Провадження № 2/537/769/2015
Справа № 537/2082/15-ц
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.10.2015 року Крюківський районний суд м. Кременчука Полтавської області в складі: головуючого судді - Хіневича В.І., при секретарі - Гавриш А.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кременчуці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб - Органу опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука, Служби у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука, прокуратури м. Кременчука про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відповідача відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, вказуючи, 18.08.2006 року між нею та відповідачем було укладено шлюб у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис № 686. Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 29.06.2011 року рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука по справі № 2-1247/11 шлюб між нею та відповідачем розірвано, а місце проживання доньки визначено з нею. З часу розлучення з відповідачем, донька проживає з нею і повністю перебуває на її утриманні. Вона самостійно, власними силами, намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати доньку , а також виконувати всі інші обов»язки, покладені на неї законом для належного розвитку дитини. Відповідач в свою чергу ухиляється від виконання свого обов»язку щодо виховання та утримання доньки, оскільки, ще до припинення їх спільного проживання, перестав приймати участь у вихованні доньки, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров»ям та розвитком. Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06.06.2011 року по справі № 1201/11 з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання доньки, які останній не сплачує з листопада 2013 року по сьогоднішній день, сума заборгованості по яким становить 14 730, 97 грн. Згідно наданої 06.05.2015 року Кременчуцьким ліцеєм №11 Кременчуцької міської ради характеристики на доньку ОСОБА_3 «батько ОСОБА_3 за весь період навчання доньки в школі жодного разу не з»явився». Крім того, відповідач періодично вчиняє дії, спрямовані на порушення прав та інтересів доньки ОСОБА_3. Так, відповідно до ч.1 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» діти - члени сім»ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Однак, в порушення ч..ч.2,3 ст.13 ЦПК України, які вказують, що при здійсненні своїх прав особа зобов»язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб та ч.4 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону. Натомість відповідач, маючи на меті позбавити доньку ОСОБА_3 користуватися житлом - квартирою АДРЕСА_1, без дозволу органу опіки та піклування, здав його в оренду гр. ОСОБА_4 на період з 02.02.2014 року по 31.12.2014 року, а в подальшому подав два позови про визнання її такою, що втратила право користуватися даним житловим приміщенням, що підтверджується рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2014 року по справ № 537/1702/14-ц та від 02.04.2015 року по справ № 537/5097/15-ц.

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.п.15,16,18 Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 « Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав ( тобто права на виховання дитини, захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Ухилення батьків від виконання своїх обов»язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема : не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов»язків.

Тому, беручи до уваги, що батько дитини, покладених законом на батьків обов»язків не виконує, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової, або будь-якої іншої участі у вихованні доньки, ухиляється від сплати аліментів, вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Враховуючи викладене, прохає суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та стягнути з останнього на її користь судові витрати.

В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі і просила їх задовольнити з підстав, викладених в позові, при цьому додатково пояснила, що на даний час вона зареєструвала шлюб з гр. ОСОБА_5, який в подальшому має намір удочерити доньку, що позитивно вплине на виховання дитини, створить сімейну атмосферу, тощо. Заперечувала факт спілкування відповідача з дитиною після розірвання шлюбу, дарування речей, тощо, тому враховуючи, що батько дитини не бажає виконувати батьківські обов»язки, вважає, що є всі підстави для позбавлення його батьківських прав.

Відповідач - ОСОБА_2 будучи повідомленим належним чином про місце і час розгляду справи, в судове засідання не з»явився з поважних причин, так як перебуває в місцях позбавлення волі. При цьому, останнім на адресу суду направлено заяву, згідно якої прохає справу слухати без його участі, за участі його представника ОСОБА_6

Представник відповідача - адвокат за угодою ОСОБА_6 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і заперечував проти позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, так як відповідач не відмовляється від дитини. Крім того. ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України містить вичерпний перелік підстав для позбавлення батьківських прав, але позивач жодних належних та допустимих доказів для позбавлення відповідача батьківських прав суду не надала. Так, характеристика, яка була надана, як додаток до позовної заяви, не оформлена належним чином, так як була надана в копії, на копії відсутні печатка, тобто є неналежним доказом. Інша характеристика не містить даних про те, що відповідач ухиляється від виконання батьківських обов»язків. Висновок органу опіки та піклування також є неналежним доказом, так як не містить протокол обстеження житлових умов та інші документи, є недостатньо обґрунтованим, тощо. Враховуючи, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів невиконання або ухилення відповідача від виконання батьківських обов»язків в задоволенні позову прохав відмовити.

Представник третьої особи - Виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука за довіреністю - ОСОБА_7 в судовому засіданні пояснила, що працює інспектором в Службі у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука і представляє інтереси як Служби у справах дітей так і виконавчого комітету, як органу місцевого самоврядування, який затверджував висновок органу опіки та піклування, таким чином вона є представником як виконкому так і Служби у справах дітей. Позивач та представник відповідача не заперечували щодо представлення уповноваженої особи - ОСОБА_7 вказаних третіх осіб.

По суті ОСОБА_7 позовні вимоги підтримала в повному обсязі і прохала їх задовольнити з підстав, викладених в позові та на підставі висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука № 182 від 10.09.2015 року. Пояснила, що підставами для прийняття такого рішення слугувало те, що відповідач, ще до відбування покарання не належним чином виконував батьківські обов»язки, так відповідач, ще до позбавлення волі з 25.11.2015 року мав заборгованість по аліментам, а саме з листопада 2013 року по квітень 2015 року.

Представник прокуратури м. Кременчука в судове засідання не з»явився, але на адресу суду надійшов лист за підписом заступника прокурора м. Кременчука № 95-10162-15 від 15.06.2015 року, згідно якого, підстав для обов»язкової участі прокурора на боці одного з батьків відсутні і учасники процесу не наполягали на участі представника прокуратури м. Кременчука.

Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні повідомила, що відповідач є її рідним сином, позивач - колишня невістка, знайома з нею з 2006 року, на даний час ніяких відносин не підтримує. По суті показала, що після одруження позивач з сином проживали в належній йому квартирі по АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_7. Після укладання шлюбу син працював і самостійно утримував сім»ю, позивач на той час не працювала через декретну відпустку. Однак, в подальшому сімейне життя між ними не склалося, виникали сварки, в тому числі на грунті того, що син мало заробляє і в червні 2011 році шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу позивач з дитиною залишилася проживати в синовій квартирі до 04.09.2013 року, а потім переїхала в квартиру її нового чоловіка, а син спочатку також проживав в своїй квартирі, а потім з ними. При цьому позивач повністю все вивезла з квартири, нічого не залишивши, хоча там були і речі сина. Після розірвання шлюбу син добросовісно сплачував аліменти на користь позивача на утримання своєї доньки до листопада 2013 року до звільнення з Кременчуцького льотного коледжу, через малу заробітну плату. Так як знайти нову роботу він не зміг, почав красти і 22.03.2014 року йому був обраний запобіжний захід у виді домашнього арешту, з цього часу до його засудження він перебував вдома без можливості відлучатися з квартири, тому не міг як працювати і відповідно сплачувати аліменти, так і провідувати доньку. Після цього була кримінальна справа в Світловодську за вироком якого він був арештований. Коли у 2013 році ОСОБА_7 пішла в 1-й клас, син часто забирав її зі школи, до цього забирав з дитячого садка, часто приводив дитину до неї додому, купував дитині іграшки, постійно гуляв з донькою у дворі, що бачили всі сусіди. Ходив з нею в цирк, на різні атракціони, купував подарунки, тощо. Вона та її чоловік також продовжували спілкуватися з дитиною до 1 січня 2015 року, після цього не спілкуються через відносини з позивачем. Після розірвання шлюбу як син так і вона сплачували всі комунальні послуги голові кооперативу за квартиру, в якій проживала позивач з дитиною, остання тільки 06.07.2015 року сплатила 65 грн. за комунальні послуги, вказавши, що вона живе в квартирі. У сина це був другий шлюб, від першого у нього померла дитина, тому син «души не чає» від доньки, дуже її любить, писав, що не бачить свого життя без неї. Також, позивач ставила їй умови, що хай син відмовляється від дитини, а вона відмовиться від синової квартири. Прохає не позбавляти сина батьківських прав.

Суд, вислухавши думку позивача, представника відповідача, представника третіх осіб, дослідивши наявні матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, встановив наступне:

18.08.2006 року між позивачем та відповідачем у Центральному відділі РАЦС Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області було укладено шлюб, про що в книзі реєстрації актів зроблено запис №686 та видане свідоцтво про одруження серії НОМЕР_1 від 18.08.2006 року, що підтверджується рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 29 червня 2011 року (далі - рішення суду від 29.06.2011 року).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 13.06.2007 року, що підтверджується рішенням суду від 29.06.2011 року.

29 червня 2011 року шлюб між сторонами розірвано, місце проживання дитини після розірвання шлюбу визначено з матір»ю - позивачем по справі, що підтверджується рішенням суду від 29.06.2011 року.

Згідно рішення суду позовна заява про розірвання шлюбу подавалась відповідачем по даній справі, підставами вказувалось те, що шлюбні відносини між сторонами припинені по причині несхожості характерів, різних поглядів на життя, втрати почуття любові та поваги один до одного. При цьому відповідач прохав суд визначити місце проживання дитини з матір»ю - позивачем по даній справі, яка не заперечувала проти задоволення позовних вимог і визначення місця проживання дитини з нею.

Після розірвання шлюбу відповідач, ще деякий час проживав з позивачем і дитиною в належній йому квартирі АДРЕСА_1, а потім став проживати у своїх батьків, що не заперечувалось позивачем по справі.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 06 червня 2011 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17.05.2011 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментам Автозаводського відділу ДВС Кременчуцького міського управління юстиції № 27091 від 05.05.2015 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів з листопада 2013 року по квітень 2015 року в сумі 14 730,97 грн.

Відповідач в подальшому подавав до суду два позови про визнання позивача та доньки такими, що втратили право користуватися даним житловим приміщенням, що підтверджується рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука від 28.07.2014 року по справі № 537/1702/14-ц та від 02.04.2015 року по справ № 537/5097/15-ц.

Згідно рішення Крюківського районного суду м. Кременчука від 28 липня 2014 року в задоволенні позову було відмовлено на підставі того, що позивачем не було суду доведено, що відповідач (позивач по даній справі) та донька не проживала в квартирі більше 1 року.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука від 02 квітня 2015 року позов було задоволено частково, а саме визнано відповідача (позивача по даній справі) такою, що втратила право користування житловим приміщенням, відносно визнання такою особою доньку судом було відмовлено.

Представником відповідача ОСОБА_1 вказане рішення суду було оскаржене в апеляційному порядку і рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 липня 2015 року дане рішення суду було скасоване і постановлено нове рішення, відповідно до якого в задоволенні позову ОСОБА_2 було відмовлено.

Суд звертає увагу, що позивач рішення суду першої інстанції не оскаржував, тобто не заперечував право доньки користуватися даною квартирою, тобто позивач не мав на меті позбавити доньку ОСОБА_3 користуватися житлом - квартирою № АДРЕСА_1 і таким чином дана підстава не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду.

В ході судового розгляду справи суду було надано рішення виконавчого комітету Крюківської районної ради м. Кременчука № 182 від 10.09.2015 року про затвердження висновку органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав гр. ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вивченням висновку встановлено, що підставами для прийняття даного висновку слугувало те , що відповідач, отримавши повідомлення зі Служби про розгляд справи про позбавлення його батьківських прав з метою отримати від нього пояснення, не бажав надати пояснення та не виявив бажання зробити це в майбутньому, що було сприйнято, як небажання спілкування та відсутність зацікавленості до позитивного вирішення цього питання відносно відповідача.

Однак, вказаний висновок не відповідає дійсності, так як по-перше зроблений начальником Служби після спілкування по телефону з інспектором, який буцім то повідомив такі факти, за відсутності будь-яких підтверджуючих ці обставини документів (копій журналу, доповідної, тощо), а тому ґрунтується тільки на припущеннях, тим більш на майбутнє.

При цьому, представник третьої особи надала суду письмову заяву відповідача, згідно якої останній категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки. В заяві відповідач вказав, що після розірвання шлюбу позивач з дитиною проживали в квартирі, яка є його власністю, в той час як він проживав у квартирі своїх батьків, хоча до шлюбу позивач була зареєстрована за іншою адресою. З часу подання на аліменти він регулярно їх сплачував по 21.11.2013 року, тобто до часу, коли мав постійне місце роботи. За час спільного проживання виключно він матеріально забезпечував сім»ю, так як позивач не працювала. Після розірвання шлюбу він постійно спілкувався з донькою, ходив з нею в цирк, атракціони, кафе, гуляв по місту, їздив на дачу до батьків, купував речі, в тому числі в травні 2014 року по закінченню навчального року. Вважає позбавлення його батьківських прав відносно доньки недопустимим та незаконним.

Таким чином, суд приходить до висновку, що вказана у висновку дана підстава позбавлення відповідача батьківських прав, а саме небажання спілкування та відсутність у відповідача зацікавленості до позитивного вирішення питання стосовно позбавлення його батьківських прав є не обґрунтованою і спростована в ході судового розгляду.

Стосовно несплати відповідачем аліментів на утримання дитини, судом встановлено, що відповідач не сплачує аліменти на користь позивача на утримання дитини з листопада 2013 року по квітень 2015 року і має заборгованість в сумі 14 730,97 грн.

При цьому, суд бере до уваги, що відповідач сплачував аліменти на дитину після розірвання шлюбу з червня 2011 року по листопад 2013 року включно в той час, як офіційно працював, тобто близько двох з половиною років належним чином виконував покладені на нього обов»язки і перестав сплачувати після звільнення з роботи.

Суд звертає увагу, що згідно вироку Світловодського міськрайнного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2014 року строк відбування покарання ОСОБА_2 рахується з 20.06.2014 року, а саме з часу обрання відносно нього запобіжного заходу у вигляді арешту. Тобто, відповідач, перебуваючи в Полтавському слідчому ізоляторі з часу арешту не мав фактичної можливості працювати і відповідно сплачувати аліменти та спілкуватися з дитиною.

Також, суд звертає увагу, що згідно висновку органу опіки та піклування, затвердженого 10.09.2015 року вказується, що Служба зверталась для надання пояснень до відповідача в Полтавську установу виконання покарань в червні 2015 року, тобто останній перебував на той час ще в умовах СІЗО, а не в виправній колонії, де є можливість працевлаштуватися і отримувати заробітну плату, і відповідно сплачувати аліменти, тобто відповідач до цього часу був позбавлений можливості перераховувати аліменти на дитину.

Таким чином, суд вважає, що підстави позбавлення батьківських прав відповідача через умисне невиконання обов»язків по сплаті аліментів з листопада 2013 року по квітень 2015 року знайшли своє підтвердження частково, що у сукупності не дають підстави стверджувати, що несплата аліментів протягом 8 місяців з об»єктивних причин не вказує про умисне ухилення відповідача від сплати аліментів і відповідно невиконання своїх батьківських обов»язків і не є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав.

Суд бере до уваги, що позивач надала довідку, що вона працює на посаді економіста з 01.12.2014 року, при цьому остання не надала доказів про її працевлаштування до цього часу після декретної відпустки і на які кошти вона утримувала себе і дитину, що непрямо підтверджує твердження відповідача, що під час їх спільного проживання дружина не працювала і він повністю матеріально забезпечував сім»ю в тому числі і дитину, після розірвання шлюбу в 2011 році також до листопада 2013 року сплачував аліменти на дитину, тобто належним чином виконував свої батьківські обов»язки.

Суд не бере до уваги, як належний і допустимий доказ надану позивачем світлокопію характеристики з ліцею № 11, згідно якої батько дитини - відповідач по справі за весь період навчання доньки в школі не з»являвся до школи на тій підставі, що вказана світлокопія виконана рукописним текстом, не містить мокрої печатки даного навчального закладу, не є оригіналом, тощо. Позивачу було запропоновано судом надати суду належним чином оформлену характеристику чи надати її в оригіналі, однак позивач не надав її до суду.

Разом з тим, позивач надала суду іншу характеристику, оформлену належним чином, згідно якої її донька навчається в ліцеї з вересня 2013 року, при цьому в останній відсутні дані стосовно батька дитини.

Також, позивачем в судовому засіданні не спростовані обставини спілкування відповідача з дитиною, купівля речей, тощо, згідно пояснень останнього.

Суд враховує, що відповідач в заяві вказує, що по мірі можливості надавав матеріальну допомогу, спілкувався з дитиною, категорично заперечує проти позбавлення його батьківських прав, тобто не має жодного наміру відмовлятися від дитини і бажає в подальшому виконувати свої батьківські обов»язки.

Таким чином, суд критично оцінює той факт, що відповідач після припинення їх спільного проживання, перестав приймати участь у вихованні доньки, матеріально не допомагає, не цікавиться її здоров»ям та розвитком.

Посилання у висновку органу опіки і піклування на те, що позивач уклала новий шлюб і її теперішній чоловік має наміри в подальшому удочерити дитину та забезпечити дитині повноцінну сім»ю також не є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав, так як суд не може позбавляти батьківських прав особу, враховуючи, що інша особа має намір її удочерити, тобто не може брати до уваги наміри інших осіб, тими більш можливі, як і не може бути умовою забезпечення дитині повноцінної сім»ї її удочеріння чоловіком позивача.

Суд звертає увагу, що до подання позову до суду позивач не зверталася до Служби у справах дітей про неналежне виконання відповідачем своїх батьківських обов»язків, на обліку у Службі дитина не перебуває, що непрямо вказує на відсутність таких обставин до часу подання позову до суду.

Також, суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_8, згідно яких позивач ставила їй умови про відмову сина від дитини в обмін на її відмову від синової квартири, що не заперечувала позивач в судовому засіданні, тобто вказані обставини свідчать не скільки про наявність об»єктивних підстав позбавлення відповідача батьківських прав, а вказує на намагання позивача вирішити це питання шляхом висування умов матеріального характеру відносно квартири, яка є особистою власністю відповідача.

Суд бере до уваги показання свідка ОСОБА_8, що у відповідача це був другий шлюб, від першого шлюбу в нього померла дитина, тому син «души не чає» від доньки, дуже її любить, писав, що не бачить свого життя без неї, тобто відповідач не уявляє свого життя без доньки.

Згідно ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім»ї та родини, тощо. Батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно ст.141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Нехтування батьківськими обов»язками з боку батька, ухилення від виконання своїх обов»язків по вихованню дитини принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому призвести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної так і з правої точки зору.

У відповідності до ч.4 ст.155 Сімейного кодексу України ухилення будь-кого з батьків від виконання батьківських обов»язків є підставою для покладення на них відповідальності встановленої законом.

Згідно зі ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Згідно п.п.15,16,18 Постанови Пленуму верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто права на виховання дитини , захист її інтересів…), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов»язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об»єктивного з»ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При цьому враховується, що позбавлення батьківських прав можливо лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Зокрема, у п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов"язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками.

Згідно із ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ти обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що підстави ухилення відповідача від виконання своїх обов"язків, а саме , що відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не спілкується з дитиною в достатньому обсязі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не бере педагогічної, матеріальної та іншої участі у вихованні доньки, ухиляється від сплати аліментів, за умови недоведеності винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов"язками, тощо, як кожна окремо, так і в сукупності в судовому засіданні достатньо не доведені та не обґрунтовані.

Таким чином, суд вважає за необхідне в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 79, 88, 212, 213, 215, 226 ЦПК України, ст.ст. 141, 155, 164, 166 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб - органу опіки та піклування Крюківської районної ради м. Кременчука, служби у справах дітей виконкому Крюківської районної ради м. Кременчука, прокуратури м. Кременчука про позбавлення батьківських прав - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи , які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.І. Хіневич

Повний текст рішення виготовлено 07.10.2015 року.