Справа № 357/6695/15-ц Головуючий у І інстанції Подрєзова Г. О.
Провадження № 22-ц/780/6437/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 4 24.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: міський відділ Державної виконавчої служби Білоцерківської міськрайонного управління юстиції Київської області, Приватне підприємство «Мебльофф», про витребування майна власником із чужого незаконного володіння, стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, та у подальшому, у липні 2015 року, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року у задоволенні заяви про забезпечення позову було відмовлено.

Не погоджуючись із цією ухвалою, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив її скасувати та постановити нову про задоволення його заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до п.1, ч.1, ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Постановляючи дану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано відповідного переліку майна, на яке він просить накласти арешт, та не навів достатніх доказів належності будь-якого майна відповідачеві ОСОБА_3, через що підстав для задоволення заяви про забезпечення позову немає.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом, в обґрунтування якого посилався на те, що за результатами проведених 23 лютого 2015 року електронних торгів з реалізації автомобіля НОМЕР_1 він був визнаний переможцем та здійснив розрахунок за цей транспорт, і 10 березня 2015 року отримав акт про проведені електронні торги. Однак зазначав, що відповідач вказаний автомобіль не віддає та ухиляється від зустрічі з державними виконавцями, через що він змушений звернутися до суду із позовом про витребування цього авто з володіння відповідача та стягнення збитків (а. с. 3)

У липні 2015 року, ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову, в якій просив накласти арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачу ОСОБА_3 (а. с.116-117). Разом з тим, у цій заяві відсутнє посилання на конкретне майно відповідача, на яке позивач вважає необхідним накласти арешт, та належним чином не обґрунтовує потребу у застосуванні зазначених заходів забезпечення позову.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22.12.2006 року розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Згідно роз'яснень п. 10 вищевказаної Постанови, заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необґрунтованість заяви через те, що у заяві позивачем не було зазначено та не надано відповідних доказів щодо причин, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, та не обґрунтування необхідності застосування таких заходів.

Доводи апеляційної скарги про те, що розгляд заяви про забезпечення позову відбувся за відсутності позивача, не спростовують обґрунтованості ухвали місцевого суду і не можуть бути підставою для її скасування.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було постановлено оскаржувану ухвалу з додержанням вимог закону, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: