Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Колпакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_7, ОСОБА_8, про припинення права власності, стягнення грошової компенсації та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року про забезпечення позову,

встановила:

У серпні 2015 р. ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернулися до суду з вищезазначеним позовом. У заяві ОСОБА_9, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, про забезпечення позову остання просила забезпечити позов шляхом накладення арешту та заборони відчуження квартири АДРЕСА_1.

28.08.2015 р. Суворовський районний суд м. Одеси постановив ухвалу, якою частково задовольнив заяву представника позивачів про забезпечення позову. Наклав арешт та заборонив відчуження ? ч. квартири АДРЕСА_1, яка належить на праві власності ОСОБА_6.

ОСОБА_6 в апеляційній скарзі просить ухвалу суду першої інстанції скасувати, що зробити після скасуванні ухвали в скарзі не вказується. Посилається на те, що ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала викладені в апеляційній скарзі доводи та вимоги. Додатково просила постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

ОСОБА_4, ОСОБА_5 у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважали необхідним скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Посилалися на те, що відповідач має намір продати належну йому частину квартири. Деякий час між ними існувала угода про викуп у відповідача належної йому частини квартири, але у послідуючому останній відмовився від вказаних домовленостей. Застосований судом вид забезпечення позову є співмірним з позовними вимогами.

У судовому засіданні ОСОБА_4, ОСОБА_5 підтримали викладені у письмових запереченнях на апеляційну скаргу доводи та вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися у судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Постановляючи ухвалу про забезпечення позову, суд першої інстанції, врахувавши розмір позовних вимог, виходив з того, що неприйняття заходів мір по забезпеченню позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду (а. с. 58).

Колегія суддів вважає, що погодитися з такими висновками суду першої інстанції не можна, цього висновку суд дійшов з порушенням норм матеріально та процесуального права.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог.

Статтями 151, 152 ЦПК України передбачено, що суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Види забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до розяснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.06 р. № 9 "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з'ясувати обсяг позовних вимог, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про забезпечення позову не врахував вищевказаних вимог діючого процесуального законодавства, роз'яснень Пленуму Верховного Суду України. Застосував вид забезпечення позову, який не є співмірним з позовними вимогами.

Відповідно до позовної заяви ОСОБА_4, ОСОБА_5 (а. с. 2 4) предметом позову є: 1) припинення права власності ОСОБА_6 на належну йому ? частку квартири АДРЕСА_1; 2) стягнення з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 грошової компенсації вартості ? частини квартири АДРЕСА_1; 3) визнання за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 права власності на ? частину квартири АДРЕСА_1.

У позові ОСОБА_4, ОСОБА_5 посилалися на те, що квартира АДРЕСА_1 знаходиться у спільній частковй власності сторін. Як на правову підставу позовних вимог позивачі послалися на ст. 365 ЦК України.

Відповідно до ст. ст. 361, 362 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобовязаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця від отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. У разі продажу частки у праві спільної часткової власності з порушенням переважного права купівлі співвласник може предявити до суду позов про переведення на нього прав та обовязків покупця.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд не врахував вищевказаних вимог норм матеріального права. Враховуючи положення ст. ст. 362, 365 ЦК України дійшов помилкових висновків про співмірність позовних вимог з видом забезпечення позову, що неприйняття заходів мір по забезпеченню позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду, оскільки у будь-якому випадку позивачі мають переважне право купівлі належної ОСОБА_6 частки у квартирі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апелянта про порушення норм матеріального та процесуального права є обґрунтованими.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви представника позивачів про забезпечення позову.

За правилами п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з цього питання, якщо питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - задовольнити.

Ухвалу Суворовського районного суду м. Одеси від 28 серпня 2015 року про забезпечення позову скасувати. Постановити нову ухвалу.

У задоволенні заяви ОСОБА_9, представника ОСОБА_4, ОСОБА_5, шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_2 відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3