АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 663/1365/15-ц Головуючий в І інстанції Пухальський С.В.
Номер провадження 22-ц/791/3248/15 Доповідач: Пузанова Л.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретарОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Брокбізнесбанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А :

В червні 2015 року Публічне акціонерне товариство»Брокбізнесбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зазначаючи, що 21 лютого 2013 року сторони уклали договір про відкриття та обслуговування спеціального карткового рахунку з видачею міжнародної платіжної картки миттєвого випуску Visa Instant Issue.

За умовами цього договору банк видав відповідачці, як позичальнику, персоніфіковану платіжну картку миттєвого випуску Visa Instant Issue із строком дії 2 роки та ПІН-код до неї, відкрив спеціальний картковий рахунок в гривні, а відповідно до умов додаткової угоди №1 від 21.02.13р. про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору первісного, ОСОБА_5 було надано грошові кошти в сумі 15000 грн. шляхом відкриття відновлювальної відкличної кредитної лінії на строк від 21.02.2013р. по 20.02.2015р. зі сплатою 32% річних за користування кредитними коштами на споживчі цілі.

Відповідачка зобовязалася сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти. Заборгованість за кредитною лінією та проценти за користування нею підлягали сплаті за рахунок коштів, що надходять на картковий рахунок ОСОБА_5 №6533, відкритий в АТ «Брокбізнесбанк», як заробітна плата та інші виплати та надходження.

Посилаючись на те, що банк свої зобовязання за кредитним договором виконав у повному обсязі, а відповідачка станом на 29 травня 2015 року свої кредитні зобовязання виконала, маючи прострочену кредитну заборгованість зі сплати процентів та повернення кредиту, позивач просив суд стягнути із ОСОБА_5, з врахуванням уточнень в процесі розгляду справи, - заборгованість станом на 29 травня 2015 року у розмірі 41397 грн., із яких: заборгованість за кредитом 14729,25 грн., заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом 6691,09 грн., неустойка за прострочення сплати кредиту 6517,75 грн., неустойка за прострочення сплати процентів 2329,78 грн., сума індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 7411,61 грн., сума індексу інфляції простроченої заборгованості зі сплати нарахованих процентів 3282,75 грн., 3% річних згідно зі ст. 625 ЦК України за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) 314,66 грн., 3% згідно зі ст. 625 ЦК за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість зі сплати процентів) 120,15 грн.

Рішенням суду від 05 листопада 2015 року постановлено стягнути із ОСОБА_5 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором від 21.02.2013р. в розмірі 33477,52 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом 14729,25 грн., заборгованості за процентами за користування кредитом 6691,09 грн., неустойки за прострочення сплати кредиту 6517,75 грн., неустойки за прострочення сплати процентів 2329,78 грн., суми індексу інфляції простроченої заборгованості по кредиту 2179,94 грн., суми індексу інфляції простроченої заборгованості зі сплати нарахованих процентів 594,90 грн., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість по кредиту) 314,66 грн., 3% річних за неправомірне користування чужими грошовими коштами (заборгованість зі сплати процентів) 120,15 грн.

Суд стягнув із ОСОБА_5 на користь держави судовий збір у розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заявлених до неї вимог відмовити, зазначаючи, що висновки суду у спірних правовідносинах не відповідають обставинам справи, умовам укладеного сторонами кредитного договору та зроблені без врахування вимог ст. 613 ЦК України щодо прострочення кредитора, яке мало місце з боку позивача, починаючи з липня 2014 року.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу ПАТ «Брокбізнесбанк» її доводи не визнав, рішення суду просить залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що 21 лютого 2013 року сторони уклали договір, за умовами якого банк відкрив ОСОБА_5 спеціальний картковий рахунок та видав міжнародну платіжну картку миттєвого випуску Visa Instant Issue зі строком дії два роки.

Згідно з додатковою угодою №1 від 21 лютого 2013 року про відкриття кредитної лінії в межах зарплатних проектів до договору №5845, укладених між сторонами, відповідачці була надана відновлювальна відклична кредитна лінія в розмірі 15000 грн. зі сплатою за користування грошовими коштами 32 відсотки річних та строком користування кредитом з 21.02.2013р. по 20.02.2015р.

За умовами зазначених угод відповідачка, як позичальник, зобовязалася сплачувати банку проценти за користування кредитною лінією щомісячно не пізніше 25 числа місяця, наступного за місяцем, в якому нараховані проценти.

Кредитна лінія є відновлювальною в межах поточного ліміту, встановленого п.3 додаткової угоди, за умови погашення позичальником суми основного боргу за кредитною лінією (частково або в повному обсязі) та процентів за користування нею.

Наведеним пунктом з додаткової угоди поточний ліміт в 15000 грн. встановлений строком по 24.02.2014 року, а датою погашення кредитної лінії графіком визначено 24.03.2014 року.

Відповідачка за період з 27 лютого 2013 року по 16 квітня 2013 року отримала кредит на загальну суму 14729 грн.

Відповідно до вимог ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки ОСОБА_5 отримані нею від банку грошові кошти у визначений договором строк не повернула, а проценти за користування кредитом сплатила не в повному обсязі, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість заявлених позивачем вимог, в тому числі щодо сплати відповідачкою неустойки відповідно до умов укладених сторонами угод та суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та трьох процентів річних від простроченої суми, як це передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України для боржника, що прострочив виконання грошового зобовязання.

Висновки суду відповідають обставинам справи в межах наданих сторонами і досліджених в судовому засіданні доказів, умовам кредитного договору та нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Так, доводи апеляційної скарги щодо неправильно визначеної суми боргу перед банком, колегія суддів вважає не обґрунтованими, оскільки вони суперечать умовам кредитного договору щодо термінів повернення кредитних коштів та не спростовують надані банком розрахунки, із яких вбачається, що сума основного боргу за кредитною лінією відповідачкою не погашалася, хоча повинна була погашатися, починаючи з 24.03.2014 року, а не з березня 2013 року, як про це зазначає ОСОБА_5

Не відповідає дійсним обставинам справи також твердження відповідачки про ненадання банком інформації щодо розміру грошових коштів, які були перераховані ним із її зарплатного рахунку, так як позивач надав суду виписку по рахунку №0304 за період з 21.02.2013 року по 29.05.2015 року, яка містить, серед іншої, також інформацію про зарахування на виконання зобовязань відповідачки за кредитним договором і грошових коштів із її зарплатного рахунку. Ці зарахування припинилися в звязку з тим, що з лютого 2014 року заробітна плата працівників Скадовського РВ УМВС України в Херсонській області, де працювала ОСОБА_5, переведена до іншої банківської установи /а.с. 10/.

Та обставина, що з липня 2014 року щодо ПАТ «Брокбізнесбанк» розпочато процедуру ліквідації, не свідчить про прострочення кредитора, оскільки діюче в Україні законодавство не передбачає припинення виконання зобовязань позичальників під час здійснення ліквідації банку і не встановлює будь-яких обмежень щодо вчинення позичальниками відповідних дій для виконання цих зобовязань.

Укладені сторонами кредитні договори містять достатньо інформації стосовно банківського рахунку, на який ОСОБА_5 могла вносити кошти для виконання кредитних зобовязань, або звернутися до Херсонського головного регіонального відділення АТ «Брокбізнесбанк» для отримання виписки про рух коштів на картковому рахунку та розмір чергового платежу /а.с. 5-8/.

Доказів про вчинення наведених вище дій та відмову банку прийняти належне виконання відповідачка суду не надала, тому підстави для застосування до спірних правовідносин ст. 613 ЦК України (прострочення кредитора) відсутні.

Не звільняє відповідачку від обовязку виконання зобовязань за кредитним договором та від відповідальності за невиконання цих зобовязань і той факт, що, починаючи з липня 2014 року позивач не направляв на адресу ОСОБА_5 письмових повідомлень про розмір платежів, оскільки при укладенні договору сторони домовилися, що неотримання, несвоєчасне отримання власником рахунку (позичальником) виписки по рахунку не звільняє його від обовязку виконання зобовязань за кредитним договором (п.7.1.1. договору, п.23 додаткової угоди).

Необґрунтованими є посилання відповідачки на Закон України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» щодо встановленого граничного розміру пені, враховуючи, що наведена норма матеріального права регулює правовідносини, що виникають між платниками і одержувачами грошових коштів, якими є підприємства, установи та організації незалежно від форм власності та господарювання, а також фізичні особи субєкти підприємницької діяльності і не поширюється на правовідносини, які витікають із споживчих кредитів.

Витребуваний позивачем та визначений судом до стягнення розмір пені відповідає встановленому пунктом 15 додаткової угоди від 21 лютого 2013 року розміру та розрахований в межах передбаченого ст. 258 ЦК України строку спеціальної позовної давності, тому підстав для його зменшення немає.

Не ґрунтуються на законі також заперечення відповідачки щодо стягнення з неї 3% річних додатково до визначених договором процентів, оскільки зазначені виплати мають різну правову природу і не є тотожними. Встановлені договором 32% річних підлягали сплаті на користь кредитодавця за користування грошовими коштами, а стягнення 3% річних від простроченої суми передбачено ч.2 ст. 625 ЦК України, яка регулює питання відповідальності, в даному випадку позичальника, за порушення грошового зобовязання.

Не спростовує висновки суду щодо розміру визначеної до стягнення з відповідачки суми грошових коштів і посилання останньої на лист банку, направлений їй 05.05.14р., оскільки зазначений в ньому розмір заборгованості в сумі 2039 грн. є простроченою заборгованістю станом на 02.04.2014р., в той час, як кредитні зобовязання ОСОБА_5 підлягали виконанню частинами з кінцевим терміном повернення кредиту та сплати процентів за користування ним до 20 лютого 2015 року /а.с. 60-62, 83/.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 05 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

Згідно з оригіналом

Суддя Л.В.Пузанова