що у випадку, якщо вимоги не будуть виконані до зазначеного строку, заява буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя: ОСОБА_1