Провадження № 2/760/6964/15
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - Усатової І.А.

за участю секретаря- Здорик Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Тимчасово виконуючого обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням та виселення із займаного житлового приміщення, суд -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року Тимчасово виконуючий обов'язки військового прокурора Київського гарнізону звернувся до суду з позовом в інтересах держави в особі Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням - кімнатою АДРЕСА_1 та виселення його з даного приміщення.

25.09.2015 року ухвалою судді відкрито провадження в справі та призначено справу до судового розгляду.

11.11.2015 року представником відповідача до суду було подано клопотання про залишення позову без розгляду.

Подане клопотання обґрунтоване тим, що звертаючись до суду з позовом в інтересах Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до відповідача, будь-якого правового обґрунтування свого права, з точки зору положень п. 2 ст. 121 Конституції України та Закон України «Про прокуратуру», на таке звернення до суду прокурор у позові не навів.

11.11.2015 року прокурор в судовому засіданні просив суд, надати йому строк для надання обґрунтованих заперечень на клопотання представника відповідача про залишення позову без розгляду.

Однак, не зважаючи на те, що в судовому засіданні було оголошено перерву і надано прокурору достатній строк для надання обґрунтованих заперечень на клопотання представника відповідача, проте, прокурором жодних заперечень суду надано не було і в судове засідання 18.12.2015 року він не з'явився.

18.12.2015 року представником відповідача до суду було подано клопотання про розгляд справи за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позову заперечував, клопотання про залишення позову без розгляду підтримав та просив суд його задовольнити.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про залишення позову без розгляду, виходячи з наступного.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.

Згідно ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Питання участі у цивільному процесі органів та осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, визначено ст. 45 ЦПК України.

Відповідно до частини 2 даної статті з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві (заяві) самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Відповідно до п. 2 ст. 121 Конституції України на прокуратуру покладається представництво інтересів громадян або держави в суді у випадках, визначених законом.

Таким законом є, зокрема, Закон України «Про прокуратуру».

Відповідно до ст.23 даного Закону представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.

Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.

Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб'єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Згідно п.3 ч.3 даної статті не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній.

В Рішенні Конституційного Суду України від 8 квітня 1999 року № 3-рп/99(справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) роз»яснено, що для вирішення справи суттєвим вбачається з'ясування поняття «інтереси держави». У процесі дослідження встановлено, що державні інтереси закріплюються як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб'єктів права власності та господарювання тощо.

З врахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обгрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення абзацу четвертого частини першої статті 2 Арбітражного процесуального кодексу України в контексті пункту 2 статті 121 Конституції України треба розуміти так, що прокурори та їх заступники подають до арбітражного суду позови саме в інтересах держави, а не в інтересах підприємств, установ і організацій незалежно від їх підпорядкування і форм власності.

Прокурор або його заступник самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, в чому полягає порушення інтересів держави чи в чому існує загроза інтересам держави, і ця заява, за статтею 2 Арбітражного процесуального кодексу України, є підставою для порушення справи в арбітражному суді.

Під представництвом прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді за змістом пункту 2 статті 121 Конституції України та статей 2 і 29 Арбітражного процесуального кодексу України треба розуміти правовідносини, в яких прокурор, реалізуючи визначені Конституцією України та законами України повноваження, вчиняє в суді процесуальні дії з метою захисту інтересів держави.

Звертаючись до суду з позовом в інтересах Державного підприємства «Київський автомобільний ремонтний завод» до відповідача будь-якого правового обґрунтування свого права на таке звернення до суду прокурор у позові не навів.

Представник прокуратури в судовому засіданні пояснив, що такою підставою для звернення до суду прокуратури з таким позовом є та обставина, що підприємство неналежним чином здійснювало свої повноваження та не зверталося за власною ініціативою до суду з таким позовом.

Крім того зазначила, що на даний час немає єдиного поняття «державне підприємство», а тому вважає правомірним звернення прокурора до суду.

З урахуванням викладеного вище, оціночності поняття «інтереси держави», підстав звернення прокурора до суду, приведених у позові, суд вважає, що ці підстави не відповідають вимогам ст.23 Закону України «Про прокуратуру» та ст.45 ЦПК України, а тому позов підлягає залишенню без розгляду.

Точка зору представника прокуратури, висловлена в судовому засіданні з цього приводу, з врахуванням викладеного вище, не може бути прийнята до уваги.

При цьому суд зважає на те, що з точки зору ч.2 ст.207 ЦПК України особа, заяву якої залишено без розгляду, після усунення умов, що були підставою для цього, має право звернутися до суду повторно.

Керуючись ст.ст.30, ч.2 ст.45, 207 п.2 ч.1 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Справу за позовом Тимчасово виконуючого обов'язки військового прокурора Київського гарнізону в інтересах держави в особі Державного підприємства» Київський автомобільний ремонтний завод» до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користуватися жилим приміщенням та виселення із займаного житлового приміщення - залишити без розгляду.

Роз'яснити, що залишення позову без розгляду не перешкоджає повторному зверненню до суду після усунення підстав, які стали підставою для цього.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п'яти днів з дня її проголошення до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції.

У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: