АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/5903/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3923/15Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Буленка О.О., Омельченко Л.М.

при секретарі Діхтяр Т.В.

за участю позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

третьої особи ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" про визнання протиправним та скасування спільного рішення адміністрації та профкому, третя особа ОСОБА_5, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом до Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", зазначивши при цьому в позовній заяві третіми особами, що не заявляють самостійний вимог: ОСОБА_5 та Регіональне відділення Фонду державного майна України по Полтавській області.

Просила визнати протиправним та скасувати спільне рішення адміністрації КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" та профспілкового комітету професійної спілки працівників КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" від 17 квітня 2015 року в частині переселення ОСОБА_5 з кімнати №21, в якій та займає ліжко-місце, в кімнату №15 на вільне ліжко-місце на підставі ордера.

В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що вона проживає в кімнаті №15 в гуртожитку по вул. Пушкіна, 108 в м. Полтаві. 17 квітня 2015 року винесено спільне рішення адміністрації КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" та профспілкового комітету професійної спілки працівників КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика"про переселення ОСОБА_5 з кімнати №21, в якій та займає ліжко-місце, до неї в кімнату №15 на вільне ліжко-місце. При цьому мотивуючи тим, що даним рішенням порушуються її житлові права, просила з цих підстав вказане рішення скасувати як незаконне.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, позивач оскаржила його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просила скасувати оскаржуване нею судове рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.

На апеляційну скаргу ОСОБА_2 своє заперечення подало Колективне підприємство "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", в якому спростовуючи доводи позивача, просило її апеляційну скаргу відхилити, а рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року залищити без змін. Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно п.1 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 з 01 вересня 2000 року проживає в гуртожитку в кімнаті №15 на ліжко-місці, що підтверджується ордером, є зареєстрованою в гуртожитку, але без зазначення номера кімнати. Даний гуртожиток знаходиться за адресою м. Полтава, вулиця Пушкіна, 108 та не увійшов до складу цілісного майнового комплексу Колективного підприємства "Полтавська бавовнопрядильна фабрика", є гуртожитком коридорного типу, належить до державної власності.

Також судом встановлено, що починаючи з 2001 року ОСОБА_2 сплачувала комуналь-ні послуги за ліжко-місце; в її кімнаті є ще одне ліжко-місце і на нього постійно поселяють інших осіб.

Спільним рішенням адміністрації КП "Полтавська бавовно-прядильна фабрика" та профспілкового комітету професійної спілки працівників цього підприємства від 17 квітня 2015 року вирішено переселити ОСОБА_5 з кімнати № 21, в якій вона займає ліжко-місце в кімнату №15 на вільне ліжко-місце на підставі ордера /а.с. 10/.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

За змістом ст. 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету.

Згідно зі ст. 129 ЖК Української РСР на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

За положеннями ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», забороняється виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитків, на яких поширюється дія цього Закону, без попереднього надання їм (їх сім'ям) іншого житла, придатного для постійного проживання людей, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Виходячи зі змісту наведених норм, правом на звернення до суду за захистом наділена кожна особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав , свобод чи інтересів.

В той же час, в ході судового розгляду справи, судом першої інстанції встановлено, що вищевказаним оспорюваним спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства права позивача не порушено, з огляду на те, що Ґава Т.О. залишається проживати в кімнаті №15 на виділеному їй ліжко-місці, тобто її житлові права жодним чином не порушено, а до її кімнати на інше вільне ліжко-місце буде поселено ОСОБА_5

При цьому посилання позивача на наведені вище положення ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», як на підставу задоволення її позову є помилковими, з огляду на те, що позивача спірним рішенням не виселяють, не переселяють та не відселяють. Окрім того, ключовим моментом положень ч.ч. 1 та 2 ст. 19 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» є те, що забороняється виселення, переселення та відселення мешканців саме з гуртожитків, /тобто за межі будівлі/ і без попереднього надання іншого житла, в той час як у даній справі наведені правовідносини відсутні.

Спільне рішення адміністрації і профспілкового комітету підприємства прийнято 17 квітня 2015 року в межах їх компетенції на підставі чинного на той час Примірного положення про гуртожитки, затвердженого ОСОБА_6 Міністрів Української РСР від 03 червня 1986 року №208, яке втратило чинність лише 19 серпня 2015 року, тобто після ухвалення оскаржуваного позивачем рішення.

За наведених обставин, та з урахуванням зазначених вище вимог закону, вірним є висновок районного суду про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2, оскільки судом правомірно встановлено, що спільне рішення адміністрації та профспілкового комітету КП "Полтавська бавовнопрядильна фабрика" про переселення ОСОБА_5 не порушує права позивача.

В свою чергу, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: