Провадження №2/761/187/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м.Києва у складі:

головуючого судді Савицького О.А.

при секретарі Личак М.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Аріон-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа інновейшн груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 18.11.2011 року звернувся до суду з позовом до ТОВ «Медіа Інвест Груп», ПрАТ «Аріон-Інвест» про відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що Шевченківським районним судом м.Києва розглядалася цивільна справа за його позовом про поновлення на роботі на посаді головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета». Зауважує, що він вважає своє звільнення незаконним і, що газета, намагаючись уникнути відповідальності через його незаконне звільнення, змінила свого власника. Оскільки підстав для його звільнення не було, за сумісництвом він не працював, посади в.о. головного редактора він не обіймав, просить суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» надати йому довідки про справжні доходи в 2007 та 2008 роках, розрахункові листи та копії всіх наказів які його стосуються, поновити його на роботі в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», стягнути з ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» невиплачену позивачу частину зарплати за березень 2008 року у сумі 12625 грн., стягнути за ст. 117 КЗпП з ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.04.2008 році по день поновлення його на роботі, виходячи із суми 25250 грн. за кожний місяць, стягнути за ст. 237-1 КЗзП з ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на мою користь відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із незаконним звільнення в розмірі 1 мільйон грн., за ст. 41 КЗпП винести окрему ухвалу суду щодо дій ОСОБА_3 і за ст. 237 КЗпП покласти на нього матеріальну відповідальність за звільнення позивача.

Згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Києва від 02.03.2012 року, за клопотанням позивача, вказана цивільна справа була об'єднана в одне провадження з іншою цивільною справою за його позовом до ТОВ «Медіа Інвест Груп», ПрАТ «Аріон-Інвест» (правонаступника ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості»), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди.

Згідно з даною справою, позивач позовні вимоги обґрунтовує тим, що, починаючи із 04.09.2006 року він працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»на посаді заступника головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета» за сумісництвом, зауважуючи при цьому, що фактично іншої роботи він не мав, оскільки був незаконно відсторонений з посади директора у ТОВ «Комерсант Україна», де 10 жовтня 2007 року він був звільнений за прогул тривалістю 370 днів. Крім того, зауважує, що трудову книжку він отримав лише 10.04.2008 року. Вказує, що 03.05.2007 року третя особа видала наказ № 56-к про його переведення з посади заступника головного редактора на посаду головного редактора і, що у подальшому вказаний оригінал наказу був знищений, а іншим підміненим наказом його було призначено в.о. головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета», зауважуючи на тому, що в період із 11 .05. 2007 року і по 08 .04. 2008 року у вихідних даних газети, зазначалося «Головний редактор ОСОБА_1». Вказує, що 07.04.2008 року наказом № 42 його було звільнено з суміщуваної роботи, у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником і, що підставою наказу є Протокол № 12 від 07.04.2008 року. Оскільки вважає, що звільнення за статтею 43-1 Кодексу законів про працю України є порушенням діючого законодавства, крім того, оскільки на момент звільнення він не був сумісником, просить суд ухвалити судове рішення, яким, з урахуванням уточнень до позовної заяви, поновити його на посаді головного редактора друкованого засобу масової інформації газети «Економічні відомості щоденна газета», стягнути із відповідачів у солідарному порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі два мільйони гривень, стягнути із відповідачів у солідарному порядку невиплачену на час звільнення частину заробітної плати у розмірі 20000 грн.; відшкодувати із відповідачів, у солідарному порядку, моральну шкоду у розмірі одного мільйона гривень; зобов'язати відповідачів видати йому довідку про справжні доходи в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»у 2007 та 2008 роках, розрахункові листи та копії всіх наказів, які його стосуються; зобов'язати відповідачів оплатити йому офіційно оформлене відрядження до міста Давос (Швейцарія) у січні 2008 року, яке не було оплачене, визнати недійсною угоду від 09 січня 2008 року про передачу прав на домен Isvestia.info, укладену між ним та ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», зобов'язати відповідачів повернути у його власність домен Isvestia.info та відшкодувати йому збитки, через незаконне заволодіння його майном у розмірі 200 000 грн. та моральну шкоду у розмірі 100 000 грн.; зобов'язати відповідачів вчинити дії з перереєстрації на його ім'я друкованого засобу масової інформації газети «Економічні відомості щоденна газета»

Крім того, позивачем ОСОБА_1 в порядку ст. 31 ЦПК України остаточно визначившись з позовними вимогами, подав до суду заяву в якій просив: зобов'язати ПрАТ «Аріон-Інвест» надати йому довідки про справжні доходи в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» в 2007 та 2008 роках, розрахункові листки та копії всіх наказів, які його стосуються; поновити позивача на роботі на посаді головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», права на яку зараз має відповідач TOB«Медіа Інновейшн Груп»; стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів невиплачену йому частину зарплати за березень 2008 року у сумі 2500 доларів США за курсом Національного банку України на день нового рішення суду в цій справі; стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів за ст. 117 КЗпП на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.04.2008 року по день поновлення на роботі, виходячи із суми у сумі 5 тисяч доларів США за кожний місяць вимушеного прогулу за курсом Національного банку України на день нового рішення суду в цій справі: з 07.04.2008 року до 6 червня 2014 року мине 6 років та 2 місяці (74 місяці), курс 1 дол.=12 грн., 74x5000x12=4440000, тобто 4 мільйони 440 тисяч грн. на 06.06.2014 року; стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів за ст. 237-1 КЗпП на користь позивача відшкодування моральної шкоди, пов'язаної із незаконними звільненням та судовими рішеннями в цій справі, -1 мільйон гривень; за ст. 41 та частиною 4 ст. 97 КЗпП винести окрему ухвалу суду щодо дій третьої особи ОСОБА_3 і за ст. 237 КЗпП покласти на нього матеріальну відповідальність за моє незаконне звільнення; зобов'язати усіх трьох відповідачів солідарно оплатити йому офіційно оформлене відрядження до міста Давос (Швейцарія) в січні 2008 року, яке не було оплачено бухгалтерією ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»; зобов'язати усіх трьох відповідачів солідарно повернути у мою власність домен ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до чинного рішення від 21.06.2011 року судді Фролової, вчинивши відповідні дії з перереєстрації його на моє ім'я, та відшкодувати йому збитки за повторне незаконне заволодіння моїм майном й зухвале невиконання судового рішення 500 тисяч гривень та моральну шкоду 100 тисяч гривень; визнати, що з вересня 2006 року позивач працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» на посаді заступника головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета» не за сумісництвом, оскільки з 1 жовтня 2006 року позивач не працював директором інформаційного центру TOB «Комерсант-Україна», де цю посаду обіймав ОСОБА_6; визнати, що після фактичного звільнення з 01 жовтня 2006 року та формального звільнення із 10 жовтня 2007 року за прогул у 370 днів з TOB «Комерсант-Україна» позивач не працював за сумісництвом, у тому числі і на день звільнення 07 .04. 2008 року, та не мав іншої роботи одночасно з роботою в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»; визнати, що наказ від 03 .05. 2007 року за № 56-к про переведення позивача з посади заступника головного редактора на посаду головного редактора був виданий на підставі заяви позивача про переведення на посаду саме головного редактора; визнати що наказ № 56-к від 03.05.2007 року було незаконно змінено третьою особою ОСОБА_3 шляхом дописування букв «в.о.» до посади головного редактора; визнати недійсним наказ № 56-к від 03 .05. 2007 року в другій редакції з буквами «в.о.»; визнати, що посади в.о. головного редактора відповідач не мав впродовж всього часу роботи позивача у 2006-2008 роках; визнати дійсним наказ № 56-к від 03 .05. 2007 року в першій редакції про переведення позивача на посаду головного редактора; визнати незаконним та скасувати наказ № 42 від 07 .04. 2008 року про звільнення позивача на підставі ст. 43-1 КЗпП України; визнати незаконним та нечинним протокол № 12 від 07 .04. 2008 року, укладений між ПрАТ «Аріон-Інвест» та ТОВ «Медіа Інвест Груп»; визнати наказ про звільнення позивача № 42 та протокол № 12 від 07 .04. 2008 року такими, що грубо порушують вимоги Кодексу законів про працю України та рішення Конституційного Суду України; визнати, що керівництво ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» 10 жовтня 2007 року було офіційно поінформовано про звільнення позивача з ТОВ «Комерсант-Україна» телеграмо; визнати, що ТОВ «Медіа Інвест Груп» та ПрАТ «Аріон-Інвест» понад чотири місяці не виконували перше рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення заробітку, яке підлягало негайному виконанню, проте було скасовано другим рішенням апеляційного суду, яке пізніше було скасовано Верховним Судом України; зобов'язати ПрАТ «Аріон-Інвест» анулювати нечинні та фальшиві записи у дублікаті трудової книжки позивача в частині щодо запису про переведення на посаду в.о. головного редактора за сумісництвом та щодо незаконного звільнення за статтею 43-1 Кодексу законів про працю України; зобов'язати ТОВ «Медія Інновейшн Груп» перереєструвати на ім'я позивача газету «Економічні відомості щоденна газета», яку було незаконно перереєстровано без згоди позивача, як головного редактора, спочатку з ПрАТ «Аріон-Інвест» на ТОВ «Медіа Інвест Груп», а потім з «Медіа Інвест Груп» Медія Інновейшн Груп» (а.с. 119 - 121). При тому, що позивачем самі позовні вимоги змінювалися, обґрунтування цих вимог та мотиви залишалися без змін.

Ухвалою суду від 16.12.20015 року було закрите провадження в даній справі в частині вимог щодо зобов'язання усіх трьох відповідачів солідарно повернути у власність позивача домен ІНФОРМАЦІЯ_1 відповідно до чинного рішення від 21.06.2011 року судді Фролової, вчинивши відповідні дії з його перереєстрації на ім'я позивача, та відшкодувати йому збитків за повторне незаконне заволодіння моїм майном й зухвале невиконання судового рішення 500 тисяч гривень та моральну шкоду 100 тисяч гривень.

Позивач в судове засідання не з'явився, в матеріалах справи міститься безліч заяв про слухання справи у його відсутність.

Представники відповідачів ТОВ «Медія Інвест Груп» та ТОВ «Медіа інновейшн груп» в судове засідання не з'явилися, через канцелярію суду подали заяви про слухання справи у їх відсутність.

Відповідач ПрАТ «Аріон-Інвест» та третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилися, своїх представників чи письмових заперечень до суду не направили, про день та час слухання справи повідомлялися.

Враховуючи, що всі учасники судового процесу повідомлялися про розгляд справи належним чином, від позивача є заява про розгляд справи у його відсутність, справа в провадженні суду перебуває тривалий час, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін.

Дослідивши зібрані в справі письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав.

Перевіряючи обставини справи судом встановлено, що відповідно до наказу Голови правління Закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні відомості» № 108-к від 04.09.2006 року, позивача було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду заступника головного редактора з окладом згідно штатного розпису, з випробувальним терміном на три місяці (а.с.22, том І).

Підставою є заява позивача від 04.09.2006 року (а.с.21, том І).

Відповідно до наказу Генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» № 56-к від 03.05.2007 року, із 03.05.2007 року позивача переведено на посаду в.о. головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета», з окладом згідно штатного розпису з випробувальним терміном на три місяці (а.с.24, том І).

Підставою є заява позивача від 03.05.2007 року (а.с.23, том І).

Згідно наказу Генерального директора Закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні відомості»№ 42 від 07.04.2008 року, із 07.04.2008 року позивача звільнено з посади виконуючого обов'язки Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», яку він обіймав за сумісництвом.

Підставою є Протокол № 12 від 07 .04. 2008 року (а.с.25, том І).

Як вбачається із Протоколу №12 засідання Наглядової ради Закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні відомості» від 07.04.2008 року з порядком денним про надання попередньої згоди Генеральному директору на звільнення ОСОБА_1 з посади виконуючого обов'язки Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета» та надання попередньої згоди Генеральному директору Товариства на призначення Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», Генеральному директору, у відповідності до абзацу четвертого частини 1 статті 43-1 КЗпП України надано попередню згоду на звільнення позивача із 07.04.2008 року із вказаної посади та на призначення із 08.04.2008 року Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета» ОСОБА_8 (а.с.26, том І).

Відповідно до наказу Генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» № 44 від 08.04.2008 року, ОСОБА_8 призначено із 08.04.2008 року Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета». Підставою є заява ОСОБА_8 та Протокол № 12 від 07.04.2008 року (а.с.27, том І).

Як вбачається із матеріалів справи, згідно із пунктом 12.6 статті 12, пункту 11.7 та підпункту 6 пункту 11.7.6. статті 11 Статуту ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» (в редакції від 13.02.2007 року) дії, які потребують попереднього одержання дозволу Наглядової ради, Генеральний директор вчиняє лише після одержання такого дозволу в порядку, передбаченому Статутом та внутрішніми документами Товариства.

До компетенції Наглядової ради належить надання Генеральному директору попередньої згоди на призначення, переведення та звільнення головних редакторів друкованих видавництв, засновником яких є Товариство; головного бухгалтера та керівника підрозділу юридичного забезпечення Товариства.

Враховуючи викладене, суд не може погоджуватися з доводами позивача в частині того, що він працював на посаді Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», оскільки він не надав суду жодного доказу в частині щодо надання Наглядовою радою попереднього дозволу Генеральному директору Закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні відомості» на його призначення (переведення) на вказану посаду.

Крім того, оспорюючи своє звільнення, позивач також заперечує застереження в наказі № 56-к від 03.05.2007 року про його переведення із заступника Головного редактора на посаду в.о. Головного редактора, наполягаючи на тому, що у дійсному наказі з аналогічними реквізитами, який ніби-то був сфальсифікований третьою особою, було зазначено про його переведення на посаду саме Головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета». Проте, у зазначеному наказі відсутня така підстава, як Протокол засідання Наглядової ради.

Крім того, наполягаючи на тому, що він працював на посаді Головного редактора і, що, починаючи із 11.05.2007 року і по 08.04.2008 року у вихідних даних газети про нього зазначалося, як Головний редактор газети, проте, у заяві від 03.09.2007 року, позивач зазначив свою посаду саме як в.о. Головного редактора та просив перевести його саме із посади в.о. Головного редактора на посаду Головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета», починаючи із 03.09.2007 року (а.с.28, том І).

Як вбачається із матеріалів справи, на вказаній заяві міститься резолюція третьої особи від 03.09.2007 року наступного змісту: «Погоджено, для оформлення протоколу Наглядової Ради».

За таких обставин, суд приходить до висновку, що 03.05.2007 року позивач був переведений на посаду в.о. Головного редактора і, що станом на 03.09.2007 року він також обіймав посаду саме в.о. Головного редактора, а тому суд вважає, що в установленому статутом ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» порядку, Головним редактором газети «Економічні відомості щоденна газета», позивач не призначався та не переводився.

Позивач також наполягає на тому, що він працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» не за сумісництвом, мотивуючи тим, що його єдиним та основним місцем роботи було вказане товариство, однак суд не може погодитися з позицію позивача в цій частині, виходячи з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 21 КЗпП України, працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

За змістом пункту 1 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України від 28.06.1993 року № 43, сумісництвом вважається виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового контракту у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві, в установі, організації або у громадянина (підприємця, приватної особи) за наймом. Для роботи за сумісництвом згоди власника або уповноваженого ним органу за місцем основної роботи не потрібно.

Судом встановлено, що 04.09.2006 року, відповідно до поданої заяви від 04.09.2006 року, ОСОБА_1 було прийнято на роботу за сумісництвом на посаду заступника Головного редактора з окладом згідно штатного розпису, з випробувальним терміном на три місяці.

За змістом ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи, згідно рішення Печерського районного суду м.Києва від 25.02.2009 року, яке набрало законної сили, позивач з 01.06.2005 року працював директором інформаційного центру ТОВ «Комерсант-Україна», правонаступником якого є ЗАТ «Комерсант-Україна». Наказом № 101007 КУ-1 від 10 жовтня 2007 року був звільнений із займаної посади на підставі п.4 ст. 40 КЗпП України за прогули без поважних причин з 05.10.2006 року і по 09.10.2007 року (а.с.129-131, том ІІ).

Зазначені обставини ОСОБА_1 трактує, як доказ своєї роботи у ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», як за основним місцем роботи, проте, суд не може погодитися з такими доводами позивача враховуючи наступне.

Відповідно до частини 3 статті 24 Кодексу законів про працю України, укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу.

Судом встановлено, що позивач був зарахований на роботу, як працівник за сумісництвом, оскільки заяви про його зарахування, як за основним місцем роботи, він не подавав. Впродовж всього періоду роботи у ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», його трудова книжка була відсутня.

Крім того, за інформацією ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» від 25.07.2008 року за № 115, за весь період роботи позивача, починаючи із 04.09.2006 року і по 07.04.2008 року, бухгалтерією підприємства на підставі табелів обліку робочого часу проводилися нарахування щодо позивача, як на сумісника, зокрема, індексація заробітної плати позивача не проводилася та не сплачувався комунальний податок (а.с. 36 том І).

Разом з тим, як вбачається із матеріалів справи, згідно табелів обліку робочого часу, позивач працював, як сумісник (а.с.24-26, том ІІ).

Суд не погоджується з позицію ОСОБА_1 в частині щодо того, що оскільки його трудова книжка знаходилася у ЗАТ «Комерсант-Україна», де він не працював та був звільнений за прогул, тому основним його місцем роботи автоматично стало ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», оскільки право на працю - це виключне право працівника, у тому числі щодо шляхів його реалізації. Тому, через відсутність заяви позивача про прийняття його на роботу до ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», як за основним місцем роботи, суд приходить до висновку, що позивач працював у ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» за сумісництвом.

Відповідно до пункту 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ, організацій, затвердженого спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України та Міністерства фінансів України «Про затвердження Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій»від 28 червня 1993 року № 43, звільнення з роботи за сумісництвом провадиться з підстав, передбачених законодавством, а також у разі прийняття працівника, який не є сумісником, чи обмеження сумісництва у зв'язку з особливими умовами та режимом праці без виплати вихідної допомоги.

Відповідно до листа в.о. Генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» від 25.07.2008 року за № 114, ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» профспілкового органу не має (а.с.37, том І).

З урахуванням викладеного, судом встановлено, що оскільки іншого працівника, (ОСОБА_8), який не є сумісником, було призначено Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета»в порядку, передбаченому статутом Закритого акціонерного товариства «Видавництво «Економічні відомості», де профспілковий орган був відсутній, позивач, як сумісник, був звільнений із дотриманням норм діючого трудового законодавства.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3, який видав наказ про його звільнення ОСОБА_1, станом на 20.02.2008 року працював в апараті Ради національної безпеки і оборони України на посаді керівника департаменту (а.с. 145, том ІІІ). З цих підстав позивач зазначає, що наказ про його звільнення прийнятий не уповноваженою особою, тому з цих підстав також просив його скасувати.

Проте, суд не погоджується із позицією сторони позивача в цій частині, з таких підстав.

За змістом ч.1 ст. 62 Закону України «Про акціонерні товариства» посадовими особами органів акціонерного товариства не можуть бути державні службовці.

Отже, відповідно до норм закону, відповідальність настає лише щодо самого такого державного службовця, разом з тим таке порушення не тягне за собою скасування наказів, які ним видавалися, як виконавчим органом господарюючого суб'єкта.

Враховуючи викладене, підстав для визнання незаконним та скасування наказу Генерального директора ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» № 42 від 07.04.2008 року, про звільнення Позивача із 07.04.2008 року з посади виконуючого обов'язки Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», яку він обіймав за сумісництвом, не вбачається.

Позивач також просить суд визнати, що наказ від 03.05.2007 року за № 56-к про переведення його з посади заступника Головного редактора на посаду Головного редактора виданий на підставі його заяви про переведення його на посаду саме Головного редактора.

Позов в цій частині також є безпідставним, оскільки без згоди Наглядової ради ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», позивач не міг бути призначений (переведений) на посаду Головного редактора.

Позов в частині щодо визнання наказу № 56-к від 03.05.2007 року таким, що підроблений ОСОБА_3, шляхом дописування букв «в.о.» до посади ОСОБА_1, як головного редактора є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає, оскільки, фактично, зазначеною позовною вимогою позивач просить визнати Третю особу винною у вчиненні злочину, що суперечить конституційному принципу презумпції невинуватості, оскільки винуватість особи у вчиненні злочину встановлюється лише вироком, який набрав законної сили.

Позов в частині щодо визнання посади в.о. Головного редактора такою, що не існувала впродовж всього часу роботи позивача у 2006-2008 роках в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» є також безпідставним, оскільки, така посада відсутня і у класифікаторі професій. Застереження «в.о.» свідчить не про назву посади, а лише про тимчасове покладення на працівника відповідних функціональних обов'язків, згідно певної посади. У даному випадку, посади Головного редактора, що чинним законодавством не забороняється.

Позовна вимога в частині щодо визнання дійсним наказу № 56-к від 03.05.2007 року про переведення позивача на посаду саме Головного редактора є також безпідставною, оскільки в ході судового розгляду справи судом встановлено, що без рішення Наглядової ради ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», якого не існувало, позивач не міг бути переведеним та фактично не переводився на посаду Головного редактора газети «Економічні відомості щоденна газета», а тому позов в частині щодо визнання дійсним неіснуючого наказу задоволенню не підлягає.

Крім того, позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати нечинним Протокол № 12 від 07.04.2008 року та таким, що грубо порушує вимоги Кодексу законів про працю України та Рішення Конституційного Суду України.

Позов в цій частині є безпідставним, оскільки за змістом пунктів 11.1, 11.7, підпункту 6 пункту 11.7.6. статті 11 Статуту ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», у товаристві з числа акціонерів створюється Наглядова рада, яка здійснює контроль за діяльністю Генерального директора та захист прав акціонерів.

До компетенції Наглядової ради належить надання Генеральному директору попередньої згоди на призначення, переведення та звільнення головних редакторів друкованих видавництв, засновником яких є Товариство.

Судом встановлено, що 07.04.2008 року відбулося засідання Наглядової ради ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості» за участю Генерального директора ОСОБА_3, з порядком денним про надання попередньої згоди Генеральному директору на звільнення Позивача з посади виконуючого обов'язки Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета» та надання попередньої згоди Генеральному директору Товариства на призначення Головного редактора друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета», за результатом якого було надано попередню згоду на звільнення позивача, який був сумісником, із займаної посади та на призначення ОСОБА_8 Головним редактором друкованого засобу масової інформації «Економічні відомості щоденна газета». Вказане засідання відбулося при повному кворумі (а.с. 14, том ІІ).

Оскільки позивач в цій частині позовних вимог обрав спосіб захисту, який не передбачений законом, зокрема, просить визнати нечинним протокол Наглядової ради ЗАТ «Видавництво «Економічні відомості», яким зафіксовано хід самого засідання та прийняті на засіданні рішення, позов є безпідставним та таким, що задоволенню не підлягає в цій частині.

Крім того, позивач просить визнати, що керівництво ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості» 10.10.2007 року було офіційно поінформовано про його звільнення з ТОВ «Комерсант-Україна» телеграмою.

Позов в цій частині також задоволенню не підлягає, оскільки відповідно до статті 31 Конституції України, кожному гарантується таємниця листування, телеграфних розмов, телеграфної та іншої кореспонденції. Винятки можуть бути встановлені лише судом у випадках, передбачених законом, з метою запобігти злочинові чи з'ясувати істину під час розслідування кримінальної справи, якщо іншими способами одержати інформацію неможливо.

З огляду на викладене, оскільки охорона телеграфної кореспонденції гарантується Конституцією та законами України, направлення зазначеної телеграми, адресованої особисто позивачеві за місцем його роботи, не може вважатися таким, що є одночасним офіційним повідомленням керівництва ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», оскільки вказана кореспонденція останньому не адресувалася.

Крім того, позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким визнати, що ТОВ «Медіа Інвест Груп» та ПрАТ «Аріон-Інвест» понад чотири місяці не виконували рішення суду в частині про його поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах місячного платежу, яке підлягало негайному виконанню.

Позов із заявлених підстав також не підлягає задоволенню, оскільки рішення суду про поновлення позивача на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасоване рішенням апеляційної інстанції, яким у задоволенні позову позивачеві було відмовлено у повному обсязі.

Крім того, позивач також просить суд ухвалити судове рішення, яким стягнути із відповідачів у солідарному порядку середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.04.2008 року по день поновлення на роботі у розмірі 4 мільйони 440 тисяч гривень та стягнути солідарно з усіх трьох відповідачів невиплачену на час звільнення частину заробітної плати у розмірі 2500 доларів США та відшкодувати моральну шкоду у розмірі одного мільйона гривень відшкодувати моральну шкоду, пов'язану із незаконними звільненнями та судовими рішення у розмірі 1 мільйон грн.

Позов в цій частині задоволенню не підлягає, з таких підстав.

За змістом статті 235 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до статті 237-1 Кодексу законів про працю України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи, що позивач був звільнений на законних підставах, правові підстави для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди відсутні.

Крім того, із матеріалів справи також вбачається, що при звільненні позивача, із ним був проведений повний розрахунок по заробітній платі у розмірі 13318,84 грн.

З урахуванням викладеного, безпідставною є також вимога позивача про зобов'язання ПрАТ «Аріон-Інвест» видати йому довідку про справжні доходи в ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості»у 2007 та 2008 роках, розрахункові листи та копії всіх наказів, які його стосуються, оскільки судом встановлено, що заробітна плата Позивачеві нараховувалася та виплачувалася відповідно до штатного розпису.

В ході судового розгляду справи вказаних обставин належними доказами позивач не спростував.

Крім того, Позивач просить суд ухвалити судове рішення, яким зобов'язати Відповідачів оплатити йому офіційно оформлене відрядження до міста Давос (Швейцарія) у січні 2008 року.

Вказана позовна вимога задоволенню не підлягає з таких підстав.

Як вбачається із матеріалів справи, на підставі службової записки Позивача з проханням відрядити його на чотири дні в період із 23 січня 2008 року і по 26 січня 2008 року, поданої керівництву ЗАТ «Видавництво «Економічні Відомості», з метою висвітлення світового економічного форуму в місті Давосі, Позивач дійсно перебував у зазначеному відрядженні, що підтверджується відповідним розпорядженням. Разом з тим, відповідно до Інструкції про службові відрядження в межах України та за кордон, затвердженої наказом Міністерства фінансів України від 13 .03. 1998 року № 59 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 10 червня 1999 року № 146), витрати за час перебування у відрядженні відшкодовуються лише за наявності підтвердних документів. Оскільки в ході судового розгляду справи, жодного підтвердного документу про перебування у зазначеному відрядженні Позивач суду не надав, підстав для задоволення позову в цій частині також не вбачається.

На рахунок вимог позивача щодо зобов'язання ТОВ «Медія Інновейшн Груп» перереєструвати на ім'я позивача газету «Економічні відомості щоденна газета», яку було незаконно перереєстровано без згоди позивача, як головного редактора спочатку з ПрАТ «Аріон-Інвест» на ТОВ «Медіа Інвест Груп», а потім з «Медіа Інвест Груп» Медія Інновейшн Груп», суд приходить до висновку, що оскільки ОСОБА_1 не працював на посаді головного редактора, то його згода не була потрібна для перереєстрації видання «Економічні відомості щоденна газета», а тому відмовляє в задоволенню позову в цій частині.

Разом з тим, ОСОБА_1 просить суд зобов'язати ПрАТ «Аріон-Інвест» анулювати нечинні та фальшиві записи у дублікаті трудової книжки позивача в частині щодо запису про переведення на посаду в.о. головного редактора за сумісництвом та щодо незаконного звільнення за статтею 43-1 Кодексу законів про працю України, проте враховуючи той факт, що оскільки судом не було встановлено, що вищевказані записи були нечинними або фальшивими, тому суд відмовляє у задоволені позову в частині таких позовних вимог.

Враховуючи, що судом не встановлено жодних порушення трудових прав позивача при його звільненні, то суд не вбачає законних підстав для задоволення даного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57 - 60, 79, 88, 169, 212 - 215, 223, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Аріон-Інвест», Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа Інвест Груп», Товариства з обмеженою відповідальністю «Медіа інновейшн груп», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_3, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення заборгованості по заробітній платі, зобов'язання вчинити дії, відновлення порушених трудових прав та відшкодування моральної шкоди.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м.Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Києва протягом 10 днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: