30 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., ЗавгородньоїІ.М., Мартинюка В.І.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення збитків при несвоєчасному поверненню боргу,
за касаційною скаргою ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, на заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 28 серпня 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення збитків при несвоєчасному поверненню боргу.
На обґрунтування позовних вимог зазначав, що влітку 2011 року він позичив ОСОБА_5 30 000 грн строком до 21 липня 2011 року. Відповідач борг своєчасно не повернув, тому він змушений був звернутися до суду. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 13 листопада 2013 року з стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 вказану суму боргу. Однак це рішення відповідачем не виконане.
У зв'язку з цим в грудні 2013 року для відновлення свого права на користування належними йому коштами у нього виникла необхідність позичити 4 000 дол. США до 13 грудня 2014 року. 14 грудня 2013 року він продав цю валюту і згідно з наданим суду розрахунком збитку виручив
33 000 грн. Для повернення позичених коштів у грудні 2014 року на придбання валютних цінностей ним було витрачено 76 000 грн, що на
43 000 грн більше, ніж було отримано від продажу валюти у грудні
2013 року. Після отримання позики ним використовувалися гривні, але до повернення підлягала позичена іноземна валюта.
Збільшення свого боргу у гривнях вважає наслідком порушення зобов'язань ОСОБА_5, що заподіяло йому збитки, частину з яких в розмірі 25 000 грн просив стягнути з відповідача.
Заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Ухвалою апеляційного суду Волинської області від 28 серпня
2015 року заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року залишено без змін.
У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із того, що обраний спосіб захисту порушеного права не ґрунтується на нормах цивільного законодавства, якими врегульовано відповідальність за договором позики (ст. ст. 1049, 1050 ЦК України) та недоведеності заявлених позовних вимог.
Судами встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 13 листопада 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача кошти за договором позики в розмірі 30 000 грн. Цим рішенням встановлено, що 04 та 13 липня 2011 року ОСОБА_5 отримав у борг у ОСОБА_4 кошти на загальну суму
30 000 грн, які зобов'язався повернути до 21 липня 2011 року, однак своє зобов'язання не виконав.
На час розгляду даної справи вказане рішення не виконано.
Відповідальність за таке порушення передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, згідно з якою боржник який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином суди попередніх інстанцій встановили, що має місце порушення відповідачем грошового зобов'язання, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, а оскільки позивач не заявляв у межах даної справи вимог до відповідача про стягнення коштів за прострочення виконання грошового зобов'язання, а тому суди дійшли правильного висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права не ґрунтується на нормах цивільного законодавства.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.
Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін заочного рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвали апеляційного суду Волинської області від 28 серпня
2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.
Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,
Касаційну скаргу ОСОБА_4, подану представником ОСОБА_6, відхилити.
Заочне рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 28 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від
28 серпня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення збитків при несвоєчасному поверненню боргу залишити без змін.
Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк