Провадження №2/522/7669/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючого судді Загороднюка В.І.

при секретарі Міневич Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. Після подання 03.12.2015 р. заяви про зменшення позовних вимог позивач просить суд стягнути на свою користь: з ТДВ Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхове відшкодування в розмірі 20910,17 грн., пеню за прострочення виплати страхового відшкодування в розмірі 4573,89 грн. та витрати на проведення експертного автотоварознавчого дослідження в розмірі 750,00 грн.; з ОСОБА_2 суму франшизи в розмірі 1000,00 грн.; та стягнуту з відповідачів в рівних частках судові витрати.

При цьому позивач посилається на те, що 13.02.2015 р. в м. Одесі по вул. Велика Арнаутська Преображенська, водій ОСОБА_2, керуючи автомобілем Фольксваген, р.н. НОМЕР_1, при здійсненні проїзду перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофору, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_1, у результаті чого транспортні засоби отримали механічні пошкодження. Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2015 р. ОСОБА_2 було визнано винним у скоєні зазначеного ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності.

Оскільки, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 на час скоєння ДТП була застрахована у Товаристві з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», позивач 15.02.2015 р. звернувся до даної страхової компанії з заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

16.02.2015 р. позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для проведення експертного автотоварознавчого дослідження встановлення вартості матеріальної шкоди, нанесеної автомобілю НОМЕР_2 та отримав Висновок №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження. За проведення дослідження позивач сплатив судовому експерту вартість дослідження в розмірі 750,00 грн.

20.02.2015 р. судовим експертом ОСОБА_3 та представниками страхової компанії було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача. За результатами огляду представником страховика, ТОВ «Експертум-АВЕ» склало Звіт №11137 від 09.04.2015 року про розмір матеріальної шкоди, нанесеної володільцю автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, відповідно до якого розмір матеріальної шкоди, на думку оцінювача становить 21874,78 грн.

Виходячи з Висновку №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження, що проводив судовий експерт ОСОБА_3, розмір матеріальної шкоди становить 42016,07 грн.

При цьому слід зазначити, що 23.11.2015 р. позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_3 з заявою про визначення розміру матеріальної шкоди, нанесеної його автомобілю без нарахування ПДВ на вартість робіт, деталей та матеріалів на підставі Висновку №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження. У відповідь на дану заяву судовий експерт надав розрахунок, згідно якого розмір матеріальної шкоди нанесеної автомобілю ОСОБА_1 без ПДВ становить 39139,15 грн.

01.04.2015 р. позивач подав страховику ТДВ СК «Альфа-Гарант» заяву про виплату страхового відшкодування, додавши до неї Висновок №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження, але страховик, не врахував даний Висновок та на підставі Звіту ТОВ «Експертум-АВЕ» №11137 від 09.04.2015 року, здійснив виплату позивачу страхового відшкодування у розмірі 17228,98 грн.

Після ознайомлення 26.06.2015 р. представника позивача зі Звітом ТОВ «Експертум-АВЕ» №11137 від 09.04.2015 року було виявлено суттєві порушення вимог до процедури проведення дослідження викладених в Методиці товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої Наказом МіністерстваЮстиції України та Фондом Державного маіна України від 24.11.2003 р. №142/5/2092, більш того оцінювач не здійснив особисто технічний огляд оціночних деталей, вузлів та агрегатів автомобіля НОМЕР_2, а спирався в дослідженні на акт огляду та фотографії зроблені представниками страховика.

Вказане на думку позивача свідчить, що єдино вірним та повним доказом розміру шкоди, нанесеної його автомобілю внаслідок ДТП 13.02.2015 р. є Висновок №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження.

Враховуючи вищевикладене позивач вважає, що на його користь додатково підлягає стягненню з ТДВ СК «Альфа-Гарант» страхове відшкодування у розмірі 20910,17 грн., з розрахунку: 39139,15 грн. (повна сума матеріальної шкоди) 1000,00 грн. (сума франшизи) 17228,98 грн. (страхове відшкодування, що виплатив страховик).

При цьому позивач вважає, що сума франшизи у розмірі 1000,00 грн. повинна бути стягнену з відповідача ОСОБА_2

Крім того, враховуючи те, що за час судового розгляду справи ТДВ СК «Альфа-Гарант» добровільно не здійснило виплату страхового відшкодування у повному обсязі, з нього на думку позивача необхідно здійснити стягнення пені у розмірі 4573,89 грн., за прострочення виплати страхового відшкодування.

На підставі вищевикладеного позивач звернувся до суду з даним позовом, який просить задовольнити.

Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача ТДВ СК «Альфа-Гарант» у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог до ТДВ СК «Альфа-Гарант», посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість, просила відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце проведення повідомлявся судом належним чином.

Вислухавши пояснення присутніх у судовому засіданні представників сторін, оголосивши та дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Приморського районного суду м. Одеси від 13.03.2015 р. у справі №522/3492/15-п (н.п. 3/522/1244/15) ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425,00 грн.

Під час розгляду в судовому засіданні вказаної адміністративної справи судом встановлені обставини, які відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не потребують доказування під час розгляди даної цивільної справи, а саме те, що 13.02.2015 р. приблизно о 10 годині 20 хвилин ОСОБА_2 керуючи автомобілем Фольксваген н.з. ВН2229ВО по вул. В.Арнаутська Преображенська, при здійсненні проїзду перехрестя, здійснив проїзд на заборонений сигнал світлофора, в разі чого здійснив зіткнення з автомобілем Субару н.з. ВН1201СК під керуванням ОСОБА_1 Транспортні засоби отримали механічні пошкодження.

Власником пошкодженого автомобіля НОМЕР_3 є ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія САЕ № 262115 від 22.12.2010 р.

Відповідно до п.1 ч.2 ст. 22 ЦК України, спричинені особі збитки є втрати, яких вона зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які вона зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Частина 1 ст. 1166 ЦК України передбачає, що шкода завдана майну фізичної особи відшкодовується у повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Пункт 1 частини 1 статті 1188 ЦК України передбачає, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

Пунктом 16 вищезазначеної Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України встановлено, що відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором.

Відносини у сфері обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України, регулюються Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV (далі Закон України № 1961-ІV від 01.07.2014 р.).

Згідно п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» від 01.07.2014 р. № 1961-ІV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України.

Пунктом 34.1. та 34.2 статті 34 Закону України № 1961-ІV від 01.07.2014 р. передбачає, що страховик зобов'язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов'язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, на момент дорожньо-транспортної пригоди, була застрахована у ТДВ СК «Альфа-Гарант», відповідно до полісу серії АІ №0605100.

15.02.2015 р. ОСОБА_1 звернувся до страхової компанії винуватця ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою-повідомленням про настання страхового випадку.

16.02.2015 року позивач звернувся до судового експерта ОСОБА_3 для проведення експертного автотоварознавчого дослідження встановлення вартості матеріальної шкоди, нанесеної автомобілю НОМЕР_2. За проведення дослідження позивач сплатив судовому експерту 750,00 грн., що підтверджується квитанцією №19 від 18.03.2015 р.

20.02.2015 року судовим експертом ОСОБА_3 та представниками страхової компанії було проведено огляд пошкодженого автомобіля позивача, Субару, р.н. НОМЕР_4, внаслідок ДТП 13.02.2015 р. та складено Протоколу огляду з переліком пошкоджень які виникли внаслідок даного ДТП. Даний ОСОБА_4 було підписано ОСОБА_1, аварійним комісаром та представником ТДВ СК «Альфа-Гарант», що засвідчує згоду позивача з переліком пошкоджень автомобіля

Виходячи з Висновку №039/15 від 18.03.2015 р. експертного автотоварознавчого дослідження, що проводив судовий експерт ОСОБА_3, розмір матеріальної шкоди завданого власнику автомобіля НОМЕР_2, становить 42016,07 грн. При цьому на звернення позивача від 23.11.2015 р. судовим експертом надано розрахунок даної матеріальної шкоди без ПДВ, відповідно до якого розмір шкоди без ПДВ становить 39139,15 грн.

При цьому, на підставі Протоколу огляду від 20.02.2015 р. пошкодженого автомобіля пошкодженого автомобіля позивача, ТОВ «Експертум-АВЕ» (виконавець - оцінювач ОСОБА_4В.) склало Звіт №11137 від 09.04.2015 року про розмір матеріальної шкоди, нанесеної володільцю автомобіля НОМЕР_2 ОСОБА_1, відповідно до якого вартість матеріального збитку дорівнює 21874,78 грн. з урахуванням ПДВ та 18228,98 грн. без врахування ПДВ.

Доказів обставин, які б ставили під сумнів дійсність та правильність вищезазначеного висновку експерта, стороною позивача не надана, а у суду відсутні.

Пунктом 35.1 ст. 35 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» визначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Згідно абз. 1-3 п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у звязку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

01.04.2015 р. позивач звернувся до ТДВ СК «Альфа-Гарант» з заявою про виплату страхового відшкодування.

24.04.2015 р. ТДВ СК «Альфа-Гарант» було прийнято рішення про здійснення страхового відшкодування та затверджено розрахунок страхового відшкодування і страховий акт №ЦВ/15/0268 та перераховано страхове відшкодування в розмірі 17228,98 грн. на рахунок вказаний позивачем, що не заперечується позивачем.

Таким чином суд вважає, що твердження позивача щодо ухилення відповідача від виконання своїх обовязків повязаних з виплатою повної суми страхового відшкодування під час судового засідання не знайшли свого підтвердження, у звязку з чим суд ставить їх під сумнів, вважає їх недоведеними та не може прийняти їх як підставу для задоволення позовних вимог.

З урахуванням вищевикладеного суд вважає вимоги позивача щодо додаткового стягнення з відповідача суми страхового відшкодування у розмірі 20910,17 грн., витрат на проведення експертного автотоварознавчого дослідження у розмірі 750,00 грн. та пені за прострочення виплати страхового відшкодування у розмірі 4573,89 грн. безпідставними, необґрунтованими та недоведеними, у звязку з чим такими, що задоволенню не підлягають.

При цьому суд повинен повинен зазначити про таке.

Пунктом 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» встановлено, що страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до поліса №АІ/0605100 від 18.07.2014 р. встановлена франшиза у розмірі 1000,00 грн.

Вартість матеріального збитку завданого власнику транспортного засобу Субару р.н. НОМЕР_4 згідно Звіту №11137 від 09.04.2015 р. дорівнює - 18228,98 грн. без урахуванням ПДВ. ТДВ СК «Альфа-Гарант» перерахувало позивачу страхове відшкодування в розмірі 17228,98 грн. у розрахунку: 18228,98 грн. (мат. Збиток без ПДВ) 1000,00 (франшиза).

Пунктом 36.6 статті 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засіб» передбачено, що страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування.

У звязку вищезазначеним, суд вважає позовну вимогу про стягнення з ОСОБА_2 на користь позивача суму франшизи у розмірі 1000,00 грн., такою, що підлягає задоволенню.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачену ним та документально підтверджену суму судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а саме суму у розмірі 243,60 грн.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 979, 1166, 1188 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України від 01.03.2013 р. № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», ст.ст. 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, жм. Сьоме небо, АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: м. Одеса, п-кт ШевченкоАДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) суму франшизи у розмірі 1000,00 грн. (однієї тисячі гривень 00 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, жм. Сьоме небо, АДРЕСА_1 та мешкає за адресою: м. Одеса, п-кт ШевченкоАДРЕСА_2, на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5) суму сплаченого судового збору у розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривень 60 копійок).

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено, про що протягом десяти днів з дня проголошення подається апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу потягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

23 грудня 2015 року