Справа №265/4186/15-ц
Провадження №2/265/1857/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року місто Маріуполь

Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі:

головуючого судді Костромітіної О. О.,

за участю секретаря Куксенко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Маріупольської міської Ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу квартири та скасування реєстрації прав власності

В С Т А Н О В И В:

В червні 2015 року представник позивача звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про визнання правочину недійсним, третя особа: Приватний нотаріус Маріупольського місткого нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5 В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на ті обставини, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 1 вересня 2014 року по справі №265/3937/14-ц ОСОБА_6 визнано спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7, визнано дійс¬ним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за зако¬ном право власності на квартиру АДРЕСА_2. Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року, рішення Орджонікідзевського район¬ного суду від 01 вересня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Водночас, відповідно до договору купівлі-продажу нерухомого майна від 11 березня 2015 №1490, укладеного між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 А-Н.Б., засвідченого приватним нотаріу¬сом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області ОСОБА_5, спірна квартира АДРЕСА_3 належить ОСОБА_3 Анастасії-Надії Борисів¬ні. Вказаний договір укладено з порушенням ст. 203 ЦК України, та ЦПК України та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», оскільки рішення Орджонікідзевського район¬ного суду м. Маріуполя від 01 вересня 2014 року , за яким ОСОБА_6 було визнано спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7 та визнано за нею право власності на зазначену квартиру не набрало законної сили та було оскаржене в апеляційному порядку. Під час укладання договору купівлі продажу спірної квартири, ОСОБА_6 знала, про відсутність у неї права власності на квартиру, але не повідомила про це нотаріуса, у звязку з чим просить суд визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна від 11 березня 2015 року №1490, посвідчений приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької об¬ласті ОСОБА_5, недійсним. Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11 березня 2015 року індексний номер: 19913189.

В подальшому представник позивача збільшив позовні вимоги та просив суд також визнати договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 укладений 11 лютого 2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 недійсним, в іншій частині залишив позовні вимоги без змін.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 повністю підтримала свої позовні вимоги та надала суду пояснення аналогічні змісту позовних вимог. Також суду пояснила, що спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_5 може бути визнана відумерлою, внаслідок чого дана квартира буде передана територіальній громаді, тому укладеними договорами купівлі-продажу вищевказаної квартири порушені майнові права територіальної громади на дану квартиру. При цьому не заперечувала, що відповідачка ОСОБА_6 є спадкоємцем четвертої черги на спадкове майно у вигляді вищевказаної квартири.

Представник відповідача ОСОБА_9 адвокат ОСОБА_10 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, та пояснила, що рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_6 Вказане рішення набрало чинності та зареєстровано у встановленому законом порядку. Маріупольська міська рада звернулася з апеляційною скаргою до Апеляційного суду Донецької області з порушення строків оскарження. Про те що рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року було скасовано в частині визнання права власності на квартиру - відповідачку ОСОБА_6 не повідомили. Квартиру вона продала по довіреності через свого представника, а тому вона не вникала у всі необхідні документи. При цьому не дивлячись на скасування судового рішення, нічиї права,зокрема права позивача, порушено не було, оскільки ОСОБА_6 є спадкоємцем четвертої черги, своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а тому фактично є власником спірної квартири. Просить суд у задоволенні позовних вимог Маріупольської міської ради відмовити.

Представники відповідачки ОСОБА_11 Б. адвокати ОСОБА_12 та ОСОБА_13 заперечували проти позовних вимог посилаючись на ті обставини, що ОСОБА_11 А-Н.Б. є останнім і добросовісним покупцем квартири АДРЕСА_6. Договір купівлі продажу квартири від 11 березня 2015 року є правомірним, законним. Під час його укладання додержано всі вимоги цивільного законодавства, а також дотримано вільне виявлення сторін на укладання угоди. При цьому представники відповідача ОСОБА_11 А-Н.Б. звертають увагу суду на той факт, що Маріупольська міська рада не є стороною угоди ( договору купівлі-продажу від 11 березня 2015 року), не є власником спірної квартири, а тому її права ніяким чином не порушено. Також ОСОБА_6 є спадкоємицею четвертої черги, та прийняла спадщину у встановлений законом строк, а тому є законним власником квартири не дивлячись навидь на той факт, що рішення в частині визнання права власності на квартиру за ОСОБА_6 було скасовано. Просять суд відмовити у задоволенні позову Маріупольської міської ради в повному обсязі. Долучили до матеріалів справи письмові заперечення.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_14 діючий на підставі довіреності заперечував проти задоволення позовних вимог Маріупольської міської ради, на що надав суду свої письмові заперечення згідно яких вважає, що правочини купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 укладені 11 лютого 2015 року та 11 березня 2015 року є законними, оскільки обидва відповідають вимогам цивільного законодавства, укладені нотаріально та посвідчені належним чином, інформації щодо відсутності права власності у ОСОБА_6 на спірну квартиру в Єдиному Реєстрі заборон відчуження обєктів нерухомого майна на момент укладання угод - не було, презумпція правомірності правочину відповідно до ст. 204 ЦК України порушена не була. Просить суд відмовити у задоволенні позову в повному обсязі.

Приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу - ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася надала суду заяву с проханням розглядати справу у її відсутність.

Приватний нотаріус Маріупольського нотаріального округу - ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину своєї неявки суд не повідомив.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи дійшов до висновку, про відмову у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною ( сторонами) вимог встановлених ст. 203 ЦК України, саме на момент вчинення.

Статтею 203 ЦК України, передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_6 до Маріупольської міської ради, ОСОБА_15 про визнання права власності па спадкове майно, третя особа: 4а Маріупольська державна нотаріальна контора. Визнано ОСОБА_6 спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 14 липня 2013 року. Визнано дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який був укладений 24 квітня 1998 року між ОСОБА_15, з одного боку, та ОСОБА_7, з іншого боку, та зареєстрований Маріупольською універсальною товарною біржею (біржовий контракт № 20791). Визнано за ОСОБА_6 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, яка померла 14 липня 2013 року, право власності на квартиру АДРЕСА_7 (житлова площа - 27,5 кв. м., загальна площа - 43,4 кв.м.) (а.с.7-9).

Згідно рішення № 15842353 від 17 вересня 2014 року державного реєстратора прав на нерухоме майно ОСОБА_16 проведена державна реєстрація права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_6 ( а.с.83).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 26896446 від 17 вересня 2014 року, ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_4 на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року № 265/3937/14-ц ( а.с.86).

Рішенням Апеляційного суду Донецької області від 17 грудня 2014 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року скасовано в частині визнання за ОСОБА_6 права власності на квартиру АДРЕСА_4. В іншій частині рішення залишено без змін. (а.с.10-12).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 46527211 від 29 жовтня 2015 року, ОСОБА_6 продала, а ОСОБА_17 купила квартиру АДРЕСА_4, у звязку з чим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, було посвідчено договір купівлі продажу від 11 лютого 2015 року та зареєстровано в реєстрі № 706 ( а.с.100-101).

З витягу Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою Державної реєстрації право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_2 є рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на дану квартиру від 11.02.2015 року, індексний номер № 19267381 (а.с.176).

Таким чином на момент вчинення правочину ( укладання договору купівлі продажу від 11 лютого 2015 року) власність на квартиру АДРЕСА_4 була зареєстрована за ОСОБА_6 в передбачений законом спосіб, на підставі рішення суду, яке на момент реєстрації права власності було чинним, і відомостей про його скасування не було, відомості про скасування права власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_4, до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності не вносилися, а тому нотаріус під час укладання договору купівлі продажу від 11 лютого 2015 року, мав всі законні підстави для посвідчення зазначеного договору купівлі продажу.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо обєкта нерухомого майна № 37528208 від 14 травня 2015 року, квартира АДРЕСА_4 належить ОСОБА_11 ОСОБА_18 на підставі договору купівлі продажу від 11 березня 2015 року. ( а.с.13,63)

Згідно інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна № 37528297 від 14 травня 2015 року відомості щодо квартири АДРЕСА_4 відсутні( а.с.15,63).

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 11 березня 2015 року, ОСОБА_17 продала а ОСОБА_19 купила квартиру АДРЕСА_4 у звязку з чим приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, договір 11 березня 2015 року було посвідчено та зареєстровано в реєстрі № 1490, та сформовано витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 34746988 від 11 березня 2015 року. ( а.с.91-92,93).

З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що підставою Державної реєстрації право власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_20-Н.Б. є рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 11.03.2015 року, індексний номер запису № 19913189 ( а.с.13).

В керівних розясненнях п.5 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними вказано, що відповідно до статей 215 та 216 ЦК України, вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Під час судового засідання було встановлено, що згідно рішення Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя від 1 вересня 2014 року, ОСОБА_6 є спадкоємицею четвертої черги та своєчасно звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Даний факт виключає можливість визнання спадщини у вигляді квартири39 будинку 131 по проспекту Перемоги в м. Маріуполі відумерлою та передачу її територіальній громаді в сенсі ст. 1277 ЦК України, ст. 278 ЦПК України.

Маріупольська міська рада з вимогами про визнання спадщини у вигляді вищевказаної квартири відумерлою до суду не зверталася, дана квартира в установленому законом порядку не визнана спадщиною відумерлою та не була передана територіальній громаді , а тому суд приходить до висновку, що не були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси позивача при укладанні оспорюванних ним договорів купівлі-продажу квартири, внаслідок чого позивач не має права оспорювати спірні договори купівлі-продажу квартири АДРЕСА_8, оскільки не є власником даної квартири, не є стороною договорів купівлі-продажу вищевказаної квартири, що є підставою для відмови у задоволені його позовних вимог про визнання договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладеного 11.02.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 706,про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на квартиру АДРЕСА_10 від 11.02.2015 року, індексний номер № 19267381, про скасування державної реєстрацій прав та обтяжень на дану квартиру від 17.09.2014 року, номер запису № 15842353,

При цьому позивачем були заявлені позовні вимоги щодо визнання договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 від 11 березня 2015 року, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_20 А-Н.Б., недійсним у звязку з недійсністю договору купівлі продажу цієї ж квартири від 11 лютого 2015 року.

З керівних розяснень п. 10 Постанови, Пленуму Верховного Суду України, від 06.11.2009, № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вбачається, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК України) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв'язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред'явлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК.

Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації (статті 19, 27 Закону України від 1 липня 2004 року N 1952-IV "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень").

Суд з урахуванням вищенаведених керівних розяснень Пленуму Верховного суду України, а також з урахуванням того, що Маріупольська міська рада не є власником спірної квартири, відповідачка ОСОБА_20 А-Н.Б. є добросовісним набувачем відповідно до ст. 388 ЦК України, позивач не звертався до суду з позовними вимогами про витребування майна від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК, дійшов до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині визнання недійсним договору купівлі продажу квартири АДРЕСА_4 від 11 березня 2015 року укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_20, зареєстрований в реєстрі за № 1490 та про скасування державної реєстрації прав та обтяжень на дану квартиру від 11.03.2015 року, індексний номер запису № 19913189.

Керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

У задоволені позову Маріупольської міської Ради до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_4, приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу ОСОБА_5, про визнання договорів купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладеного 11.02.2015 року між ОСОБА_6 та ОСОБА_2, зареєстрований в реєстрі за № 706, купівлі-продажу квартири АДРЕСА_9, укладеного 11.03.2015 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_20, зареєстрований в реєстрі за № 1490, недійсними, про скасування рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень на квартиру АДРЕСА_10 від 11.02.2015 року, індексний номер № 19267381, про скасування державних реєстрацій прав та обтяжень на дану квартиру від 11.03.2015 року, індексний номер запису № 19913189, від 17.09.2014 року номер запису № 15842353, відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області у місті Маріуполі через Орджонікідзевський районний суд міста Маріуполя шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його оголошення або у разі неприсутності сторін під час проголошення судового рішення протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О.Костромітіна