АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/901/16 Справа № 202/2179/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Марченко Н. Ю. Доповідач - Глущенко Н.Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Глущенко Н.Г.

суддів - Осіяна О.М., Пищиди М.М.

за участю секретаря - Порубая М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську

цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа - Шоста дніпропетровська державна нотаріальна контора, про визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом частково недійсним, визнання права власності на обов'язкову частку у спадщині та визнання права власності на частину земельної ділянки, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2, через свого представника ОСОБА_4, звернулася до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26.10.2015 року та ухвалити нове рішення про відмову позивачці в її позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права і всупереч фактичним обставинам справи / а. с. 172-176/.

Рішенням суду від 26.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину земельної ділянки площею 0,0554 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, у порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд визнав недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, видане 12.08.2011 року держаним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Настека Н.О. та зареєстроване в реєстрі за № 1-981, на ім'я ОСОБА_2 в 1/4 частині квартири АДРЕСА_1.

Суд визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування обов'язкової частки у спадщині після смерті матері ОСОБА_5, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 витрати по сплаті судового збору в розмірі 2319,99 грн. / а. с. 163-167 /.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 (яка є матір'ю позивачки та відповідачки) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 та після смерті якої відкрилася спадщина, що складається з: 1/2 частини житлового будинку АДРЕСА_2, власницею якої за життя була ОСОБА_5 на підставі Свідоцтва про право на спадщину, виданого 22.03.2000 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою /а. с. 78/; земельної ділянки площею 0,0554 га по АДРЕСА_2, належної ОСОБА_5 на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку від 17.06.2010 року НОМЕР_1, співвласницею якої є ОСОБА_2 /а. с. 12-13/; квартири АДРЕСА_1, яка належала померлій на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.11.2006 року /а. с. 70 зворот/ та грошових коштів в ПАТ «Державний ощадний банк України» /а. с. 87 зворот/.

За життя, ОСОБА_5 заповіла деяке належне їй майно своїм донькам, тобто позивачці та відповідачці.

Так, 22.03.2000 року ОСОБА_5 склала заповіт, що посвідчений у нотаріальному порядку, відповідно до якого заповіла належну їй 1/2 частину будинку АДРЕСА_2 позивачці ОСОБА_3 /а. с. 58/.

Потім, 24.11.2006 року ОСОБА_5 склала заповіт, що також посвідчений в нотаріальному порядку, відповідно до якого заповіла належну їй квартиру АДРЕСА_1 відповідачці ОСОБА_2 /а. с. 63/.

Щодо належної ОСОБА_5 частини земельної ділянки по АДРЕСА_2 та грошових коштів в установі банку, то заповіт відносно них останньою складено не було, а отже земельна ділянка та грошові кошти підлягають спадкуванню на загальних підставах у відповідності до ст.ст. 1245, 1225 ЦК України.

Як позивачка ОСОБА_3, так і відповідачка ОСОБА_2 у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до нотконтори з заявами про прийняття спадку після померлої ОСОБА_5

Так, позивачка звернулася 28.10.2010 року, а відповідачка - 17.01.2011 року до Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті матері /а. с. 56 зворот, 62/, де кожна із них зазначила, що все спадкове майно, що залишилося після смерті матері за заповітом, вони приймають.

Отже, кожна із сторін прийняла спадщину після смерті матері у відповідності до вимог ст.ст. 1268, 1270 ЦК України.

При цьому, як вбачається з матеріалів справи, на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 позивачка ОСОБА_3 була непрацездатною особою у зв'язку з досягненням пенсійного віку та призначенням їй пенсії за віком згідно ЗУ «Про державну службу», що підтверджується відповідною довідкою УПФ України в Кіровському районі м. Дніпропетровська від 06.02.2015 року №343 /а. с. 16/.

Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка), тобто ОСОБА_3 має право на обов'язкову частку у спадку після померлої ОСОБА_5

Держаним нотаріусом Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори Настека Н.О. 12.08.2011 року було видано на ім'я ОСОБА_2 Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на квартиру АДРЕСА_1, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-981 /а. с. 73 зворот/, тобто це свідоцтво було видане нотаріусом без урахування обов'язкової долі ОСОБА_3, з чим не погодилася остання, оскарживши це свідоцтво в частині обов'язкової долі.

Позивачка ОСОБА_3 04.03.2013 року отримала Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_2 /а. с. 88/.

Крім того, як позивачка, так і відповідачка 24.03.2013 року отримали Свідоцтво про право на спадщину за законом на грошові вклади з відсотками, компенсацію та індексацію, які належали їх матері ОСОБА_5, які зберігаються в ПАТ «Державний ощадний банк України», згідно якого кожна із сторін успадкувала ? частку цих вкладів і це свідоцтво не оспорено жодною із сторін /а. с. 87 зворот/.

Постановою державного нотаріуса Шостої дніпропетровської державної нотаріальної контори від 12.03.2013 року відмовлено позивачці ОСОБА_3 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку, розташовану за адресою: АДРЕСА_2, з тих підстав, що з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_5 звернулася інша дочка померлої - ОСОБА_2, право на спадкування цієї земельної ділянки заповітами не охоплено, таким чином спадкування земельної ділянки здійснюється за законом, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними, заяву про прийняття спадщини, окрім позивачки, подала інша дочка спадкодавця - ОСОБА_2, а тому видати свідоцтво про право на спадщину за законом на всю земельну ділянку ОСОБА_3 неможливо, оскільки це суперечить закону /а. с. 17/.

Оскільки, Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 12.08.2011 року, що видане на ім'я ОСОБА_2, - про право на спадщину на квартиру було видано без урахування обов'язкової долі ОСОБА_3, а у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування за законом на земельну ділянку (яка є спадковим майном) нотаріусом відмовлено ОСОБА_3, то суд першої інстанції прийшов до висновку, що в силу ст.ст. 1216-1218, 1233, 1241, 1245, 1261, 1267, 1225, 1268, 1269, 1270, 1296, 1301, позовні вимоги ОСОБА_3 підлягають задоволенню.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін, з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував прав і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону та матеріалам справи. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами.

Приведені в апеляційній скарзі доводи відповідачки про те, що ОСОБА_3 при подачі позовної заяви пропустила трирічний строк позовної давності, є безпідставними, оскільки позивачка у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до нотконтори з приводу прийняття спадщини після померлої матері, яке нею фактично і прийняте, а згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину, а відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. До того ж, нотаріусом лише 12.03.2013 року відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину. Отже, звернення позивачки до суду з позовом 03.03.2015 року є зверненням в межах строку позовної давності, передбаченої ст. 257 ЦК України.

Також, безпідставними є посилання відповідачки в апеляційній скарзі на не застосування судом першої інстанції ч. 2 ст. 1241 ЦК України, оскільки, позивачкою заявлені вимоги лише щодо її обов'язкової долі в спадковій квартирі по АДРЕСА_1, спору щодо інших спадкових речей чи майнових прав, які перейшли до неї чи могли б перейти до неї, позивачкою заявлено не було, як і не були заявлені відповідні вимоги і самою відповідачкою.

Отже, фактично доводи апеляційної скарги відповідачкизводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Інші доводи скарги не є суттєвими для вирішення спірного питання.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

СУДДІ: