АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія : житлові Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Кругової С.С.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Харкова від^у липня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради, Управління майна та приватизації про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати за ними право спільної часткової приватної власності в долях, що дорівнюють 67/100 та 33/100 відповідно, на нежитлові приміщення другого поверху АДРЕСА_2 загальною площею 123,2 кв.м, з якої : 61,2 кв.м - основна площа, 62,0 кв.м - допоміжна.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2006 року належить приміщення 2-го поверху АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 є постійним користувачем комунальної квартири № 23, загальною площею 40,9 кв.м у тому ж будинку. Зазначені приміщення на момент реконструкції знаходились в аварійному стані та потребували негайної реконструкції та були непридатними для проживання. У зв'язку з цим ними за власний кошт та спільними зусиллями було здійснено реконструкцію зазначених приміщень. В процесі реконструкції до приміщень, які належали ОСОБА_2 було приєднано приміщення квартири № 23, що знаходиться в постійному користуванні у ОСОБА_3 та перебуває у комунальній власності. Результатом реконструкції стало створення єдиного комплексу приміщень. Зазначені приміщення відповідають будівельним та санітарним нормам і правилам. Експлуатація самовільно реконструйованих нежитлових приміщень не призведе до будь-яких негативних наслідків для існуючих конструкцій та будівлі в цілому. Однак, у зв'язку з тим, що приміщення реконструйовано без належного дозволу, вони вимушені звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від З1 липня 2006 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3право спільної часткової приватної власності в долях, що дорівнюють відповідно 67/100 та 33/100, на нежитлові приміщення другого поверху АДРЕСА_2, загальною площею 123,2 кв.м, з якої : 61,2 кв.м - основна площа, 62,0 кв.м - допоміжна.

На зазначене рішення заступником прокурора Київського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що збудовані споруди, на підставі технічного висновку можуть експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на новостворене н5ежитлове приміщення.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 23.02.2006 року належить приміщення 2-го поверху АДРЕСА_2 а ОСОБА_3 є постійним користувачем комунальної квартири № 23, загальною площею 40,9 кв.м у тому ж будинку. Зазначені приміщення на момент реконструкції знаходились в аварійному стані та потребували негайної реконструкції та були непридатними для проживання. У зв'язку з цим ними за власний кошт та спільними зусиллями було здійснено реконструкцію зазначених приміщень. В процесі реконструкції до приміщень, які належали ОСОБА_2 було приєднано приміщення квартири № 23, що знаходиться в постійному користуванні у ОСОБА_3 та перебуває у комунальній власності. Результатом реконструкції стало створення єдиного комплексу приміщень. Зазначені приміщення відповідають будівельним та санітарним нормам і правилам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК ).

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом при розгляді справи було з"ясовано, що позивачами в судове засідання суду першої інстанції не було надано документів, на підставі яких можливо б було встановити, що комунальна квартира № 23 належить ОСОБА_3 і що у передбаченому законом порядку вказана квартира з житлового фонду переведена у нежитловий.

Відповідно до п. 1.6. „Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 реєстрації підлягають права власності тільки на об"єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІВ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об"єкти.

Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243, який був чинним на час ухвалення рішення, було передбачено затвердження акту державної приймальної комісії органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєстрацію в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Згідно з п. 1 вищезазначеного поряду, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово- громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно- техничного оснащення відповідно до

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районним судом необгрунтовано було задоволено позовні вимоги щодо визнання права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Крім цього, відповідно до ст. 30 Закону України „ Про планування і забудову територій, ст. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановивши, що комунальна квартира № 23, загальною площею 40,9 кв.м. ОСОБА_3 на праві власності не належить, у встановленому законом порядку за ним не зареєстрована, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права спільної часткової власності не нежитлові приміщення другого поверху літ-Б-2 будинку АДРЕСА_2

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.З і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від Харкова від^/ липня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради. Управління майна та приватизації про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя - Судді -

РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Кругової С.С.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради

на рішення Київського районного суду м. Харкова від^у липня 2006 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради, Управління майна та приватизації про визнання права власності

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2006 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, в якому просили визнати за ними право спільної часткової приватної власності в долях, що дорівнюють 67/100 та 33/100 відповідно, на нежитлові приміщення другого поверху АДРЕСА_2 загальною площею 123,2 кв.м, з якої : 61,2 кв.м - основна площа, 62,0 кв.м - допоміжна.

В обгрунтування своїх позовних вимог посилалися на те, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 23.02.2006 року належить приміщення 2-го поверху АДРЕСА_2, а ОСОБА_3 є постійним користувачем комунальної квартири № 23, загальною площею 40,9 кв.м у тому ж будинку. Зазначені приміщення на момент реконструкції знаходились в аварійному стані та потребували негайної реконструкції та були непридатними для проживання. У зв'язку з цим ними за власний кошт та спільними зусиллями було здійснено реконструкцію зазначених приміщень. В процесі реконструкції до приміщень, які належали ОСОБА_2 було приєднано приміщення квартири № 23, що знаходиться в постійному користуванні у ОСОБА_3 та перебуває у комунальній власності. Результатом реконструкції стало створення єдиного комплексу приміщень. Зазначені приміщення відповідають будівельним та санітарним нормам і правилам. Експлуатація самовільно реконструйованих нежитлових приміщень не призведе до будь-яких негативних наслідків для існуючих конструкцій та будівлі в цілому. Однак, у зв'язку з тим, що приміщення реконструйовано без належного дозволу, вони вимушені звернутися до суду з вказаним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від З1 липня 2006 року позов ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено, визнано за ОСОБА_2 , ОСОБА_3право спільної часткової приватної власності в долях, що дорівнюють відповідно 67/100 та 33/100, на нежитлові приміщення другого поверху АДРЕСА_2, загальною площею 123,2 кв.м, з якої : 61,2 кв.м - основна площа, 62,0 кв.м - допоміжна.

На зазначене рішення заступником прокурора Київського району м. Харкова в інтересах держави в особі Харківської міської ради була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відмовити.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що збудовані споруди, на підставі технічного висновку можуть експлуатуватися, і тому визнав за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 право власності на новостворене н5ежитлове приміщення.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно ( житлові будинки, споруди, тощо) виникає з моменту завершення будівництва ( створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі- продажу від 23.02.2006 року належить приміщення 2-го поверху АДРЕСА_2 а ОСОБА_3 є постійним користувачем комунальної квартири № 23, загальною площею 40,9 кв.м у тому ж будинку. Зазначені приміщення на момент реконструкції знаходились в аварійному стані та потребували негайної реконструкції та були непридатними для проживання. У зв'язку з цим ними за власний кошт та спільними зусиллями було здійснено реконструкцію зазначених приміщень. В процесі реконструкції до приміщень, які належали ОСОБА_2 було приєднано приміщення квартири № 23, що знаходиться в постійному користуванні у ОСОБА_3 та перебуває у комунальній власності. Результатом реконструкції стало створення єдиного комплексу приміщень. Зазначені приміщення відповідають будівельним та санітарним нормам і правилам.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Цією нормою передбачено загальне правило про те, що особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (ч. 2 ст. 376 ЦК України)

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у випадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб ( ч. 5 ст. 376 ЦК ).

Частина 2 ст. 59 ЦПК України передбачає, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Ст. 60 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційним судом при розгляді справи було з"ясовано, що позивачами в судове засідання суду першої інстанції не було надано документів, на підставі яких можливо б було встановити, що комунальна квартира № 23 належить ОСОБА_3 і що у передбаченому законом порядку вказана квартира з житлового фонду переведена у нежитловий.

Відповідно до п. 1.6. „Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно" затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 реєстрації підлягають права власності тільки на об"єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, за наявності матеріалів технічної інвентаризації, підготовлених тим БТІВ, яке проводить реєстрацію права власності на ці об"єкти.

Згідно з порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів", затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2004 року № 1243, який був чинним на час ухвалення рішення, було передбачено затвердження акту державної приймальної комісії органом виконавчої влади чи органом місцевого самоврядування, що утворив цю комісію, та реєстрацію в інспекції державного архітектурно-будівельного контролю, яка видала дозвіл на виконання будівельних робіт.

Згідно з п. 1 вищезазначеного поряду, прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів полягає у підтвердженні державними приймальними комісіями готовності до експлуатації об'єктів нового будівництва, зокрема, як житлово- громадського, так і виробничого призначення, інженерних мереж та споруд, їх інженерно- техничного оснащення відповідно до

Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що районним судом необгрунтовано було задоволено позовні вимоги щодо визнання права власності на нежитлову будівлю за ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

Крім цього, відповідно до ст. 30 Закону України „ Про планування і забудову територій, ст. 18 Закону України „ Про основи містобудування" будівництво об'єктів містобудування незалежно від форм власності здійснюється з дозволу відповідних рад, які можуть делегувати це право відповідним виконавчим органам, закінчені будівництвом об"єкти підлягають прийняттю в експлуатацію в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Встановивши, що комунальна квартира № 23, загальною площею 40,9 кв.м. ОСОБА_3 на праві власності не належить, у встановленому законом порядку за ним не зареєстрована, суд першої інстанції помилково дійшов до висновку про наявність правових підстав для визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_3 права спільної часткової власності не нежитлові приміщення другого поверху літ-Б-2 будинку АДРЕСА_2

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання права власності на нежитлові приміщення задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.З і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київського району м. Харкова задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від Харкова від^/ липня 2006 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 до Харківської міської ради. Управління майна та приватизації про визнання права власності - відмовити.

Рішення набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя - Судді -