У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Форум» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2011 року ПАТ «Банк Форум» звернулося до суду з указаним позовом, в якому зазначало, що 27 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_3 отримав 1 000 000 доларів США на строк до 24 лютого 2011 року зі сплатою 14% річних за користування кредитом.

З 27 вересня 2006 року по 8 вересня 2010 року до кредитного договору шляхом укладення додаткових угод вносились зміни щодо розміру кредиту, графіку погашення, валюти кредитування та строку повернення кредиту. Додатковою угодою № 8 від 8 вересня 2010 року було встановлено суму кредиту 24 715 728,27 грн, встановлено розмір відсотків - 13,5% та новий графік погашення кредитної заборгованості.

Додатковою угодою № 9 від 1 квітня 2011 року змінено відсоткові ставки та графік погашення кредиту.

На забезпечення виконання зобов'язань укладено іпотечний договір, за яким в іпотеку передано будинок з надвірними та допоміжними спорудами, по АДРЕСА_1 та земельну ділянку площею 0,1024 га за цією ж адресою.

Уточненим договором іпотеки з урахуванням внесених до нього змін додатковою угодою від 14 квітня 2009 року заставну вартість іпотечного майна встановлено у розмірі 14 793 800 грн та ринкову вартість - у розмірі 19 225 211 грн.

Станом на 29 вересня 2011 року відповідач порушує виконання кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 26 085 397,58 грн та 7 807 168,12 грн заборгованості з пені.

Посилаючись на наведене, банк просив у рахунок погашення заборгованості у розмірі 33 892 565,70 грн звернути стягнення на предмети іпотеки - будинок АДРЕСА_1 і земельну ділянку площею 0, 1024 га, що належить іпотекодавцю на праві власності, на якій він розташований, визначивши способом реалізації продаж на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною згідно з висновком належного експерта.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №0002/06/00-CL від 27 лютого 2006 року у розмірі 33 781 174,19 грн, що складається із залишку поточної заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 745 818,27 грн, простроченої заборгованості за тілом кредиту у сумі 13 455 313,26 грн, прострочених відсотків у сумі 17 772 874,54 грн, пені на суму простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками у сумі 7 807 168,12 грн, звернуто стягнення на предмети іпотеки, а саме: на домоволодіння по АДРЕСА_1, як складається з двох житлових будинків житловою площею 44,90 кв.м та 323,70 кв.м та нежитлових приміщень, які належать на праві власності ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на домоволодіння; на земельну ділянку площею 0,1024 га за цією ж адресою, яка належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку.

Визначено спосіб реалізації предметів іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною згідно висновку експерта, призначеного постановою державного виконавця.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні інших вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року змінено.

Зменшено суму пені, нараховану на суму простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками, з 7 807 168,12 грн до 2 000 000 грн та відповідно загальну суму заборгованості з 33 781 174,19 грн до 27 974 006,07 грн.

З третього абзацу резолютивної частини рішення виключено вираз «згідно висновку експерта, призначеного постановою державного виконавця» та після слів «за початковою ціною» зазначено «домоволодіння, що розташоване у АДРЕСА_1, в сумі 26 139 078 грн, та земельної ділянки у АДРЕСА_1, в сумі 1 668 096 грн».

У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що сума заборгованості доведена висновком судово-економічної експертизи № 6950/12-45 від 6 листопада 2012 року, яка станом на 29 вересня 2011 року становить 33 781 174,19 грн, яка складається із: залишку поточної заборгованості за тілом кредиту в сумі 10 745 818,27 грн; залишку простроченої заборгованості за тілом кредиту в сумі 13 455 313,26 грн; залишку прострочених відсотків в сумі 1 772 874,54 грн; пені на суми простроченої заборгованості за тілом кредиту та відсотками 7 807 168,12 грн. Підстав для застосування положень ч. 3 ст. 551 ЦК України та зменшення неустойки суд першої інстанції не знайшов. При вирішенні вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки суд першої інстанції виходив з того, що кредитор має право на задоволення своїх вимог у спосіб, визначений договором іпотеки, в тому числі шляхом звернення стягнення на заставлене майно на підставі ч. 1 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із застосуванням порядку, передбаченого ст. 38 Закону України «Про іпотеку» у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною, що встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що ринкова вартість предмета іпотеки визначена судово-технічною експертизою від 29 квітня 2014 року, тому саме ця ціна має складати початкову ціну, встановлення якої у рішенні суду вимагає ст. 39 Закону України «Про іпотеку». Крім того, апеляційний суд дійшов висновку про можливість застосування ч. 3 ст. 551 ЦК України та за заявою відповідача зменшив розмір неустойки.

Такі висновки є правильними.

Так, положеннями частини першої статті 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про звернення стягнення на майно - предмети іпотеки, визначив спосіб реалізації шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за початковою ціною згідно з висновком експерта, призначеного постановою державного виконавця.

Відповідно до змісту вимог ст. 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки способом реалізації предмета іпотеки може бути визначено проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку».

За ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку», ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку» колегія суддів приходить до висновку, що у розумінні норми статті 39 Закону «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Саме така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-61цс15, якою скасовано рішення апеляційного та касаційного суду, в яких грошове вираження початкової ціни іпотеки було відсутнє.

Посилання в касаційній скарзі на те, що висновок судової судово-технічної експертизи від 29 квітня 2014 року, якою визначено оцінку іпотечного майна та на яку послався апеляційний суд, є не чинним, оскільки від дня його підписання до дня ухвалення рішення апеляційним судом усупереч з ч. 5 ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження», пункту 3.2 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5, минуло більш ніж 6 місяців, помилкове.

Вимоги до чинності звіту про оцінку майна, передбачені частиною п'ятою статті 58 Закону України «Про виконавче провадження», стосуються звіту про оцінку майна у виконавчому провадженні, а судові рішення, що оскаржуються, ухвалені у справі за позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах.

У разі, коли прилюдні торги з продажу майна проводяться на виконання судового рішення про стягнення кредитної заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, застосовуються норми Закону України «Про іпотеку», а не Закону України «Про виконавче провадження». Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного суду України від 26 листопада 2014 року № 6-174 цс 14, № 6-199цс14 від 28 січня 2015 року.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає змісту ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Встановивши, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні і підстав для її задоволення не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2128/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, 337, 345 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_2129/ed_2013_05_16/pravo1/T041618.html?pravo=1>, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 12 червня 2014 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 3 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко О.П.Касьян Т.О.Писана