Ухвала

іменем україни

01 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Савченко В.О., Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Національного університету водного господарства та природокористування, третя особа - Міністерство освіти і науки України, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Національного університету водного господарства та природокористування на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що він ветеран праці, з 1978 року працює у відповідача, проте наказом № 662 від 21 жовтня 2014 року його було незаконно звільнено з роботи на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням чисельності штату.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року, позов задоволено частково.

Наказ Національного університету водного господарства та природокористування № 662 від 21 жовтня 2014 року в частині п. 1.2 про звільнення ОСОБА_4 з роботи за п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку із скороченням штату, визнано незаконним і скасовано.

Поновлено ОСОБА_4 на посаді доцента кафедри водогосподарського будівництва та експлуатації гідромеліоративних систем Національного університету водного господарства та природокористування з 25 жовтня 2014 року.

Стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 25 жовтня 2014 року до 12 лютого 2015 року в сумі 5 948 грн 49 коп.

Стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_4 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі Національний університет водного господарства та природокористування просить ухвалені у справі судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для їх зміни чи скасування не встановлено.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_213/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Тобто, ця норма передбачає декілька самостійних підстав для розірвання з ініціативи власника трудового договору з працівником. При цьому вживані в цій нормі поняття: «ліквідація», «реорганізація», «перепрофілювання», «банкрутство», «скорочення чисельності або штату працівників» стосуються саме підприємств, установ, організацій як юридичних осіб, а не їх структурних підрозділів.

За змістом п. 1 ч. 1 ст. 40 та ст. 49-2 КЗпП України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_305/ed_2015_07_16/pravo1/KD0001.html?pravo=1> , розглядаючи трудовий спір, пов'язаний зі звільненням у зв'язку зі скороченням штату, суди мають з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема: ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників; чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника; які є докази щодо змін в організації виробництва і праці; про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або ж власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації; чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Роз'яснення аналогічного змісту викладені у п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_1998_05_25/pravo1/VS92011.html?pravo=1> .

Порушення зазначеного порядку є достатньою підставою для поновлення працівника на роботі.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1987/ed_2014_10_30/pravo1/T041618.html?pravo=1>, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з того, що звільнення позивача було проведено із порушенням вимог чинного трудового законодавства, а відтак наявні правові підстави для часткового задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та обставинами справи.

Доводи касаційної скарги Національного університету водного господарства та природокористування на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Матеріали витребуваної справи не свідчать про те, що судами при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, оскаржувані рішення судів ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для їх скасування відсутні.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування відхилити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 12 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук