КОРАБЕЛЬНИЙ РАЙОННИЙ СУД М.МИКОЛАЄВА
Справа № 2/1414/1055/12
Провадження № 2/488/6/15 р.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

23.01.2015 року м.Миколаїв

Корабельний районний суд м. Миколаєва у складі: головуючої по справі судді - Селіщевої Л.І.,

при секретарі - Жарліковій Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі засідань суду цивільну справу за позовом ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом

ВСТАНОВИВ:

У січні 2012 року позивачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до суду із позовом до відповідача - Миколаївської міськради, в якому просили визнати за ними право власності на житловий будинок разом із господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, та на земельну ділянку за цією ж адресою, в порядку спадкування за законом, - по 1/2 частині за кожною.

В обґрунтування своїх вимог позивачі вказали, що житловий будинок за вищевказаною адресою належав ОСОБА_4 на підставі договору на право забудови, Досвідченого 11.12.1953 року державною нотаріальною конторою Жовтневого району Миколаївської області. Позивачка ОСОБА_2 є дочкою ОСОБА_4, а позивачка ОСОБА_3 є його онукою.

ОСОБА_4 починаючи з 20.07.1949 року перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 У цьому шлюбі вони разом побудували спірний житловий будинок, та мали трьох спільних дітей:, ОСОБА_2, ОСОБА_6, та ОСОБА_7

ОСОБА_4 залишив нотаріально посвідчений заповіт від 29.12.1986 року, яким заповів належну йому частину житлового будинку своєму сину - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер. На час його смерті спадкоємцем за заповітом був його син - ОСОБА_7, який фактично прийняв спадщину, так як на момент смерті спадкодавця був прописаний за однією адресою разом зі ним. Також спадкоємцем на обов'язкову частку після смерті ОСОБА_4 була його непрацездатна дружина - ОСОБА_5, яка також фактично прийняла спадщину. Однак прийнявши спадщину фактично, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, до нотаріальної контори не зверталися і належну їм спадщину не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 Після її смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись її дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7 Після його смерті до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини звернулись його сестри - ОСОБА_2 та ОСОБА_6, а також його син - ОСОБА_8

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 Позивачка ОСОБА_3 є її дочкою, та відповідно її спадкоємцем за законом першої черги.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_8 Після його смерті спадкоємців першої черги немає.

Через відмову нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину, та неможливість в позасудовому порядку вирішити даний спір, позивачі звернулись до суду із даним позовом.

У судове засідання позивачі не з'явилися та подали заяви про розгляд справи у їх відсутність. Позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили його задовольнити.

Представник відповідача - Миколаївської міськради у судове засідання не з'явився та подав заяву про розгляд справи у його відсутність.

Третя особа без самостійних позовних вимог - П'ята Миколаївська державна нотаріальна контора подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

Дослідивши наявні у справі письмові докази і оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи із такого.

Судовим розглядом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Із матеріалів справи вбачається, що 13.12.1929 року був укладений шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 У цьому шлюбі у них народилося троє дітей: ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1; ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2; та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3

15.11.1953 року ОСОБА_4 була відведена земельна ділянка, площею 0,09 га за адресою: АДРЕСА_2, під будівництво індивідуального житлового будинку. Вказане підтверджується наявною у справі копією акту відводу земельної ділянки в натурі від 15.11.1953 року.

Після закінчення будівництва, на підставі нотаріально посвідченого договору про право забудови № 2990 від 11.12.1953 року, за ОСОБА_4 було зареєстровано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1

Відповідно до ст. 22 КпШС УРСР (який діяв на час існування відносин), майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Частина перша статті 28 КпШС УРСР визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Виходячи із такого, суд робить висновок, що житловий будинок по АДРЕСА_1 був об'єктом права сумісної власності подружжя ОСОБА_4.

19.12.1986 року ОСОБА_4 склав заповіт, посвідчений державним нотаріусом П'ятої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_10, згідно якого він заповів належну йому частину житлового будинку по АДРЕСА_1, своєму синові - ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_4 Із матеріалів справи вбачається, що після його смерті спадкова справа нотаріальною конторою не заводилась. На час його смерті разом зі спадкодавцем були зареєстровані його син, спадкоємець за заповітом - ОСОБА_7, та дружина - ОСОБА_5, яка на момент відкриття спадщини була непрацездатною, так як їй виповнилось 77 років.

Відповідно до ч.ч. 1,2 ст. 524 ЦК УРСР (який діяв на час відкриття спадщини), спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Відповідно до ст. 535 ЦК УРСР неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначенні розміру обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Виходячи із такого, після смерті ОСОБА_4, його дружині ОСОБА_5 у праві власності на спірний житловий будинок належало: 1/2 частина як її частка у праві спільної сумісної власності подружжя, та 1/12 частина як її обов'язкова частка після смерті її чоловіка (1/2 : 4 = 1/8 х 2/3 = 1/12). Таким чином всього їй належало - 7/12 частин цього будинку.

Спадкоємцеві за заповітом - ОСОБА_7 після смерті його батька належало 5/12 частин спірного будинку.

Однак, прийнявши спадщину фактично, ОСОБА_7 та ОСОБА_5, до нотаріальної контори не зверталися і належну їм спадщину не оформили.

ІНФОРМАЦІЯ_5 померла ОСОБА_5 Із копії спадкової справи № 259/2006, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою після її смерті, вбачається, що на випадок своєї смерті ОСОБА_5 заповіту не залишила. В установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори подали її дочки - ОСОБА_2 та ОСОБА_6 Крім них, спадщину фактично прийняв син спадкодавця - ОСОБА_7, який на час смерті проживав разом із своєю матір'ю.

Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Частина третя ст. 1268 ЦК України визначає, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Виходячи із такого, після смерті ОСОБА_5, її спадкоємцям за законом першої черги - ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 повинно належати по 7/36 частин за кожним (7/12 частин : 3).

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер ОСОБА_7 Із копії спадкової справи № 398/2007, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою після його смерті, вбачається, що на випадок своєї смерті він заповіту не залишив. В установлений законом строк заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори подали його рідні сестри - ОСОБА_2 та ОСОБА_6, та син померлого - ОСОБА_8 У своїй заяві про прийняття спадщини ОСОБА_8 повідомив нотаріуса про те, що крім нього, є ще спадкоємець першої черги за законом, дочка померлого - ОСОБА_11, яка проживає у м. Києві. Однак остання із відповідною заявою до нотаріуса не зверталася, та не проживала разом зі спадкодавцем на час його смерті, а відтак в силу ст. ст. 1268-1269 ЦК України, вважається такою, що не прийняла спадщину після смерті свого батька - ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Із копії рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 08.11.2013 року вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звертались до суду із позовом до ОСОБА_8 про усунення його від права спадкування після смерті його батька - ОСОБА_7, однак їм було відмовлено у задоволенні цього позову

Враховуючи це, та в силу положень ст. 1258 ЦК України, ОСОБА_8 як спадкоємець першої черги за законом успадкував після смерті свого батька ОСОБА_7 належні йому 11/18 частин спірного житлового будинку (із яких: 5/12 частин після смерті ОСОБА_4 та 7/36 частин після смерті ОСОБА_5).

ІНФОРМАЦІЯ_7 померла ОСОБА_6 із копії спадкової справи № 447/2008, заведеної П'ятою Миколаївською державною нотаріальною конторою після її смерті, вбачається, що на випадок своєї смерті вона залишила нотаріально посвідчений заповіт від 14.03.1996 року, згідно якого заповіла належний їй житловий будинок по АДРЕСА_3, своїй онуці - ОСОБА_12 Остання на момент відкриття спадщини проживала разом зі спадкодавцем в житловому будинку по АДРЕСА_3, отже в силу ст. 1268 ЦК України, вважається такою, що прийняла спадщину, визначену у заповіті. При цьому відносно іншої частини належного їй майна, тобто відповідної' частини житлового будинку по АДРЕСА_1, ОСОБА_6 заповіту не залишила.

Відповідно до ч. 2 ст. 1236 ЦК України заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини.

Відповідно до ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Частина перша статті 1245 ЦК України визначає, їцо частина спадщини, що не охоплена заповітом, спадкується спадкоємцями за законом на загальних підставах. До числа цих спадкоємців входять також спадкоємці за законом, яким інша частина спадщини була передана за заповітом.

Виходячи із такого, належна на момент смерті ОСОБА_6 частина житлового будинку по АДРЕСА_1, спадкується на загальних підставах. Спадкоємцями за законом першої черги після її смерті є її дочка, позивачка по даній справі - ОСОБА_3, а також чоловік померлої - ОСОБА_13 В установлений законом строк заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори подала лише ОСОБА_3, а інший спадкоємець - ОСОБА_13 такої заяви нотаріусу не подавав і на момент смерті разом зі спадкодавцем не проживав. Враховуючи таке, ОСОБА_3 успадкувала Належні її матері 7/36 частин житлового будинку по АДРЕСА_3.

ІНФОРМАЦІЯ_8 помер ОСОБА_8 Із матеріалів справи вбачається, що спадкова справа після його смерті у нотаріальній конторі не заводилася, і даних щодо наявності у нього спадкоємців, які б в установленому законом порядку прийняли спадщину, судом не здобуто.

Позивачі по даній справі є родичами ОСОБА_8, зокрема, ОСОБА_2 є його рідною тіткою, а ОСОБА_3 є його двоюрідною сестрою.

Відповідно до ч.І ст. 1263 ЦК України у третю чергу право на спадкування за законом мають рідні дядько та тітка спадкодавця.

Відповідно до ч.4 ст. 1266 ЦК України двоюрідні брати та сестри спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові (тітці, дядькові спадкодавця), якби вони були живими на час відкриття спадщини.

З огляду на викладене, суд вважає можливим визнати за позивачами право власності на належну ОСОБА_8 11/18 частину спірного житлового будинку в порядку спадкування за законом, в рівних частинах, тобто по 11/36 частин за кожною.

Таким чином, всього позивачам у праві власності на спірний житловий будинок належить по 1/2 частині, зокрема, ОСОБА_2 - 7/36 частин, які вона отримала після смерті ОСОБА_5 + 11/36 частин після смерті ОСОБА_8; а позивачці ОСОБА_3 - 7/36 частин, які вона отримала після смерті ОСОБА_6 + 11/36 частин після смерті ОСОБА_8

Що ж до вимог позивачів про визнання за ними права власності на земельну ділянку за вищевказаною адресою, то суд знаходить їх такими, що не підлягають задоволенню через те, що судовим розглядом, встановлено, що ця земельна ділянка не була приватизована жодним зі спадкодавців, а тому за законом вона не може входити до складу спадщини.

Керуючись ст.ст. 14,209,212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до Миколаївської міської ради про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на житловий будинок разом із господарськими та побутовими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, - по 1/2 частині за кожною.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на земельну ділянку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Миколаївської області через Корабельний районний суд м.Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення

Суддя: Л.І.Селіщева