Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/8312/15-ц
провадження 2/369/3506/15
30.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючої судді Пінкевич Н.С.,
при секретарі Дуплій Т.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення, -
У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. Свої вимоги мотивував тим, що 31 липня 2007 року між АКБ «ТАС Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та відповідачем по справі ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2608/0707/71-007. За даним договором банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 105 000 дол. США з розрахунку 12,5 % річних на строк до 30 липня 2027 року. Вказав, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по кредитному договору №2608/0707/71-007 від 31 липня 2007 року. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання по погашенню кредиту та сплаті відсотків за договором кредиту не виконував, станом на 14 липня 2015 року виникла заборгованість за кредитом в розмірі 1 580 099,09 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 1 398 629,17 грн., заборгованість за відсотками 151 358,59 грн. Через неналежне виконання зобовязань відповідачу також нарахована пеня в розмірі 28 512,57 грн., три відсотки річних від простроченої заборгованості по тілу та відсотках 18,84 грн. та 1579,92 грн. У добровільному порядку відповідач заборгованість не погашав.
З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Договором кредиту №2608/0707/71-007 іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 31 липня 2007 року передав в іпотеку нерухоме майно: квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, предмет іпотеки має загальну площу 56,1 кв.м..
Просили суд в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в розмірі 1 580 099,09 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки. А саме квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, предмет іпотеки має загальну площу 56,1 кв.м., шляхом визнання права власності на предмет іпотеки; визнати за ПАТ «Дельта Банк» право власності на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, предмет іпотеки має загальну площу 56,1 кв.м на.; судові витрати покласти на відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подавши до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 та її представники в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Причини неявки суду не повідомили. За таких обставин та за відсутності заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до висновку про необхідність задоволення позову частково, виходячи з наступних підстав.
Відповідно до вимог статей 1 та 3 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, за захистом яких кожна особа має право звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 11 Цивільно-процесуального кодексу України встановлено, що суд розглядає цивільну справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
При розгляді справи судом встановлено, що 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2608/0707/71-007, відповідно до якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 105 000 дол. США з розрахунку 12,50 % річних, на строк з 31 липня 2007 року по 30 липня 2027 року.
Відповідно до п. 1.3, 3 кредитного договору, повернення кредиту здійснюється щомісячно частками кожного місяця, починаючи з місяця, та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами.
25 травня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Сведбанк» та Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює ПАТ «Сведбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306,1307 від 25 травня 2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_2Г.), в тому числі по кредитному договору №2608/0707/71-007 від 31 липня 2007 року та договору іпотеки від 31 липня 2007 року.
Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обовязків Нового кредитора. Отже, відповідно до вищевказаного договору про передачу активів та кредитних зобовязань ПАТ «Дельта Банк» набув права вимоги по даному кредитному договору та забезпечувальними договорами.
За ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.
За ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит (грошові кошти) та сплатити проценти.
Відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України.
За умовами кредитного договору ОСОБА_1 мала вчасно сплачувати відсотки, нараховані за користування кредитом і частку кредиту у визначений договором строк.
У п.8 кредитного договору передбачено, що за порушення строків повернення кредитної заборгованості та відсотків за користування кредитом, передбачених договором, позичальник сплачує кредитору пеню, а також штраф.
Як вбачається з положень ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утримуватися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.
Згідно вимог ст.ст. 526, 530, 611, 612 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог закону, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не пропустив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Як вбачається з положень ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
З наданих суду документів встановлено, що ОСОБА_1 порушила строки погашення заборгованості та сплати відсотків за користування кредитом. Відповідачу по справі направлено вимоги про погашення заборгованості (лист від 21 липня 2015 року).
За ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається та, які підтверджували їх вимоги та заперечення.
Позивачем надано суду достатньо доказів на підтвердження прострочення відповідачем строків повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом.
Перевіривши подані суду розрахунки заборгованості за кредитним договором, суд приходить до висновку, що заборгованість ОСОБА_1 становить 1 580 099,09 грн., що складається з заборгованості по тілу кредиту 1 398 629,17 грн., заборгованість за відсотками 151 358,59 грн., пеня в розмірі 28 512,57 грн., три відсотки річних від простроченої заборгованості по тілу та відсотках 18,84 грн. та 1579,92 грн.
Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
За змістом ч.1 ст.590 ЦК України та ст.39 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду.
Згідно із ч.3 ст.36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з положень ч.2 ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Додатково п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року розяснено, що з урахуванням положень ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.
Відповідно до п.11 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; іншим способом, що буде передбачений законодавством на момент звернення стягнення на предмет іпотеки.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на предмет іпотеки не підлягають задоволенню, оскільки вказаним договором іпотеки не передбачено такий спосіб захисту порушеного права, тобто відсутній договір про задоволення вимог іпотеко держателя, відповідне застереження в іпотечному договорі.
Згідно з ч.1 ст.41 Закону України «Про іпотеку» реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Тому, суд вважає, що в рахунок погашення заборгованості допустимо звернути стягнення на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу її на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.
Тому суд вважає за необхідне встановити початкову ціну предмета іпотеки та спосіб його реалізації шляхом проведення аукціону (прилюдних торгів) у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження».
Згідно з пунктом 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі Закон № 1304-VII) не може бути примусово стягнуте ;(відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України Про заставу та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України Про іпотеку, якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).
Відтак установлений Законом № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).
Крім того, згідно з пунктом 4 Закону № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.
Даний висновок відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2014 року № 6-57цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону № 1304-VII не підлягає виконанню.

У відповідності до ч.3 ст.88 ЦПК України у разі, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, не сплатила судові витрати, вони присуджуються судом з відповідача в дохід держави.

При предявленні позову ПАТ «Дельта Банк» не сплатив судовий збір, оскільки звільнений від його сплати. З огляду на це, з ОСОБА_1 на користь держави слід стягнути судовий збір у розмірі 3654 гривень.

На підставі викладеного та керуючись ч.1 та ч.3 ст.33, ч.3 ст.36, ч.1 ст.37, ст.39 Закону України «Про іпотеку», ч.2 ст16, п.1 ч.1 ст.512, ч.1 ст.514, ч.1 ст.526, ч.1 ст.590, ч.2 ст.1050 ЦК України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задоволити частково.

В рахунок погашення заборгованості в розмірі 1 580 099,09 грн. (один мільйон пятсот вісімдесят тисяч девяносто девять грн. 09 коп.), що складається з заборгованості по тілу кредиту 1 398 629,17 грн., заборгованість за відсотками 151 358,59 грн., пеня в розмірі 28 512,57 грн., три відсотки річних від простроченої заборгованості по тілу та відсотках 18,84 грн. та 1579,92 грн. за кредитним договором №2608/0707/71-007, укладений 31 липня 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_1, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме квартиру загальною площею 56,1 кв.м., житловою площею 24,2 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, - шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах в межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, визначеною на підставі оцінки майна, здійсненої субєктом оціночної діяльності відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення в частині звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає на період дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року № 1304.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (м. Київ, вул. Щорса, 36-б, код 34047020) судовий збір в розмірі 3654 грн. (три тисячі шістсот пятдесят чотири грн.).

Заочне рішення може бути переглянуто Києво Святошинським судом Київської області за письмовою заявою відповідачів протягом 10 днів з моменту отримання копії рішення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.С. Пінкевич