РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/14601/15-ц

Провадження № 2/643/5442/15

11.12.2015 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить: визнати дії відповідача по списанню грошових коштів у сумі 7464,04 грн. з його карткового рахунку незаконними; стягнути з відповідача на його користь незаконно списані кошти у сумі 7464,04 грн., а також моральну шкоду у розмірі 3000,00 грн.

В обґрунтування позову зазначив, що 09.02.2015 року щодо нього було вчинене шахрайство. Так, дружина позивача дала оголошення в інтернеті про продаж дитячого крісла. Одна людина передзвонила на мобільний номер дружини позивача, виявила зацікавленість щодо купівлі товару та попросила номер карти, на яку можливо перерахувати гроші, прізвище, імя, по-батькові та номер телефону отримувача. Дружина повідомила позивача, що буде здійснено перерахунок коштів у розмірі 800,00 грн. на його картковий рахунок в ПриватБанку. На мобільний номер позивача зателефонував чоловік, який представився співробітником корпоративного сектору ПриватБанку, та попросив уточнити інформацію для проведення платежу в ручному режимі. Потім сказав, що надішле на мобільний телефон позивача пароль, який позивач повинен буде йому повідомити. Позивач виконав прохання вказаної особи та надав останньому відповідну інформацію, оскільки був впевнений, що це дійсно співробітник банку. Після того, як позивач надав інформацію вказаній особі, останній одразу кинув слухавку. В той же момент позивач набрав службу технічної підтримки Приватбанку за номером 3700, але поки чекав з'єднання з оператором, отримав смс-повідомлення про списання з його банківського рахунку всіх коштів, які там знаходились, у сумі 7464,04 грн. Оператор повідомив позивача, що грошові кошти з його картки були перераховані на іншу картку за допомогою електронної системи Портмоне. 10.02.2015 року позивач звернувся до правоохоронних органів і написав заяву про скоєння кримінального правопорушення, проте на сьогоднішній день винні особи не знайдені. Позивач вважає, що підставою для шахрайства була саме бездіяльність відповідача та його недосконала система безпеки при використанні платіжних карток в мережі Інтернет. Пізніше позивач зателефонував до адміністрації електронної системи Портмоне та отримав інформацію щодо того, в який час було здійснено переказ, в якому банку був відкритий рахунок, на який були зараховані кошти позивача. Крім того, позивача було повідомлено, що для здійснення операції з переказу грошових коштів з картки на картку система Портмоне вимагає внесення наступних реквізитів: номер картки відправника, строк дії карти та секретний CVV2 код, який забезпечує проведення операцій по картковому рахунку від можливих шахрайських дій в Інтернет ресурсах (про даний код позивача не питали і він його ніколи нікому не повідомляв.) За словами керівництва ТОВ Портмоне, правильність секретного CVV2 кду перевіряє банк, в якому відкритий рахунок. Проте, відповідачем цей код, як виявилось, не перевіряється, в полі для коду можна ввести будь-які три цифри, на відміну від інших банків, які не проводять транзакцію у разі некоректного введеного CVV2 коду. Крім того, списання коштів з рахунку позивача відбулось одним платежем на вказану вище суму. Проте на його рахунку був встановлений ліміт для електронних платежів, який складав 500,00 грн. на місяць, більше цієї суми без зміни ліміту провести платежі в мережі Інтернет з рахунку було неможливо. Проте на час здійснення незаконного списання з картки позивача грошових коштів, цей ліміт банком не було застосовано. Таким чином, з урахуванням того, що від позивача не надходило заяв на збільшення ліміту для здійснення платежів в мережі Інтернет, відповідальність за безпідставно списані з його картки грошові кошти повністю несе відповідач. При розголошенні сторонній особі надісланого позивачу в смс-повідомленні коду, позивач був впевнений, що за відсутності CVV2 коду та строку дії картки, а також враховуючи розмір ліміту, більше 500,00 грн. з картки зняти неможливо. Крім того, діями відповідача йому була завдана моральна шкода, яку позивач оцінює в розмірі 3000,00 грн.

Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримали в повному обсязі.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог.

В обґрунтування заперечень зазначив, що дії банку по списанню грошових коштів відповідали чинному законодавству України. Позивачем було розголошено персональну інформацію щодо належної йому банківської картки сторонній особі по телефону, в зв'язку з чим банк не може нести відповідальність за списання грошових коштів. Крім того, інтернет-ліміт, про розмір якого зазначав банк у відповідях на звернення позивача, не може бути застосований судом при вирішенні даної цивільної справи. Також представник відповідача не заперечував, що з кредитної картки позивача шляхом одноразової транзакції 09.02.2015 року були списані грошові кошти в розмірі 7464,04 грн.

Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні ним правовідносини.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є клієнтом ПАТ КБ Приватбанк, що підтверджується анкетою заявою позивача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку. Останнім було оформлено та видано позивачу платіжну (кредитну) картку № 264205.

Як вбачається з відповіді Управління боротьби з кіберзлочинністю МВС України № 37/7-186 від 28.08.2015 року, звернення позивача щодо вчинення невідомими особами шахрайських дій, пов'язаних з несакціонованим списанням коштів у сумі 7463,00 грн. з платіжної картки № 264205, було направлено до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області, де слідчим відділом 14.08.2015 року за вказаним фактом розпочато кримінальне провадження № 0001736, внесене до ЄРДР за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 190 КК України.

У відповіді ТОВ Портмоне від 01.07.2015 року, на запит позивача було повідомлено, що перевірку коректності введених даних може провести виключно банк -емітент, так як запит надається безпосередньо на банк в момент проведення платежу. Проведення транзакції без введення CVV неможливо в системі інтернет платежів. При проведенні транзакції по технології 3D secure емітент може не перевіряти CVV код карти. Проте, це не означає, що його непотрібно буде вводити в момент платежу.

Відповідно до статті 1067 ЦК України, договір банківського рахунка укладається для відкриття клієнтові рахунка у банку на умовах, погоджених сторонами.

Згідно із статтею 1066 ЦК України, за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцю рахунку), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунку та проведення інших операцій за рахунком. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Частиною першою статті 1068 ЦК України визначено, що банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Відповідно до ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки.

Правовідносини у сфері функціонування платіжних систем і систем розрахунків в Україні, проведення переказу коштів у межах України, відповідальності суб'єктів переказу, а також загального порядку здійснення нагляду за платіжними системами регулюються Законом України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Згідно п. 1.27 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», платіжна картка - це електронний платіжний засіб у вигляді емітованої в установленому законодавством порядку пластикової чи іншого виду картки, що використовується для ініціювання переказу коштів з рахунка платника або з відповідного рахунка банку з метою оплати вартості товарів і послуг, перерахування коштів зі своїх рахунків на рахунки інших осіб, тримання коштів у готівковій формі в касах банків через банківські автомати, а також здійснення інших операцій, передбачених відповідним договором.

Відповідно до статті 6 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», порядок відкриття банками рахунків та їх режими визначаються Національним банком України. Умови відкриття рахунка та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом - власником рахунка.

Пунктом 1.5. Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 № 492, передбачено, що Умови відкриття рахунку та особливості його функціонування передбачаються в договорі, що укладається між банком і його клієнтом, і не повинні суперечити вимогам цієї Інструкції.

Згідно п. 2.1.1.2.6. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, які згідно анкети-заяви позивача складають укладений між сторонами договір про надання банківських послуг, картка може бути використана Держателем для оплати товарів і послуг, отримання / внесення готівкових грошових коштів у банківських установах і через банкомати, з метою інших банківських операцій, передбачених Договором. З використанням Картки Клієнт отримує можливість здійснювати операції через віддалені канали обслуговування (п. 2.7. Умов та Правил);

Згідно п. 2.1.1.9.5. Умов і Правил надання банківських послуг, встановлених ПАТ КБ Приватбанк, держатель зобов'язується: не повідомляти ПІН, постійний пароль, одноразові паролі і контрольну інформацію; не передавати Картку (її реквізити) для здійснення операцій іншими особами, вживати необхідних заходів для запобігання втрати, пошкодження, розкрадання Карти; нести відповідальність за операціями, здійсненими з використанням ПІНа, постійного пароля, одноразових паролів, операціями по зміні ПІНу.

Відповідно до 2.1.1.2.20. Умов і Правил надання банківських послуг, Клієнт несе повну відповідальність за несанкціоноване отримання грошових коштів з карткового рахунку третіми особами. Згідно п. 2.1.1.5.10., Клієнт повинен вживати заходів щодо запобігання втрати (розкрадання) Карток, ПІНа (персонального ідентифікаційного номера) або інформації, нанесеної на карту і магнітну смугу, або їх незаконного використання.

Пунктом 2.1.1.9.8. Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що відповідальність за всі операції, проведені в межах лімітів, збільшених за розпорядженням Клієнта, по картках, прив'язаних до карткового рахунку Клієнта, покладається на Клієнта.

Як встановлено судом з матеріалів справи, пояснень учасників судового розгляду та не заперечувалось відповідачем, позивач був користувачем платіжної картки, емітованої відповідачем, з якої 09.02.2015 року було списано грошові кошти в розмірі 7464,04 грн.

Судом з пояснень позивача встановлено, що останній порушив вказані вище вимоги щодо забезпечення безпеки розрахункових операцій за допомогою платіжної картки та надав сторонній особі під час телефонної розмови пароль для здійснення операцій з його платіжної карткою.

За таких обставин суд приходить до висновку, що списання грошових коштів з банківської картки позивача в межах встановленого ліміту, який дорівнював 500,00 грн., відбулось з вини позивача, в зв'язку з чим підстави для задоволення позову в частині стягнення з банку вказаних грошових коштів, відсутні.

При цьому суд не приймає до уваги доводи позивача відносно того, що, незважаючи на повідомлення ним сторонній особі паролю для операцій з платіжної карткою, списання коштів з його рахунку було би неможливим за умови належної організації банком системи безпеки в сфері проведення електронних платежів, оскільки всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини суду не надано. Так, пояснення позивача та його представника відносно того, що в ході проведеного ними експерименту з платіжною карткою виявилось можливим списати грошові кошти без введення необхідних кодів, суд не може визнати належним та допустимим доказом, яким може підтверджуватись вказана обставина.

Разом з тим суд вважає обґрунтованими доводи позивача відносно того, що у банку були відсутні підстави для списання грошових коштів в розмірі, що перевищував встановлений ліміт в сумі 500,00 грн.

Як вбачається з відповіді ПАТ КБ Приватбанк № 20.1.0.0./7-20150508/1907 від 17.08.2015 року, наданої на запит позивача, ліміт на проведення інтернет платежів з кредитної картки позивача станом на 10.01.2015 року становив 500,00 грн. Аналогічні дані щодо розміру ліміту платіжної картки позивача містяться і у наданих позивачем скриншотах інтернет-сторінок з сайту Приватбанка, на яких зафіксований обмін повідомленнями між позивачем та представником банку.

За таких обставин суд приходить до висновку, що банк безпідставно списав з платіжної (кредитної) картки позивача грошові кошти в розмірі, що перевищує встановлений ліміт на проведення інтернет платежів в сумі 500,00 грн., тобто в розмірі 6964,04 грн.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що формулювання ліміт на проведення інтернет платежів є некоректним та нечітко визначеним, оскільки зазначене формулювання використовувалось саме банком у письмовій відповіді на запит позивача та, на думку суду, є зрозумілим та вичерпним за змістом.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Таким чином, уклавши договір кредиту, позивач отримав у власність грошові кошти, надані йому банком в якості кредиту.

За таких обставин суд приходить до висновку щодо обґрунтованості позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в розмірі 6964,04 грн., які безпідставно, в порушення встановленого банком ліміту, були списані банком з платіжної картки позивача.

Положеннями ст. 1073 ЦК України передбачено, що уразі безпідставного списання банком грошових коштів з рахунка клієнта, банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта.

Згідно ст. 217 ЦПК України, суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання.

Враховуючи обставини справи та положення ст. 1073 ЦК України, суд вважає за необхідне встановити порядок виконання рішення суду, згідно якого стягнуті грошові кошти повинні бути зараховані на рахунок (кредитну картку) позивача, з якого були безпідставно списані.

Щодо вимог в частині відшкодування моральної шкоди, то вони підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 2 ст. 22 Закону України Про захист прав споживачів, при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Суд приходить до висновку, що неправомірним діями відповідача, які полягали у безпідставному списанні грошових коштів з платіжної (кредитної) картки позивача та позбавленні останнього можливості користуватись вказаними грошовими коштами, які він отримав у власність згідно кредитного договору, позивачу було завдано моральну шкоду. Виходячи з характеру та обсягу душевних страждань, яких зазнав позивач, засад розумності, виваженості та справедливості, суд частково задовольняє позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди та стягує з відповідача на користь позивача в якості відшкодування моральної шкоди грошові кошти в розмірі 500,00 грн.

В позові в частині вимог про визнання дій відповідача незаконними, суд відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Способи захисту цивільних прав визначені ст. 16 ЦК України. Як вбачається з положень вказаної норми, одним із способів захисту цивільних прав є визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Чинним законодавством України не передбачено такого способу захисту цивільних прав, як визнання незаконними дій відповідача, який є господарським товариством.

Крім того, суд вважає, що достатнім та ефективним способом захисту прав позивача є задоволення вказаних вище позовних вимог про стягнення з відповідача грошових коштів та відшкодування моральної шкоди.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208-209, 212-215, 224-226 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 6964,04 грн. (шість тисяч дев'ятсот шістдесят чотири гривні чотири копійки) шляхом зарахування вказаної суми на платіжну картку № 264205, видану Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Приватбанк» на ім'я ОСОБА_1.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 500,00 грн. (п'ятсот гривень) в якості відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн. (двісті сорок три гривні шістдесят копійок).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.