Справа № 369/6497/15 Головуючий у І інстанції Нікушин В.В.
Провадження № 22-ц/780/4777/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 20 13.08.2015
УХВАЛА

Іменем України

13 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Матвієнко Ю.О., Сержанюка А.С.,

та секретаря Токар Т.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання договору дарування недійсним,-

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування земельної ділянки від 06 серпня 2013 року, укладеного між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Разом з цим, позивач подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірну земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій просив її скасувати та постановити нову про задоволення заяви про забезпечення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм процесуального права та неповне з'ясування усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд безпідставно відмовив у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки ненакладення арешту на спірне майно може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити з наступних підстав.

Відповідно до п. 2, ч. 1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дана заява позивача ґрунтується виключно на припущеннях, які не дають суду достатніх підстав для накладення арешту на спірне майно.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновку суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Згідно із ч. 3, ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про визнання недійсним договору дарування земельної ділянки від 06 серпня 2013 року, що укладений між відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4, одночасно подавши заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на спірну земельну ділянку, оскільки, на його думку, невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а.с. 1-2, 13).

З матеріалів справи також вбачається, що вказана земельна ділянка уже була предметом спору між сторонами, з приводу чого були ухвалені судові рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 29 вересня 2014 року та Апеляційним судом Київської області від 12 січня 2015 року (а. с. 3-7).

Виходячи із вищенаведеного, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було безпідставно відмовлено у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки між сторонами дійсно виник спір з приводу вказаної земельної ділянки, що підтверджується матеріалами справи, та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.

Таким чином, постановляючи дану ухвалу, місцевий суд залишив поза увагою інтереси позивача, права якого можуть бути порушеними у зв'язку із незастосуванням відповідних заходів, які є обґрунтованими та співмірними із заявленими позовними вимогами.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу суду першої інстанції скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 червня 2015 року скасувати та ухвалити нову про задоволення заяви ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Накласти арешт на земельну ділянку, що розташована по АДРЕСА_1, кадастровий номер НОМЕР_1, яка належить ОСОБА_4 на підставі державного акту серії НОМЕР_2, виданого на підставі рішення Ходосівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області № 783/2 від 15 грудня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: