УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносов М.В. Леванчука А.О.,

Коротуна В.М., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного підприємства «Придніпровська залізниця», третя особа - Територіальна державна інспекція з питань праці у Запорізькій області, про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою державного підприємства «Придніпровська залізниця» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до державного підприємства «Придніпровська залізниця» (далі - ДП «Придніпровська залізниця») про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з 8 лютого 1990 року він перебував у трудових відносинах з відповідачем - працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця». 25 квітня 2012 року він був звільнений за переводом на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України. При звільненні з ним було проведено розрахунок, зокрема, було виплачено компенсацію за невикористаний час домашнього відпочинку за роботу з потужним обліком робочого часу в кількості 307 діб у порядку, передбаченому для виплати компенсації за невикористану відпустку із розрахунку 148 грн 60 коп. за добу. Такі дії щодо виплати заробітної плати за невикористані дні домашнього відпочинку позивач вважав незаконними, оскільки, на його думку, цей час згідно із нормами чинного законодавства має бути оплачено як надурочну роботу у подвійному розмірі. Крім того, за його розрахунком, на час його звільнення кількість діб невикористаного відпочинку становила 357 діб, а не 307, як розраховано відповідачем. Посилаючись на зазначені обставини, позивач з урахуванням уточнень просив суд стягнути з відповідача заборгованість з виплати заробітної плати за невикористаний час відпочинку за період з 13 вересня 2008 року по 31 березня 2012 року - 357 діб, як надурочних робіт у сумі 44 972 грн 12 коп., та відшкодувати моральну шкоду в розмірі 3 тис. грн.

Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 19 лютого 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 заборгованість з виплати заробітної плати за невикористаний час відпочинку - 19 діб, у сумі 2 823 грн 40 коп. та 300 грн на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано в частині стягнення заробітної плати за невикористаний час відпочинку та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ДП «Придніпровська залізниця» на користь ОСОБА_3 40 688 грн 12 коп. без урахування податків та обов'язкових платежів. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі ДП «Придніпровська залізниця» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та в цій частині залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов та стягуючи з відповідача на користь позивача заборгованість із заробітної плати за невикористаний час відпочинку за роботу з потужним обліком робочого часу, встановивши недонарахування відповідачем заробітної плати за спірний період у розмірі 2 823 грн 40 коп. за 19 днів стягнув указану суму. Відмовляючи у решті вимог, суд виходив із того, що не встановлено, що позивач працював в надурочний час, та відсутні докази на підтвердження знаходження позивача у турі у 2007 році. Також місцевий суд вважав, що невиплатою своєчасно сум, які підлягали сплаті позивачу при його звільненні, останньому завдано моральної шкоди, на відшкодування якої суд стягнув з відповідача 300 грн.

Установлено, що з 8 лютого 1990 року по 25 квітня 2012 року ОСОБА_3 працював у відокремленому структурному підрозділі «Вагонне депо Запоріжжя-Ліве» ДП «Придніпровська залізниця» на посаді слюсаря з ремонту рухомого складу.

25 квітня 2012 року ОСОБА_3 було звільнено за п. 5 ст. 36 КЗпП України у зв'язку з переведенням до філії ДП «Український державний центр транспортного сервісу «Ліски» ДП «Придніпровська залізниця».

Частиною 1 ст. 116 КЗпП України визначено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться у день звільнення.

Установлено, що при звільненні позивачу згідно з довідкою депо за невикористаний час відпочинку - 307 діб та невикористану відпустку -

63 доби, була сплачена грошова компенсація на загальну суму 46 187 грн

20 коп. (а. с. 23, 24).

Відповідно до ст. 106 КЗпП України оплата роботи в надурочний час здійснюється в подвійному розмірі годинної ставки.

За змістом Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників «Вагонного депо Запоріжжя-Ліве» встановлено 8-ми годинний робочий день при роботі із п'ятиденним робочим тижнем.

Установлено, що залишок невикористаних днів відпочинку дорівнює 358 діб.

Згідно зі ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник сплачує робітнику за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт. Форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, ставки, схеми посадових окладів, умови введення та розмір надбавок, доплат, премій, винагородження та інших заохочувальних, компенсаційних та гарантійних виплат встановлюються підприємствами, установами самостійно в колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною та галузевими (регіональними) угодами. Конкретні розміри тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок робітникам, посадових окладів службовцям, а також надбавок, доплат, премій і винагород встановлюються власником або уповноваженим ним органом з урахуванням вищезазначених вимог.

Відповідно до ст. 5 Закону України «Про оплату праці» організація оплати праці здійснюється на підставі: законодавчих та інших нормативних актів; галузевих (міжгалузевих), територіальних угод: колективних договорів, трудових договорів.

Отже, апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості із заробітної плати та ухвалюючи в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову, обґрунтовано вважав, що невикористані дні домашнього відпочинку повинні бути оплачені в подвійному розмірі.

У решті рішення апеляційного суду до суду касаційної інстанції не оскаржено та предметом перегляду не є (ст. 335 ЦПК України).

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача на користь позивача коштів на відшкодування моральної шкоди до суду апеляційної інстанції не було оскаржено та відповідно до принципу диспозитивності предметом перегляду в апеляційному порядку не було.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком суду по їх оцінці, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 334, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу державного підприємства «Придніпровська залізниця» відхилити.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова