Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2015 року м. Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді - Харечка С.П.

при секретарі - Терешкович Ю.М.,

з участю: представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, її представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернувся в Рівненський міський суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення завдатку в розмірі 4500 доларів США, що станом на 8 липня 2013 року є еквівалентно 35955 грн., та додаткову суму в розмірі завдатку, що в загальному розмірі становить 9000 доларів США, а еквівалентно 71910 гривень.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 11 березня 2013 року він та ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж приміщення магазину в м. Рівне вул. В. Дивізії, буд. 31-Б, загальною площею 103 кв.м. На підтвердження виконання зобовязань і на забезпечення його виконання ним було передано відповідачу завдаток в розмірі 10000 доларів США. 16 березня 2013 року ОСОБА_2 відмовилась від виконання взятого на себе зобовязання та повернула йому 5500 доларів США, тому в силу ст. 571 ЦК України, відповідач повинна повернути його завдаток та додатково сплатити суму розміру завдатку або його вартості.

В судовому засідання позивач позовні вимоги збільшив, просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь завдаток у розмірі 4500 дол. США, що станом на 15 липня 2015 року еквівалентно 98955 грн.

Представник позивача просив позов задовільнити.

В судовому засіданні відповідач та її представник позовні вимоги не визнали, пояснили, що договір купівлі-продажу приміщення магазину в м. Рівне по вул. В. Дивізії, буд. 31-Б не був укладений з вини позивача, тому відповідно до ч. 1 ст. 571 ЦК України вона не повинна повертати суму завдатку. Однак, враховуючи те, що ОСОБА_4 повідомив, що його батько хворіє і потребує операцію, тому вона частково повернула завдаток в розмірі 5500 дол. США. Просили відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що 11 березня 2013 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 домовились про купівлю-продаж приміщення магазину за адресою м.Рівне, вул. Волинської Дивізії,31-Б, загальною площею 193 м.кв.

Згідно досягнутої між ними домовленості, позивач зобовязався придбати приміщення магазину, а відповідач зобовязався продати йому дане приміщення у строк до 15 квітня 2013 року. На підтвердження виконання зобовязання і на забезпечення його виконання ОСОБА_4 було передано відповідачу завдаток в розмір 10000 доларів США. Передачу завдатку було оформлено договором про завдаток.

Однак, 16 березня 2013 року ОСОБА_2 заявила про свою відмову від виконання взятого на себе зобовязання та повернула позивачу 5500 доларів США. Таким чином, у якості завдатку за продажу приміщення магазину у відповідача залишилося 4500 доларів США, який на даний час не повернутий.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_5 показала, що перебуває у дружніх відносинах з ОСОБА_2 та була присутня при зустрічі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 в день повернення останньою частини завдатку. Пояснила, що зі слів відповідача їй відомо, що договір купівлі-продажу приміщення магазину не відбувся з вини ОСОБА_4

Допитаний у судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що є знайомим ОСОБА_2 Вказав, що зі слів відповідача йому було відомо про обставини не укладення договору купівлі-продажу приміщення магазину з вини ОСОБА_4

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобовязання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Таким чином, забезпечувальне зобовязання є похідним від основного зобовязання сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі.

Судом безспірно встановлено, що договір купівлі-продажу дачного будинку у встановленій формі між сторонами не укладався. Не було укладено ними у належній формі і правочину про забезпечення основного зобовязання завдатком.

Частина 2 ст. 215, ч. 1 ст. 218, ч. 1 ст. 220 ЦК України передбачають недійсність правочину, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. У разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Тобто попередній договір повинен бути укладений сторонами у тій самій формі, що й основний договір.

Згідно зі ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Оскільки договір купівлі-продажу нерухомості вимагає складної письмової форми з обов'язковим нотаріальним посвідченням, тому попередній договір від 20.08.2013 року, який укладався в простій письмовій формі, є нікчемним.

Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.

Ознакою завдатку є те, що він одночасно виступає і способом платежу за вже укладеним зобовязанням, і способом забезпечення виконання цього зобовязання.

У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі визнаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися.

Таким чином, застосування до спірних правовідносин сторін правил ст. 571 ЦК України є неможливим, оскільки передані позивачем відповідачу кошти не були завдатком.

При цьому слід зазначити, що при вирішенні питання про те, чи є спірна сума авансом чи завдатком, не має вирішального значення той факт, як цю суму називали самі сторони у своїх домовленостях.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року №6-170цс12, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Оскільки договір купівлі-продажу приміщення магазину, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладений не був, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана ОСОБА_4 грошова сума ОСОБА_2Р є не завдатком, а авансом, який переданий позивачем відповідачу в рахунок майбутніх платежів і не може бути визнаним одним із видів забезпечення виконання зобовязання. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення, а сторона, яка його отримала, не може бути зобов'язана до його повернення в більшому розмірі.

Показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6 не містять істотних обставин, які впливають на вирішення спору.

Таким чином, з відповідача підлягає стягненню на користь позивача аванс в розмірі 4500 дол. США, що станом на 15 липня 2015 року еквівалентно 98955 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення завдатку задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 грошові кошти в сумі 4500 доларів США, що станом на 15 липня 2015 року становить 98955 ( девяносто вісім тисяч девятсот пятдесят пять ) гривень 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 судовий збір в розмірі 989.55 ( дев'ятсот вісімдесят дев'ять ) гривень 55 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд з поданням в десятиденний строк апеляційної скарги з дня проголошення рішення.

У випадку неподання апеляційної скарги у 10-денний строк, рішення набирає законної сили після закінчення цього строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: Харечко С.П.