Справа № 645/8201/15-ц
Провадження № 2/645/2715/15
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2015 року Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого - судді Горпинич О.В.
за участю секретаря судового засідання Денісенко О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку,
Позивачка звернулася до суду із вищевказаним позовом, яким просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 45 у будинку № 11 по вул. Сонячній у м. Харкові, анулювати запис про реєстрацію ОСОБА_2 за даною адресою.
В обґрунтування позову посилається на те, що позивачка є власником однокімнатної квартири № 45 в б. № 11 по вул. Сонячній в м. Харкові, але у даній квартирі також зареєстрований її син ОСОБА_2, який з власної ініціативи виїхав з вказаної квартири у липні 2012 року, забравши свої речі. За останніми даними він проживає в м. Харкові зі своєю дружиною, але де саме невідомо. Комунальні послуги за квартиру позивачка сплачує самостійно, відповідач за комунальні послуги не сплачує. На прохання до відповідача добровільно виїхати та анулювати реєстрацію, останній відмовляється. Відповідач по теперішній час участі в утриманні житлового приміщенні не приймає, позивачка самостійно здійснює обовязки щодо утримання житла, проводить в квартирі поточні ремонти. Наявність реєстрації відповідача за вищевказаною адресою порушує її права як власника житла, що фактично позбавляє права безперешкодного володіння, користування та розпорядження належною їй власністю.
На підставі викладеного до суду було подано відповідний позов.
Позивачка в судове засідання не зявилася, проте присутня її представник ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності, підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просивши про їх задоволення, посилаючись на обставини, викладені вище.
Суд, вислухавши пояснення представника позивачки, свідків, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає позовну заяву такою, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Згідно свідоцтва про право власності від 02.10.2002 року, копія якого знаходиться в матеріалах цивільної справи, позивачці належить квартира № 45, по вул. Сонячній, в будинку № 11 у м. Харкові. 26.08.2004 року позивачка уклала шлюб зі ОСОБА_4 та згідно витягу із книги реєстрації шлюбів № 43/2004 ЗАЦС м. Дінклаге, після одруження змінила прізвище «Шевчук» на «Шлюндт».
Як вбачається з довідки ЖКО «Єліт-Простор» від 14.08.2015 року № 648, за адресою: м. Харків, вул. Сонячна, б. 11, кв. 45 зареєстровані: позивачка ОСОБА_1, ОСОБА_5, а також відповідач по справі ОСОБА_2.
Згідно відповіді за підписом начальника Фрунзенського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_6, ОСОБА_2 з приводу перешкод у проживанні за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 11, кв. 45, до Фрунзенського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області не звертався.
Факт непроживання відповідача за місцем реєстрації підтверджується поясненнями свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8.
Так, свідок ОСОБА_7 пояснила, що позивачка ОСОБА_1 - її матір, а відповідач по справі рідний брат, та свідок мешкає за адресою: м. Харків, вул. Сонячна, б. 11, кв. 45. У 2012 році відповідач добровільно покинув місце реєстрації, забравши свої речі, комунальні послуги за квартиру не сплачує, поточний ремонт не проводить, мешкає за іншою адресою зі своєю дружиною. Перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться.
Свідок ОСОБА_8 в судовому засіданні пояснила, що є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: м. Харків, вул. Сонячна, б. 11, кв. 53, їй відомо, що коли відповідач був неодружений, то мешкав за спірною адресою, але коли у нього появилася дружина відповідач добровільно залишив місце своєї реєстрації. Свідок зазначала, що відповідач за адресою: м. Харків, вул. Сонячна, б. 11, кв. 45 не мешкає приблизно 2-3 роки, перешкод в користуванні житловим приміщенням відповідачу не чиниться.
Тобто, відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з липня 2012 року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
В силу ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317,319, 321 ЦК України).
Згідно зі ст. 319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.
Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
Відповідно до ч.ч. 1, 4, 5, 7 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Судом встановлено, що відповідач не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, б. 11, кв. 45 з липня 2012 року та покинув спірне житло добровільно, перешкод у його проживанні за місцем реєстрації, а також поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено.
Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідача за вищевказаною адресою понад один рік суду не надано.
Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні.
Відповідно до ч. 3 ст.10 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.ст. 64, 156 Житлового Кодексу України відповідач є членом сімї позивача.
Згідно ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, судом встановлено, що відповідач залишається бути зареєстрованим у спірному будинку, наміру проживати за місцем реєстрації та користуватися житловою площею не має, у спірному житловому будинку фактично не проживає з 2012 року, тобто станом на момент розгляду справи більше одного року. Наявність реєстрації відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачу здійснювати право власності, оскільки передбачає право відповідача на користування житловим приміщенням за місцем реєстрації.
Існування домовленості між сторонами про право користування житловим приміщенням не встановлено.
Що стосується вимог позивача про зняття ОСОБА_2 з реєстрації, то відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть.
Тобто, рішення суду про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, що дає підстави для часткового задоволення позову ОСОБА_1.
Згідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по оплаті судового збору.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 169, 209, 212, 214, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та зняття з реєстраційного обліку задовольнити частково.
Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 45 у будинку № 11 по вул. Сонячній в м. Харкові.
В решті позовних вимог відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, які брали участь у розгляді справи до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення шляхом подання апеляційної скарги. Іншими особами, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення може бути подана апеляційна скарга протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Суддя -