Справа № 310/5216/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 рокум. Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі судді Полянчука Б.І., при секретарі Панченко Л.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення у якому зазначила, що на підставі рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.12.2012 року визнано недійсним довіреність від імені ОСОБА_4, на підставі якої ОСОБА_5 був уповноважений продати квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладено ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_6 17.02.2006 року, посвідчений нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 Визнано недійним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який укладено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який укладено між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, 23.03.2006 року.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2011 року рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.12.2010 року скасовано. Позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання недійсною довіреності, договорів купівлі-продажу квартири залишені без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2011 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2011 року скасовано, рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2010 року залишено в силі.

Рішення Бердянського міськрайонного суду від 20.10.2010 року скасовано ухвалою Верховного Суду України.

Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2014 року витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 однокімнатну квартиру №74 у будинку №70 у м. Бердянську Запорізької області.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 06.05.2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2014 року залишено без змін.

У результаті зазначених рішень відповідачі втратили всі права на спірну квартиру, в тому числі і права користування нею.

На теперішній час ОСОБА_1 є законним власником вищезазначеної квартири, а тому на підставі ст. ст. 317, 319, 321, 391 ЦК України має право на усунення перешкод у здійсненні права власності.

Просила усунути перешкоди в користуванні належною їй квартирою №74 у будинку №70 по вул. Енгельса у м. Бердянську шляхом примусового виселення ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з вказаної квартири без надання іншого житлового приміщення.

У судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_9 позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_10 подав до суду заяву про розгляд справи в його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився без поважних причин.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник позовні вимоги не визнали, просили у задоволенні позову відмовити.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами суд приходить до наступного.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

За договором купівлі-продажу від 23.03.2006 року ОСОБА_8 продав ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_3. Право власності на квартиру ОСОБА_2 зареєстрував у державному реєстрі права власності на нерухоме майно 24.03.2006 року.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 20.12.2010 року визнано недійсною довіреність від імені ОСОБА_4, якою від його імені був уповноважений ОСОБА_5 продати квартиру АДРЕСА_1. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, який укладено ОСОБА_5, який діяв від імені ОСОБА_4, та ОСОБА_6 17.02.2006 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, який укладено ОСОБА_6 та ОСОБА_8 10.03.2006 року. Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_2, 23.03.2006 року.

Зазначене рішення скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2011 року. Позовні вимоги ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2011 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 20.04.2011 року скасовано. Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2010 року залишено в силі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06.05.2014 року встановлено, що у червні 2013 року була подана заява про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.04.2013 року з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, яка була направлена до Верховного Суду України, який своєю постановою від 18.09.2013 року передав справу на новий касаційний розгляд.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2013 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 20.12.2010 року, ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 14.03.2013 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31.08.2011 року скасовано в частині визнання недійсними договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 10 березня 2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8, та договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 23 березня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11, а справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

У звязку з цим позивач ОСОБА_1 у лютому 2014 року подала до суду позовну заяву до ОСОБА_6, ОСОБА_8 ОСОБА_2, треті особи: приватний нотаріус ОСОБА_12, Бердянська державна нотаріальна контора, в якому просила визнати недійсними договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 10 березня 2006 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_8, та договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_4, укладеного 23 березня 2006 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_11, реєстровий №3-666, посвідчений нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, а також витребувати квартиру АДРЕСА_5 від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1

Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 06.05.2014 року позов ОСОБА_1 задоволено частково, витребувано від ОСОБА_2, податковий номер НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_2, однокімнатну квартиру №74 (сімдесят чотири), яка знаходиться в будинку №70 (сімдесят) по вул. Енгельса у місті Бердянську Запорізької області. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Зазначене рішення Бердянського міськрайонного суду залишено без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2015 року. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.05.2014 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26.05.2015 року залишено без змін. Верховний Суд України ухвалою від 27.11.2015 року в допуску до провадження Верховним Судом України справи про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року відмовлено.

На виконання рішення Бердянського міськрайонного суду від 06.05.2014 року видано виконавчий лист.

Таким чином, судом встановлено, що внаслідок прийнятих судами рішень у ОСОБА_2 відсутнє право власності на квартиру АДРЕСА_6 і вона витребувана у нього на користь ОСОБА_1

Але суд вважає, що зазначене не є достатньою і безумовною підставою для виселення відповідачів із квартири АДРЕСА_6 на вимогу ОСОБА_1 виходячи з наступного.

Судом встановлено, що спірна квартина належала ОСОБА_4, який приходиться братом позивачу ОСОБА_1 і вона претендує на цю квартиру в порядку спадкування. У звязку з цим ОСОБА_1 неодноразово зверталась з позовами до суду для реалізації спадкових прав у судовому порядку.

Так, рішенням Бердянського міськрайонного суду від 31.07.2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2014 року, позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Бердянська про визнання права власності в порядку спадкування за законом задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_7 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4, померлого 25.12.2005 року.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.06.2014 року рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31.07.2013 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 21.01.2014 року скасовано, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

При новому розгляді справи Бердянським міськрайонним судом прийнято рішення 25.12.2014 року, яким позов ОСОБА_1 до Бердянської міської ради про визнання права власності задоволено. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_4 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4, який помер 25.12.2005 року.

Але зазначене рішення суду скасовано 15.10.2015 року рішенням апеляційного суду Запорізької області. Прийнято нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Бердянської міської ради Запорізької області про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом.

Враховуючи, що рішення судів на підставі яких за ОСОБА_1 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_8 скасовані, тому її звернення з позовом до суду про захист права власності є передчасним. Суд вважає, що для захисту порушеного права власності позивачу спочатку слід вирішити спір про право на спірне майно, а потім заявляти вимоги про усунення перешкод у здійсненні цього права.

Позивачем надано суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 11.10.2013 року з якого видно, що квартира АДРЕСА_8 належить на праві приватної власності ОСОБА_1. Крім того, витребувана судом інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно станом на 14.12.2015 року підтверджує, що право власності на квартиру АДРЕСА_9 зареєстровано за ОСОБА_1 20.09.2013 року. Підставою виникнення права власності є рішення Бердянського міськрайонного суду від 31.07.2013 року по справі №310/2971/13-ц.

Позивач та її представники вважали, що державна реєстрація за ОСОБА_1 права власності на квартиру АДРЕСА_8 підтверджує її право власності на спірну квартиру, але із зазначеним суд не може погодитися.

Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Підставою виникнення права власності у ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_10 було рішення Бердянського міськрайонного суду, яке на час розгляду спору скасовано.

Згідно ст. 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Таким чином, реєстрація права власності у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно тільки фіксує факт виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно і не може замінювати собою правовстановлюючий документ на підставі якого це право виникло.

Крім того, за ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень» зазначеного закону записи до державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

За вказаних обставин право власності на спірне нерухоме майно у ОСОБА_1 відсутнє, а тому не підлягає захисту.

Керуючись ст. ст. 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 317, 321, 328, 391 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та обтяжень»,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимоги відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване рішення.

Суддя