Справа № 461/9575/15-ц
Провадження № 4-с/461/75/15
УХВАЛА

22.12.2015 року м.Львів

Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого-судді Лялюк Є.Д.,

при секретарі Станкевич Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за скаргою ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання неправомірними та скасування постанов Галицького ВДВС ЛМУЮ,

в с т а н о в и в :

скаржник ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду із скаргою щодо визнання постанов державного виконавця Галицького ВДВС ЛМУЮ від 23.06.2015 року про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46201593 та ВП № 46201907 неправомірними, їх скасування та зобовязання Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вчинити дії.

В обґрунтування внесеної скарги покликається на те, що 23.06.2015 р. старшим державним виконавцем Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_1 винесено постанови: постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46201593 та постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46201907. Оскаржуваним постановами повернено стягувачеві без виконання виконавчі листи видані 08.05.2014 р. Галицьким районним судом міста Львова по справі № 461/14006/13ц про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 29,0 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м.

В судове засідання скаржник не зявився. Подав заяву про розгляд справи без його участі.

Державний виконавець Галицького ВДВС ЛМУЮ в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про дату і час розгляду скарги, а тому суд вважає за можливе розглянути таку за відсутності останнього.

Вивчивши матеріали скарги, суд приходить до висновку, що така підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Право кожної особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу закріплено статтею 16 цього Кодексу.

Ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України..

Згідно з ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Крім того, відповідно до ст. 129 Конституції України сторони мають право на судовий захист своїх інтересів.

Таким чином, кожна особа має право на судовий захист своїх інтересів, у тому числі інтересу позивача до повного та своєчасного виконання рішення у цій справі будь-яким не забороненим законом способом.

Відповідно до ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод, ратифікованої Україною (Закон України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2,4, 7 та 11 до Конвенції № 475/97-ВР), кожна людина, права і свободи якої, викладені у цій Конвенції, порушуються, має ефективний засіб захисту у відповідному національному органі незалежно від того, що порушення було вчинене особами, які діяли в офіційній якості.

Отже, конституційне право на судовий захист передбачає як невід'ємну частину такого захисту можливість поновлення порушених прав і свобод громадян, правомірність вимог яких встановлена в належній судовій процедурі і формалізована в судовому рішенні, і конкретні гарантії, які дозволяли б реалізовувати його в повному об'ємі і забезпечувати ефективне поновлення в правах за допомогою правосуддя, яке відповідає вимогам справедливості, що узгоджується також зі ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основних свобод.

Виконання будь-якого судового рішення є невід'ємною стадією процесу правосудця, а тому має відповідати вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Згідно з ст. 6 Конвенції, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону.

Таким чином, право на забезпечення ефективного, своєчасного виконання рішення суду передбачено ст.ст. 6, 13 Конвенції, яка є частиною національного законодавства України, і має захищатись судом, що відповідає правовій позиції Верховного суду України.

Як випливає з норм найвищої юридичної сили - ст.ст. 55, 124, 129 Конституції України, у їх системному звязку з ст. ст. 6, 13 Конвенції, обовязком національного суду України є дотримання та забезпечення права особи на ефективний, своєчасний захист своїх прав, у тому числі ефективне, повне та своєчасне виконання рішення суду.

Виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно - правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження»).

Згідно ч. 4 ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб! яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню пілпягають виключно особи, зазначені у виконавчому документі.

Відповідно до мотивувальної частини Оскаржуваних постанов, підставою для повернення виконавчих документів стягувачеві, є наступні обставини встановлені державним виконавцем, а саме: «відповідно до акту державного виконавця від 21.05.2015 року представник стягувана на примусове виконання виконавчого документа не з явився, хоча належним чином були повідомлені про час та місце проведення виконавчих дій, згідно акту від 05.06.2015 року при примусовому виконанні вищезгаданого виконавчого документу, представник стягувана ОСОБА_4М відмовився зберігати належне майно боржників, яке знаходиться в АДРЕСА_2. Львові».

При прийнятті Оскаржуваних постанов Державний виконавець керувався п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено часткою, повертається стягувану у разі, якщо стягувач перешкоджає провадженню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат на організацію та проведення виконавчих дій, авансування яких передбачено цим Законом, незважаючи на попередження державного виконавця про повернення йому виконавчого документа (п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження»-).

Ч. 5 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено обовязки сторін виконавчого провадження, а саме, сторони зобов'язані протягом трьох робочих днів письмово повідомити державного виконавця про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також письмово повідомляти державного виконавця про виникнення обставин, що зумовлюють обов'язкове зупинення виконавчого провадження, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі про зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - про зміну місця роботи.

Відповідно до ч. 1 ст. 42 Закону України «Про виконавче провадження» з метою забезпечення провадження виконавчих дій стягувач може за погодженням з державним виконавцем внести на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби певну грошову суму для здійснення необхідних витрат або покриття їх частини, якщо інше не передбачено цим Законом.

Порядок виконання рішення суду про виселення боржника ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження» визначений ст. 78 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином аналізуючи вимоги Закону України «Про виконавче провадження» не передбачено обовязку стягувана бути присутнім при примусовому виконанні рішення суду про виселення боржника та приймати на зберігання майно боржника від якого звільняється приміщення зазначене у виконавчому листі а також у стягувана відсутній обовязок авансувати витрати на здійснення виконавчих дій при примусовому виконанні рішення про виселення боржника, в т.ч. зважаючи на відсутність такої пропозиції від Державного виконавця та повідомлення представника ПАТ «Укрсоцбанк» про готовність стягувана авансувати такі витрати.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іїшюї посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 18 розяснено, що виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відповідно до ч. 1 сг. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Ч. 3 ст. 6 цього ж Закону встановлено, що рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Рішення, дії чи бездіяльність державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами до суду, який видав виконавчий документ, а іншими учасниками виконавчого провадження та особами, які залучаються до проведення виконавчих дій, - до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом (ч. 4 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження»).

Ч. 7 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено вимоги до скарги у виконавчому провадженні.

Про повернення стягувану виконавчого документа та авансового внеску державний виконавець виносить постанову з обов'язковим мотивуванням підстав її винесення, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. Копія постанови у триденний строк надсилається сторонам і може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом (ч. 4 ст. 473акону України «Про виконавче провадження»).

Керуючись ст.ст. 1, 11, 33, 50, 82 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.208-210, 383-388 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» - задоволити.

Визнати постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 23.06.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46201593 неправомірною та її скасувати;

Визнати постанову старшого державного виконавця Галицького відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції від 23.06.2015 про повернення виконавчого документа стягувачеві ВП № 46201907 неправомірною та її скасувати;

Зобовязати Галицький відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції вчинити дії на примусове виконання виконавчих листів виданих 08.05.2014 р. Галицьким районним судом міста Львова по справі № 461/14006/13ц про виселення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1 загальною площею 29,0 кв.м., житловою площею 11,1 кв.м. відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження».

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя Лялюк Є.Д.