АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.

суддів - Максюти Ж.І.,Прозорової М.Л.

при секретарі - Самокиші О.В.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: житлово-будівельний кооператив №32 м. Дніпродзержинська, Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора, реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, ОСОБА_5 про визнання права власності на 1/6 частину квартири в порядку спадкування за законом -,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2009 році ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, тері особи Житлово-будівельний кооператив №32, Третя дніпродзержинська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Дніпродзержинського міського управління юстиції, в якому просить: визнати квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м, житловою площею 36,7 кв.м., спільною сумісною власністю ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_5,, а також визнати за нею - ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину цієї квартири, в порядку спадкування за законом, після смерті її чоловіка ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення , яким задовольнити її позов у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зазначене рішення ухвалено з додержанням вказаних вимог закону.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами, що 25 вересня 1976 року по 10 вересня 1991 року ОСОБА_7 перебував у шлюбі з ОСОБА_5, дошлюбне прізвище якої було ОСОБА_5. Це підтверджується копіями свідоцтв про укладення шлюбу та про розірвання шлюбу (а.с.78, 79).

В період шлюбу у них народилися діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 38, 42)

15 листопада 1991 року ОСОБА_5 зареєструвала шлюб з ОСОБА_10, змінивши своє прізвище на прізвище - ОСОБА_5, а 09 січня 2006 року цей шлюб було розірвано (а.с. 80, 81).

Згідно рішення Дніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпродзержинська від 27 березня 1981 року № 161 "Про затвердження списку на отримання житла в житлово-будівельному кооперативі АДРЕСА_1" було затверджено список осіб на отримання житлової площі в кооперативі АДРЕСА_1 , а згідно додатку до зазначеного рішення ОСОБА_5 в складі сім'ї із 4 осіб була включена до списку на отримання житлової площі в ЖБК № 32, що підтверджується архівним витягом від 02 вересня 2014 року та довідками ЖБК №32(а.с.10).

З 08 червня 1981 року ОСОБА_5 та ОСОБА_7 були зареєстровані та проживали в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.9).

Як пояснили в судовому засіданні сторони і треті особи, після розірвання шлюбу 10 вересня 1991 року ОСОБА_7 в цій квартирі не проживав, хоча і залишався в ній зареєстрованим до своєї смерті.

06 березня 2009 року ОСОБА_7 зареєстрував шлюб з ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.7).

Після його смерті до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини звернулися сини померлого, а саме ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також дружина померлого ОСОБА_12, а 04 липня 2014 року та 06 серпня 2014 року Державним нотаріусом Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори всім їм були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/3 частину, кожному, на 31/100 частин житлового будинку з господарськими спорудами та будівлями АДРЕСА_2, а також 1/3 частину (кожному) земельної ділянки площею 0,0891, на якій розташований цей будинок (а.с. 36-66).

Згідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), а ст. 1218 УК України вбачається, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Постановою державного нотаріуса Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори від 17 червня 2014 року відмовлено ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_7 на квартиру АДРЕСА_1, в зв'язку з тим, що відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначену квартиру на ім'я спадкодавця.

Згідно відповідки ОКП «Дніпродзержинське БТІ» вих. №505 від 09 квітня 2014 року на запит Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори, право власності на квартиру АДРЕСА_1 станом на дату останньої реєстрації - 05 грудня 1994 року було зареєстровано за ОСОБА_5, на підставі довідки ЖБК №25/94 від 29 листопада 1994 року, про що було видано 05 грудня 1994 року реєстраційне посвідчення (а.с.46), а як вбачається із довідки ЖБК №32 від 19 березня 2015 року ОСОБА_5 є членом Житлово-будівельного кооперативу №32 та вона отримала трикімнатну кооперативну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 59,2 кв.м., житловою площею 36,7 кв.м. Пайовий внесок за цю квартиру в сумі 7925,63 крб. сплачено повністю у першому кварталі 1992 року ОСОБА_5

Крім того, відповідно до квитанцій про сплату ОСОБА_5 пайових внесків в ЖБК №32, останньою сполчено в 3-му кварталі 1991 року - 76 крб.; в 4-му кварталі 1991 року - 76 крб.; в 1-му кварталі 1992 року - 76 крб (а.с. 87, 88).

Також як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_5, перший пайовий внесок за квартиру в ЖБК №32 сплатила за рахунок коштів матері ОСОБА_5 - ОСОБА_13, яка зі свого грошового вкладу в Ощадному банку перерахувала 12 квітня 1980 року безготівково 3500 крб. на рахунок ЖБК №32., що підтверджується копією рахунку Ощадбанку та повідомлення ЖБК №32 про зарахування коштів (а.с. 140).

Відповідно чинних на час спірних правовідносин ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР та ст. 16 Закону України «Про власність», а також чинної на даний час ст. 60 СК України, майно нажите подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної сумісної власності.

В пункті 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 18 вересня 1987 року з наступними змінами «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» роз'яснено, що пай внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах.

Оскільки в період шлюбу та сумісного проживання подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_5 пайовий внесок в ЖБК №32 за квартиру АДРЕСА_1 не був повністю сплачений, а частина паю, була внесена за рахунок коштів подарених особисто ОСОБА_5., то зазначена вище квартира не може бути визнана спільним майном ОСОБА_7 та ОСОБА_5, а також і спадковим майном, як про це заявлено в позові, а тому колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку про відмову в задоволенні позову.

Вказані висновки суду відповідають нормам матеріального та процесуального права, оскільки відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; частина 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 про незаконність рішення суду, колегія суддів вважає необгрунтованими, оскільки ці доводи спростовуються матеріалами справи, суттєвими не являються, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції у досить повному обсязі з'ясовані права та обов'язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування чи зміни рішення - не встановлено, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, справа розглянута в межах позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів, а тому апеляційний суд приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, і його слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 вересня 2015 року -залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду Дніпропетровської області набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: