Справа №451/1590/15-ц
Провадження № 6/451/38/15
УХВАЛА

іменем України

29 грудня 2015 року

м. Радехів

Радехівський районний суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Крет А. І.

при секретарі судового засідання Загайській І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Радехові цивільну справу за поданням Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1, -

ВСТАНОВИВ:

Відділ державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області в особі старшого державного виконавця Сеньчук Ольги Степанівни звернувся до Радехівського районного суду Львівської області з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1.

Вимоги свого подання обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні №901/7 (№ за ЄДРВП 48199571), відкритому на підставі виконавчого листа апеляційного суду Закарпатської області від 17 жовтня 2014 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 397040,00 грн. за договором позики, 106803,76 грн. інфляційних витрат та 27792,80 грн. три проценти річних від простроченої суми, судові витрати по справі 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на ІТЗ розгляду справи.

Орган державної виконавчої служби зазначає, що ОСОБА_1 станом на час заявлення подання заборгованість згідно виконавчого документу не погасив.

Заявник подання вказує на відсутність виявленого майна та доходів боржника, на які можна звернути стягнення. А також на ознайомлення боржником з постановою про відкриття виконавчого провадження та написання письмових пояснень із зазначенням причини несплати боргу.

Орган державної виконавчої служби просить суд, постановити рішення про тимчасове обмеження ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, громадянин України, що проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 у праві виїзду за межі України без вилучення паспортного документа.

Відповідно до ст.377-1 ЦПК України, суд негайно розглядає подання, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Старший державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_3 у судовому засіданні подання підтримала з підстав викладених у ньому та додатково пояснила, що боржник ОСОБА_1 щомісяці оплачує борг по даному виконавчому листі в сумі 149 грн., часто їздить за кордон в пошуках роботи, а тому, щоб стимулювати його до скорішого погашення боргу просить подання задоволити та тимчасово обмежити ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України.

Вивчивши матеріали подання заявника та перевіривши його доводи належними та допустимими доказами, суд приходить до висновки, що в задоволення подання Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області слід відмовити повністю з наступних підстав.

Відповідно до ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

У відповідності до ст. 313 Цивільного кодексу України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Фізична особа, яка не досягла чотирнадцяти років, має право пересуватися по території України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом. Фізична особа не може бути видворена з обраного нею місця перебування, доступ до якого не заборонений законом. Законом можуть бути встановлені особливі правила доступу на окремі території, якщо цього потребують інтереси державної безпеки, охорони громадського порядку, життя та здоров'я людей.

Згідно п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-XIV державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Відповідно до п. п. 12.1., 12.2. Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням. Подання повинно містити: а) найменування суду, до якого направляється подання; б) реквізити виконавчого документа, який перебуває на виконанні; в) реквізити виконавчого провадження; г) прізвище, ім'я та по батькові особи (боржника), дату народження (число, місяць, рік); ґ) підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх зобов'язань. У поданні мають бути визначені заходи (тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого), найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт, службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу, до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ. До подання додаються копії виконавчого документа, постанови про відкриття виконавчого провадження та копії інших документів (за потреби). У поданні також можуть зазначатися адреса місця проживання боржника та інші відомості, які відомі про цю особу державному виконавцю. Про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду державний виконавець повідомляє боржника. Для забезпечення контролю щодо осіб (боржників) та проведення їх однозначної ідентифікації під час перетинання ними державного кордону України потрібно зазначати прізвища та імена: а) громадян України - тільки українськими літерами; б) громадян ОСОБА_4 Федерації та Республіки Білорусь - тільки російськими літерами; в) іноземців та осіб без громадянства - тільки латинськими літерами (ці дані містяться у машинозчитувальній зоні його паспортного документа, а за її відсутності - з надрукованих на цій сторінці паспортного документа даних про особу). У разі відсутності цих даних державний виконавець отримує їх у суді, який виніс рішення відносно такого боржника, або у відповідних органах, які здійснюють реєстрацію місця проживання громадян України та іноземців.

Суд вважає за необхідне відзначити про те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення державним виконавцем боржника ОСОБА_1 про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду.

Водночас, на думку суду, формулювання законодавця саме як «повідомляє», а не «може повідомити» означає, що повідомлення боржника про направлення до суду подання щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду є саме обовязком державного виконавця, але аж ніяк не його правом.

Верховний Суд України у своєму листі від 01 лютого 2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України» відзначив, що у судовій практиці постає питання про визначення поняття «ухилення» боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, оскільки в Законі № 606-XIV його значення не розкрито. Статтею 90 зазначеного Закону передбачена відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця та порушення вимог цього Закону. Разом з тим чинне законодавство не містить визначення поняття "ухилення", практика Конституційного Суду України щодо його офіційного тлумачення відсутня. У сучасній українській мові слово "ухилення" тлумачиться так: 1) відступати, відхилятися, вивертатися; 2) намагатися не робити чого-небудь, не брати участі в чомусь; уникати; 3) навмисно не давати відповіді на запитання або говорити про щось інше. Отже, з погляду значення словосполучення «ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)», вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, позначає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. У зв'язку з цим і здійснюється примусове виконання. Це також є підставою для звернення з поданням до суду щодо вирішення питання про застосування до такої особи тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України. На нашу думку, особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови «доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання». Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Відповідно до ч.1 ст.179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Системний аналіз вищенаведених норм процесуального права дає суду підстави для висновку, що боржник може бути обмеженим у праві виїзду за межі України лише у тому разі, якщо у матеріалах справи наявні надані саме державним виконавцем належні та допустимі докази на підтвердження обставини ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Матеріали даної справи таких доказів не містять.

Окрім того, в матеріалах даної справи в якості додатку до подання знаходяться письмові пояснення боржника ОСОБА_1 від 27 листопада 2015 року, згідно змісту яких боржник частково виплачує стягувачу кошти по мірі їх надходження. На даний час боржник шукає роботу для того, щоб збільшити оплату стягувачу. Боржник зазначає, що після того як знайде роботу обіцяє збільшити відрахування по виконавчому провадженню; інколи не буває по місцю реєстрації в звязку з тим, що шукає роботу. Вказані обставини були підтверджені заявником у судовому засіданні.

В силу вимог ч.5 ст.12 ЦК України якщо законом встановлені правові наслідки недобросовісного або нерозумного здійснення особою свого права, вважається, що поведінка особи є добросовісною та розумною, якщо інше не встановлено судом.

У матеріалах даної справи відсутні будь-які докази, які давали б суду правові підстави ставити під сумнів дані обставини та спростовували б положення вищезазначеної презумпції добросовісності та розумності поведінки особи. Оскільки інші обставини судом у даній справі не були встановлені.

Таким чином, суд приходить до висновку, що в даній справі заявником не було належним чином виконано обовязок доведення належними та допустимими доказами тих обставин, якими Відділ державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області обґрунтовував своє подання до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1. Що, в свою чергу, виключає можливість задоволення відповідного подання органу державної виконавчої служби.

Керуючись ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права, ст.33 Конституції України, ст.ст.12,313 ЦК України, ст.ст.10,57-61,179,210,212,223,294,377-1 ЦПК України суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання Відділу державної виконавчої служби Радехівського районного управління юстиції Львівської області про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_1 відмовити повністю.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

ГоловуючийОСОБА_5