АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Яремка В. В.

суддів: Перепелюк І.Б., Чупікової В. В.

секретар Тодоряк Г.Д.,

за участю представника відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року,

встановила:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору банківського вкладу, стягнення коштів, відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що 17 грудня 2013 року у Первомайському відділенні АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» нею було відкрито депозитний вклад - «Стандарт» № SAMDNWD000 на суму 14000 гривень строком на один рік з процентною ставкою 17 % річних.

Вона двічі зверталася в банк щодо розблокування рахунку та з вимогою про розірвання договору, повернення вкладу проте отримала відповідь, що рахунки заблоковані у зв'язку з тим, що АР Крим анексована Російською Федерацією.

Посилаючись на порушення її прав на повернення вкладу, просила розірвати договір банківського вкладу (депозиту) № SAMDNWD000 від 17 грудня 2013 року, стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на її користь суму вкладу в розмірі 14000 гривень, проценти у розмірі 2380 гривень та 14000 гривень на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Кельменецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Посилається на неповне зясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасовано правильне по суті та справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Такий висновок суду є по суті правильним.

Як на підставу укладення договору вкладу та внесення коштів в сумі 14000 гривень позивачка посилається на зміст листів-відповідей ПАТ КБ «ПриватБанк» від 3 липня та 18 листопада 2014 року (а.с. 7, 11).

Водночас цими листами відповідач висловлював лише готовність врегулювати спірну ситуацію, яка виникла внаслідок звернення позивачки за отриманням коштів за вкладом.

В судовому засіданні представник відповідача позову не визнавав, подавши про це письмові заперечення (а.с. 98-103).

Вимоги позивачки зводяться до повернення їй суми банківського вкладу, внесеного нею 17 грудня 2013 року в Первомайському відділенні АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» на суму 14000 гривень строком на один рік з процентною ставкою 17 % річних.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідач не визнає позову, конкретного факту укладення з позивачкою договору банківського вкладу та внесення нею коштів.

Водночас позивачкою належними та допустимими доказами не доведено внесення грошової суми, що може бути підтверджено лише договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Тому рішення суду першої інстанції про відмову у позові у звязку з його недоведенням є правильним.

У звязку з цим доводи апелянта про неповне зясування обстави, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не витребував необхідних доказів у відповідача.

Проте, зважаючи, що Первомайське відділення АР Крим ПАТ КБ «ПриватБанк» знаходилося на території, яка на даний час є тимчасово окупованою, відповідач не має змоги подати відповідні документи. Оскільки вони у нього відсутні.

Також суд першої інстанції відповідно до правил ч. 4 ст. 10 ЦПК України сприяв позивачці у наданні доказів, надавав їй можливість подати оригінал чи належним чином засвідчену копію договору банківського вкладу від 17 грудня 2013 року та квитанцію чи інший документ про зарахування коштів на депозитний рахунок у ПАТ КБ «ПриватБанк».

Апелянт посилається на те, що суд першої інстанції не дав належної оцінки листам відповідача від 3 липня та 18 листопада 2014 року.

Проте указані листи не є допустимими доказами на підтвердження внесення грошової суми за договором банківського вкладу.

Апелянт також посилається на рішення Конституційного Суду України № 1-12/2013 від 11 липня 2013 року щодо необхідності особливого правового захисту сторін депозитного договору як споживачів.

Проте у згаданій справі Конституційний Суд України висловлювався щодо прав споживачів, які виникають із договорів споживчого кредитування, а не договорів банківського вкладу.

На підставі наведеного та керуючись п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Кельменецького районного суду Чернівецької області від 01 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В. В. Яремко

Судді: І. Б. Перепелюк

ОСОБА_3