Дата документу 23.12.2015
Справа № 501/348/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області в складі:

головуючого судді Журавля П.І,

при секретарі Тейбаш Н.Д.,

за участю:

відповідача та його довіреної особи ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Іллічівського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 з залученням у якості третьої особи ТОВ «Будівельна фірма «Моноліт» про визнання спільним сумісним майном подружжя майнові права, -

В С Т А Н О В И В:

23.01.2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з зазначеним позовом (а.с.4-6).

23.02.2015 року позивачка уточнила свої вимоги (а.с.32-34).

08.04.2015 року ОСОБА_3 уточнила свої вимоги (а.с.43-44).

Позивачка просить суд:

-визнати спільним сумісним майном подружжя ОСОБА_3 і ОСОБА_1 майнові права на квартиру будівельний номер 3-а, загальною площею 105,8 кв.м., в будинку будівельний номер 12, 2 секція, 1-й поверх, у 9-му мікрорайоні в м.Іллічівську Одеської області;

-визнати за ОСОБА_3 і ОСОБА_1 право спільної часткової власності на майнові права на квартиру будівельний номер 3-а, загальною площею 105,8 кв.м. в будинку будівельний номер 12, 2 секція, 1-й поверх, у 9-му мікрорайоні в м.Іллічівську Одеської області;

-стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір у суммі 3089,98 грн.

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 1999 року по 2012 рік вона знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_1

В період шлюбу вона з відповідачем вирішили покращити житлові умови своєї сімї.

17 березня 2008 року вона уклала з ТОВ Будівельна фірма «Моноліт» Договір доручення №1711, за яким будівельна фірма взяла на себе зобовязання побудувати нині спірну квартиру, а вона (ОСОБА_1) зобовязалась сплатити за це 617995 грн.

За спільні сумісні кошти подружжя вони сплатили вартість майбутньої квартири.

У 2011 році стосунки між нею та відповідачем стали ускладнюватись, між ними виникли непорозуміння стосовно сімейного життя. Відповідач став висловлювати їй безпідставну недовіру стосовно керування та розпорядження спільним сумісним майном.

В подальшому, нібито з метою збереження та налагодження їхніх сімейних відносин, відповідач настояв на переоформлені Договору доручення №1711 на будівництво квартири на його імя, шляхом укладення додаткової угоди до Договору доручення №1711 від 26.05.2011 року.

На даний час, відповідач відмовляється визнати той факт, що грошові кошти, виплачені ними в рахунок будівництва квартири під час шлюбу, є спільними сумісними коштами подружжя, а також відмовляється від укладення додаткової угоди до Договору доручення №1711 від 17.11.2008 року відповідно до якої, вона повинна бути внесена в Договір як сторона, яка виплатила ? частину грошових коштів вартості квартири.

На думку позивачки, така позиція відповідача є неправомірною по відношенню до неї та порушує її майнові права, бо набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, відмова відповідача від укладення додаткової угоди призведе до того, що тільки на його імя буде видано свідоцтво про право власності на квартиру, що також призведе до порушення її майнових прав.

Позивачка і її довірені особи в судове засідання не зявились, хоча належним чином були сповіщені про судові засідання, надали суду письмові заяви про підтримання вимог позову і його задоволені, просили розглядати справу за їх відсутності (а.с.122,143).

Відповідач і його довірена особа в судовому засіданні заперечують проти вимог позову посилаючись на те, що спірна квартира не може бути спільною сумісною власністю його і позивачки, так як у відповідності зі ст.64 СК України, 26 травня 2011 року між ним, позивачкою і ТОВ Будівельна фірма «Моноліт» було укладено додаткову угоду №2 до Договору №1711 від 17.03.2008 року. За цією додатковою угодою він сплатив позивачці вартість майбутньої квартири у розмірі 617995 грн. Це було зроблено за особистою заявою позивачки, а тому у неї (позивачки) не має ніяких підстав вимагати чи заявляти якісь вимоги щодо майнових прав. Крім того сторона відповідача посилаючись на норми ст.ст. 328, 331 ЦК України, вважає що не може йти мови про визнання права на квартиру, якої ще немає, тому що будинок і квартира ще в стадії будівництва.

Заслухавши пояснення сторони відповідача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

В період з 30.04.1999 року по 03.08.2012 року позивачка з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі (а.с.12-13).

17.03.2008 року позивачка уклала Договір доручення №1711 з ТОВ Будівельна фірма «Моноліт» про будівництво квартири в 9-му мікрорайоні м.Іллічівська Одеської області. За цим договором ТОВ Будівельна фірма «Моноліт» взяла на себе зобовязання побудувати квартиру в першому кварталі 2010 року (а.с.7-11).

26.05.2011 року між ТОВ Будівельна фірма «Моноліт», позивачкою і відповідачем було укладено додаткову угоду №2 до Договору №1711 від 17.03.2008 року. За цією додатковою угодою позивачка поступається відповідачеві, а відповідач набуває право вимоги, яке належало позивачці і стає кредитором за Договором (№1711). Відповідачеві перейшли всі права вимоги, майнові права позивачки, в обємі і на умовах, які існують на день укладання додаткової угоди, відповідно з Договором.

Пунктом 5 Додаткової угоди передбачено, що відповідач виплачує позивачеві суму 617995 грн. в тому числі ПДВ 20% - 102999,17 грн., внесену позивачем в рахунок оплати за Договором, що складає 100% оплати за Договором.

Сторони визнали і повністю погодились вважати оплату позиваки внесену за договором на виконання Договору відповідачем. Сторони претензій один до другого не мають (а.с.185-186).

Зазначає додаткова угода була укладена на підставі власноручно складеної заяви позивачки від 24.05.2011 року (а.с.187).

Із наданих суду доказів вбачається, що спірна квартира ще не завершена будівництвом і будинок в якому знаходиться ця квартира, ще не здано в експлуатацію.

За правилами статті 392 ЦК України, позов про визнання права власності може бути предявлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або законність набуття права власності не встановлено законом.

Норма ст.331 ЦК України визначає порядок набуття права власності на новостворене майно та обєкти незавершеного будівництва, - до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до ст.328 ЦК України, набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний обєкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому ст.392 ЦК України.

Позивачка не надала суду будь-яких доказів про набуття нею права власності на спірну квартиру.

Норма ст.64 СК України передбачає право подружжя на укладення договорів між собою. Дружина та чоловік мають право на укладення між собою усіх договорів, які не заборонені законом, щодо майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

Позивачка і відповідач скористались цим правом при укладенні додаткової угоди №2 від 26.05.2011 року до Договору №1711 від 17.03.2008 року.

За таких обставин, з урахуванням судової практики, суд вважає що вимоги позову ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 360, 367 ЦПК України, ст.ст. 328, 331, 392 ЦК України, ст.64 СК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Іллічівський міський суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя Журавель П.І.