Справа № 160/616/15-ц
Провадження № 2/160/208/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 грудня 2015 року смт. Локачі

Локачинський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Кідиби Т.О.,

за участю: секретаря - Сташук В.П.,

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення,

ВСТАНОВИВ:

28 жовтня 2015 року позивач звернувся в суд з позовом до відповідачів про виселення без надання іншого жилого приміщення.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що з відповідачем ОСОБА_2 він перебував у зареєстрованому шлюбі. Після реєстрації шлюбу остання разом з своїм сином від першого шлюбу ОСОБА_3 перейшли жити в квартиру, що належить йому на праві приватної власності.

Рішенням Локачинського районного суду від 12 червня 2015 року шлюб між ними розірвано. Однак, відповідачі надалі проживають у його квартирі. Подальше спільне проживання є неможливим, адже між ними постійно виникають конфлікти, що супроводжуються побоями, погрозами та образами.

Такі обставини в сім'ї негативно вплинули на стан його здоров'я, він є інвалідом ІІ групи, постійно змушений звертатися за медичною допомогою та до працівників міліції.

Просить виселити відповідачів з квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, без надання їм іншого жилого приміщення.

У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві, просить задовольнити позов.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнала та пояснила, що протягом останніх 10 років вона проживає та зареєстрована у спірній квартирі. Відносини з позивачем є конфліктними з січня 2015 року, останній постійно провокує сварки, неодноразово наносив їй тілесні ушкодження. Спірне жиле приміщення вона та її діти використовують за призначенням, іншого жилого приміщення, куди б вони могли піти, у неї не має, вважає, що спільне проживання є можливим, а тому заперечує проти позову повністю.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з'явився, хоча своєчасно та належним чином у відповідності до вимог ч.5 ст. 74 ЦПК України був повідомлений про місце, дату і час розгляду справи. Про поважні причини неявки не повідомив, будь-яких клопотань, заяв суду не подав.

Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: Волинська обл., Локачинський район, с. Привітне, вул. Центральна (Леніна), 43/2, що стверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03 березня 1995 року, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та довідкою Привітненської сільської ради № 1059 від 01 грудня 2015 року (а.с.7,21,47).

Згідно із поясненнями сторін, довідкою Привітненської сільської ради № 888 від 19 жовтня 2015 року, позивач у вищезазначеній квартирі проживає разом із ОСОБА_2, її сином ОСОБА_3, який на даний час перебуває на військовій строковій службі, а також дочкою ОСОБА_4 (а.с.22).

В період з серпня 2007 року по червень 2015 року сторони ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі. Рішенням Локачинського районного суду від 12 червня 2015 року шлюб між ними розірвано (а.с.3-4).

Статтею 156 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК України) передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку(квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщеннямнарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової територіїта проведенню ремонту.

Сам факт припинення сімейних відносин із власником квартири не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку (квартири) має відповідно до ст. 157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'їабо інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирічи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Разом з тим, виселення за цією нормою - крайня міра. Вона застосовується тільки до винних осіб, які систематично руйнують чи псують жиле приміщення або порушують правила співжиття. Під систематичністю розуміють скоєння двох або більше правопорушень. При триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів.

В ході судового розгляду позивачем не надано належних доказів в підтвердження наявності підстав для виселення відповідачів, визначених ч.1 ст.116 ЖК України.

Як вбачається із матеріалів, наданих Локачинським відділенням поліції Горохівського відділу поліції, позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 протягом 2015 року неодноразово звертались до правоохоронних органів за фактами сімейних сварок між ними. За результатами перевірок як позивачу так і відповідачу виносились офіційні попередження про неприпустимість вчинення насильства в сім'ї. 28 квітня 2015 року їх обох було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та поставлено на профілактичний облік за категорією "сімейний насильник". 18 лютого 2015 року в ЄРДР були внесені відомості за ознаками вчинення ОСОБА_2 злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, за заявою позивача. Однак, кримінальне провадження закрито за заявою останнього про відмову від обвинувачення. З цієї ж підстави 02 липня та 08 жовтня 2015 року за заявами ОСОБА_2 були закриті кримінальні провадження за ознаками вчинення позивачем злочинів, передбачених ч.1 ст. 125 КК України (а.с.44, 48-59).

Отже, вина ОСОБА_2 у спричиненні шкоди здоров'ю позивача не доведена. Щодо вчинення насильства в сім'ї вбачається вина обох. Доказів тривалої антигромадської поведінки відповідача ОСОБА_2 не здобуто, остання позитивно характеризується за місцем проживання (а.с.46).

Крім того, із пояснень позивача та долучених ним до матеріалів справи документів не вбачається, які перешкоди в користуванні спірною квартирою (і в чому вони полягають конкретно) йому як власнику житла чинить відповідач ОСОБА_3, які порушення правил співжиття допущені останнім, які заходи запобігання та громадського впливу застосовувались до нього і виявились безрезультатними.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно із ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

За таких обставин суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову повністю.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, ч.3 ст. 209, ст.ст. 212-215 ЦПК України, ст. ст. 116, 156, 157 ЖК УРСР, суд

ВИРІШИВ :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про виселення без надання іншого жилого приміщення - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Волинської області через Локачинський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10 - денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Локачинського районного суду Т. О. Кідиба