Справа № 635/2238/15-ц
Провадження №2/635/3332/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

29 грудня 2015 року Харківський районний суд Харківської області у складі:

головуючого - судді Березовської І.В.

за участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в сел. Покотилівка Харківського району Харківської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк розвитку» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастехелектро» про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_4 акціонерне товариство «ОСОБА_2 банк розвитку» (далі ПАТ «ВБР») звернувся до суду із зазначеним позовом.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що 12 серпня 2011 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № MKIZF2.5179.004, згідно з умовами якого та з урахуванням додаткової угоди №1 від 30 жовтня 2013 року останній отримав кредит в розмірі 288000,00 гривень у вигляді поновлювальної кредитної лінії зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних строком повернення до 29 жовтня 2016 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором позивач 12 серпня 2011 року уклав з ТОВ «Донбастехелектро» договір поруки № РХ029031.615.013, згідно до якого товариство взяло на себе зобовязання солідарно відповідати перед позивачем по зобовязанням ОСОБА_3

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 взятих на себе зобовязань з повернення кредиту станом на 11 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 337303,15 гривень, з яких: 240 000,00 гривень поточна заборгованість за кредитом, 47 581,82 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту, 1 571,67 гривень поточна заборгованість за процентами, 46 080,58 гривень прострочена заборгованість за процентами, 2 069,08 гривень пеня.

Посилаючись на неналежне виконання кредитних зобов'язань, позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ТОВ «Донбастехелектро» заборгованість за кредитним договором № MKIZF2.5179.004 від 12 серпня 2011 року у розмірі 337303,15 гривень.

Представник позивача ОСОБА_5, що діє на підставі довіреності, у судове засідання не зявилася, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила розглянути справу у її відсутність.

Відповідач ОСОБА_3, представник відповідача ТОВ «Донбастехелектро» в судове засідання не зявилися, про час та місце судового розгляду справи повідомлялися належним чином, причини неявки суду не повідомили. Виходячи з вимог ч. 3 ст. 27 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, ст.157 ЦПК України щодо строків розгляду справи та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також зважаючи на вимоги ст. 169 ЦПК України, суд визнав неявку відповідача ОСОБА_3 та представника відповідача ТОВ «Донбастехелектро» в судове засідання такою, що не перешкоджає розгляду справи, оскільки через їх неявку суд неодноразово відкладав розгляд справи. Суд також враховує, що відповідач ОСОБА_3 не отримує на пошті рекомендовану кореспонденцію, якою йому направлялись повістки.

Крім того, в матеріалах справи містяться заява представника відповідача ТОВ «Донбастехелектро» ОСОБА_3, в якій він зазначає, що вважає договір поруки припиненим в силу вимог ч.4 ст. 559 ЦК України, оскільки банк не предявив до товариства жодних вимог як протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання, так і протягом року від дня укладання договору поруки.

Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, за приписами якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: сплата неустойки, відшкодування збитків та моральної шкоди, що передбачено ст. 611 ЦК України.

Відповідно до положень ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

За правилами ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

За змістом ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору (ст. 1054 ЦК УКраїни).

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Наслідки порушення договору позичальником визначені законодавцем у ст. 1050 ЦК України.

Відповідно до вказаної правової норми, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Із матеріалів справи вбачається, що 12 серпня 2011 року між ПАТ «ВБР» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № MKIZF2.5179.004, за умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 288000,00 гривень зі сплатою процентів в розмірі 21,00% річних за користування кредитними коштами, строком повернення кредиту до 11 серпня 2014 року.

30 жовтня 2013 року між ПАТ «ВРБ» та ОСОБА_3 було укладено додаткову угоду №1 до кредитного договору № MKIZF2.5179.004 від 12 серпня 2011 року, відповідно до умов якої банк встановив позичальнику кредит в розмірі 288000,00 гривень у вигляді поновлювальної кредитної лінії строком повернення до 29 жовтня 2016 року зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 23 % річних.

Умови нарахування та сплати процентів за користування кредитними коштами визначені у п. 2.4 зазначеної додаткової угоди, згідно якого період сплати відсотків з 1-го по 5-те число кожного поточного місяця, починаючи із дати підписання даного договору. Заборгованість за відсотками погашається в сумі залишку на 1-ше число кожного поточного місяця за попередній місяць, починаючи з дати підписання даного договору. При несплаті відсотків у зазначений строк вони вважаються простроченими.

Графік зменшення ліміту кредитної лінії за яким позичальник користується кредитними коштами визначений в п.2.5 додаткової угоди № 1. При невиконанні графіка зменшення ліміту в зазначений в графіку строк, після дати закінчення строку дії ліміту, починаючи з наступного дня сума зменшення ліміту вважається простроченою.

Згідно п. 6.1 додаткової угоди № 1 за порушення строків погашення кредиту банк нараховує позичальнику відсотки в розмірі 46,00% цього договору від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Відповідно до п.6.3 додаткової угоди № 1 за порушення строків сплати процентів за користування кредитом та/або комісії банк має право нараховувати позичальнику пеню в розмірі 0,5% від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочення.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_3 взяті на себе зобовязання за кредитним договором належним чином не виконував, внаслідок чого позивачем відповідно до умов кредитного договору станом на 11 лютого 2014 року нарахована заборгованість на загальну суму 337303,15 гривень, з яких:

-240 000,00 гривень поточна заборгованість за кредитом;

-47 581,82 гривень прострочена заборгованість по тілу кредиту;

-1 571,67 гривень поточна заборгованість за процентами;

-46 080,58 гривень прострочена заборгованість за процентами;

-2 069,08 гривень пеня.

В обґрунтування розміру заборгованості за кредитним договором позивач надав відповідний розрахунок, правильність якого була перевірена судом підчас розгляду справи. Розрахунок заборгованості відповідає умова договору.

На час розгляду справи заборгованість за кредитним договором не погашена.

Судом також встановлено, що в забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором позивач 12 серпня 2011 року уклав з ТОВ «Донбастехелектро» договір поруки № РХ0290031.615.013, згідно до якого товариство взяло на себе зобовязання відповідати перед позивачем по зобовязанням ОСОБА_3

За п.п. 4,5 договору поруки у разі невиконання зобовязань за кредитним договором поручитель та позичальник відповідають перед банком як солідарні боржники. Поручитель відповідає перед банком у тому ж обсязі, що і позичальник, включаючи сплату кредиту, процентів за користування кредитом, комісій, пені, інших платежів, передбачених кредитним договором, відшкодування збитків.

30 жовтня 2013 року між ПАТ «ВРБ» та ТОВ «Донбастехелектро» укладена додаткова угода № 1 до договору поруки № РХ029031.615.013 від 12 серпня 2011 року, яка є невідємною частиною договору поруки № РХ029031.615.013 від 12 серпня 2011 року, та за якою сторони підтвердили свої зобовязання по ньому.

Частиною 1 ст. 553 ЦК України передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Відповідно до ч.1,2 ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ст.ст. 251, 252 ЦК України).

Як вбачається з додаткової угоди № 1 до кредитного договору № MKIZF2.5179.004 від 12 серпня 2011 року строк дії договору встановлено до 29 жовтня 2016 року.

Відповідно до п.7.1 додаткової угоди № 1 до кредитного договору, він діє до повного виконання зобов'язань позичальника за цим договором.

Відповідно до п. 11 договір поруки діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором.

Разом з тим, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні ст. 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч.4 ст.559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Так, під виконанням сторонами зобов'язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов'язків, що випливають із зобов'язання, передбаченого договором.

Отже, "основне зобов'язання" - це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов'язки сторін кредитного договору.

Як встановлено судом вище, боржник ОСОБА_3 первинно взяв на себе зобов'язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 11 серпня 2014 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) згідно з графіком погашення, який є невідємною частиною кредитного договору.

В подальшому, 30 жовтня 2013 року між банком та ОСОБА_3 укладена додаткова угода № 1 до кредитного договору, за якою банк перевів кредит у поновлювальну кредитну лінію строком повернення до 29 жовтня 2016 року, зі сплатою процентів за користування кредитом, визначивши період сплати відсотків з 1-го по 5-те число кожного поточного місяця, починаючи із дати підписання даного договору, а також встановив графік зменшення ліміту кредитної лінії, за яким зменшення суми ліміту передбачено з 06 листопада 2014 року.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів).

Як вбачається із розрахунку заборгованості за кредитною угодою № MKIZF2.5179.004 від 12 серпня 2011 року, ОСОБА_3 почав допускати прострочення по процентам з червня 2014 року.

У зв'язку з порушенням боржником виконанням зобовязань за кредитним договором позивачем на адресу відповідача ОСОБА_3 13 лютого 2015 року було направлено вимогу за № 3104, в якій банк зазначив, що змінює умови договору та вимагає дострокового повернення кредиту, сплати винагороди та відсотків за його користування в строк до 09 березня 2015 року

На адресу відповідача ТОВ «Донбастехелектро» 13 лютого 2015 року було направлено аналогічну вимогу за № 3105.

Згідно правової позиції Верховного Суду України, висловленої в постанові від 17 вересня 2014 року у справі 6-53цс14, регулюючи правовідносини з припинення поруки у зв'язку із закінченням строку її чинності частина четверта статті 559 ЦК України передбачає три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки (перше речення частини четвертоїстатті 559 ЦК України); протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання, якщо кредитор не пред'явить вимоги до поручителя (друге речення частини четвертої статті 559 ЦК України); протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов'язання не встановлено або встановлено моментом пред'явлення вимоги), якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя (третє речення частини четвертої статті 559 ЦК України).

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертійстатті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію даного виду забезпечення виконання зобов'язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення "пред'явлення вимоги" до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред'явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред'явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Отже, виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України слід дійти висновку про те, що вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Таким чином, закінчення строку, установленого договором поруки, так само як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов'язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Враховуючи, що п.2.3 вищевказаної додаткової угоди № 1 до кредитного договору визначено щомісячна сплата відсотків, прострочення зобовязання ОСОБА_3 відбулося у червні 2014 року, що підтверджується розрахунком заборгованості, з вимогою до позичальника та поручителя про дострокове повернення кредиту банк звернувся в лютому 2015 року, а з позовом - у березні 2015 року, тобто по спливу шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням, порука вважається припиненою.

Враховуючи викладене, сума заборгованості за кредитним договором підлягає стягненню лише з ОСОБА_3

З огляду на те, що судом встановлено факт порушення позичальником ОСОБА_3 узятих на себе зобов'язань за кредитним договором, суд доходить висновку про наявність підстав для дострокового стягнення з останнього на користь банку заборгованості за вказаним кредитним договором

Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме присуджує з відповідача судові витрати у розмірі 3373,03 гривень.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 розвитку» до ОСОБА_3, Товариства з обмеженою відповідальністю «Донбастехелектро» про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 банк розвитку розвитку» (01135, м. Київ, вул. Чорновола Вячеслава, 25, ) заборгованість за кредитним договором № MKIZF2.5179.004 від 12 серпня 2011 року в розмірі 337 303 (триста тридцять сім тисяч триста три ) гривні 15 копійок.

Стягнути з ОСОБА_3, індивідуальний ідентифікаційний номер НОМЕР_1, в дохід держави судовий збір в розмірі 3373 (три тисячі триста сімдесят три) гривні 03 копійки.

В решті позовних вимог Публічному акціонерному товариству «ОСОБА_2 банк розвитку» - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Харківський районний суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя - І.В. Березовська