Справа № 243/9053/15-ц
Провадження № 2-о/243/247/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року

Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Ільяшевич О.В.,

при секретареві Хміль О.М.,

за участі:

заявника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

представника заінтересованої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Словянського міськрайонного суду Донецької області (вул. Добровольського, 2, м. Словянськ Донецької області) цивільну справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України,-

ВСТАНОВИВ :

03 вересня 2015 року до Словянського міськрайонного суду Донецької області звернувся ОСОБА_1 із заявою про встановлення факту постійного проживання на території України, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що він є рідним сином ОСОБА_4, яка з 08 липня 1980 року по 25 травня 1999 року постійно мешкала у АДРЕСА_1. Згодом, його мати проживала у Одеській області, де і померла, у березні 2013 року. Заявник є громадянином ОСОБА_5 федерації, проте, має намір оформити громадянство держави України. На даний час він проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1. У звязку із тим, що у заявника відсутній паспорт громадянки України - його матері, який містить відомості про її реєстрацію саме на території України у момент проголошення незалежності України 24 серпня 1991 року, він не має змоги оформити громадянство України, оскільки згідно із законодавством України, особа або її родичі, які до 24 серпня 1991 року постійно проживали на території України та були громадянами СРСР, але не мають відмітки у паспорті про місце реєстрації яка підтверджує факт їх постійного проживання на території України на вказану дату, чи в них відсутній паспорт громадянина СРСР, надають до міграційної служби України рішення суду, яке підтверджує факт постійного проживання особи на території України до 24 серпня 1991 року. Таким чином, рішення суду уданій справі буде підставою для оформлення заявнику громадянства України.

На підставі викладеного, заявник просив суд, винести рішення яким встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України з 08 липня 1980 року по 24 серпня 1991 року.

Ухвалою Словянського міськрайонного суду від 04 вересня 2015 року, до участі в якості заінтересованої особи, було залучено Головне управління Державної міграційної служби України у Донецькій області.

У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві. Щодо мети, за якою йому необхідно встановити вказаний факт, зазначив, що на даний час він не має змоги отримати вид на проживання в України, у нього тут знаходиться хвора теща, яку він доглядає, не може залишити, а тому йому необхідно мати вид на проживання, наміру змінювати громадянаство у нього не має. У позасудовому порядку це питання не підлягає вирішенню, йому довелося звернутися до суду із даною заявою.

Представник заявника, ОСОБА_6, який діє на підставі договору на представництво інтересів у суді по цивільній справі від 03 вересня 2015 року (а.с. 8), у судовому засіданні вимоги ОСОБА_1 підтримав, наполягав на їх задоволенні, пояснення надав аналогічні викладеним у заяві.

Представник заінтересованої особи Головного управління державної міграційної служби України у Донецькій області ОСОБА_3, яка діє на підставі довіреності № 3/2-93/3 від 16 січня 2015 року (а.с. 54), у судовому засіданні проти задоволення заяви не заперечувала, рішення просила винести рішення згідно вимог чинного законодавства. Зазначила, що дійсно на сьогодні всі документи , які необхідні заявнику для отримання виду на проживання в Україні не зібрані міграційною службою. Щодо отримання виду на проживання іноземцю, зазначила, що дійсно заявникові, у випадку, коли всіх документів недостатньо, також необхідне рішення суду про встановлення факту проживання когось з його батьків на території України до 24 серпня 1991 року.

Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, а також допитаний в якості свідка ОСОБА_1 у порядку, передбаченому ст. 189 ЦПК України, підтвердили ту обставину, що мати заявника ОСОБА_9 постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3 у період часу з 08 липня 1980 року до 24 серпня 1991 року.

Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, дослідивши надані сторонами докази, матеріали справи, приходить до переконання, що заява ОСОБА_1 підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що ОСОБА_10 народився 23 листопада 1952 року в м. Рига, Латвійської СРСР, його матірю є ОСОБА_4 що підтверджується копією свідоцтва про народження серії РЦ №660939 (а.с. 3).

17 березня 2013 року мати заявника померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6).

Згідно із довідкою КП «ТРУБНИК» №74 від 07 серпня 2015 року, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4, з 08 липня 1980 року по 25 травня 1999 року (а.с. 7).

Як видно з копії актового запису про смерть № 09 від 19 березня 2013 року, складеного виконавчим комітетом Березинської селищної ради Татуринського району Одеської області, громадянка України ОСОБА_11, померла 17 березня 2013 року у віці 87 років. Місце смерті держава Україна, с. Березине, Татуринського району Одеської області, вул. Радянська, буд. 79 (а.с. 41,41 з.б.).

З копії заяви гр. ОСОБА_4 про видачу паспорта видно, що 14 квітня 1989 року остання звернулась до Новомосковського районного відділу ДМС України у Дніпропетровській області із заявою про видачу паспорта, підстава обмін. 14 квітня 1998 року, ОСОБА_12, на підставі паспорта І-ФК №68414 виданого Магаданським міськвиконкомом, було видано паспорт ОСОБА_6 АК №144713. 30 квітня 2013 року паспорт знищено на підставі актового запису про смерть №09 від 19 березня 2013 року (а.с. 58).

Згідно із повідомлення Новомосковського районного відділу ДМС України у Дніпропетровській області №1235/7319 від 09 грудня 2015 року, відомості стосовно реєстрації чи зняття з реєстрації місця проживання гр. ОСОБА_4 за наявними обліками Новомосковського РВ ГУ ДМС України в Дніпропетровській області відсутні (а.с. 59).

Статтями 1, 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

У ст. 55 Конституції України зазначено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначеного іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року № 5 Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, наведений у ЦПК України перелік фактів, що встановлюються судом не є вичерпним. За наявності умов суд може встановити й інші факти, що мають юридичне значення.

Відповідно ст.5 ЗУ «Про правонаступництво»,державний кордон Союзу РСР, що відмежовує територію України від інших держав, та кордон між Українською РСР і Білоруською РСР, РРФСР, Республікою Молдова за станом на 16 липня 1990 року є державним кордоном України.

За змістом ст.1 ЗУ «Про імміграцію», імміграція - це прибуття в Україну чи залишення в Україні у встановленому законом порядку іноземців та осіб без громадянства на постійне проживання; іммігрант - іноземець чи особа без громадянства, який отримав дозвіл на імміграцію і прибув в Україну на постійне проживання, або, перебуваючи в Україні на законних підставах, отримав дозвіл на імміграцію і залишився в Україні на постійне проживання;

Відповідно ст. 3 ЗУ «Про імміграцію», правовий статус іммігранта в Україні визначається Конституцією України, цим Законом, іншими законами України та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.

Згідно із ст.4 ЗУ «Про імміграцію», дозвіл на імміграцію поза квотою імміграції надається особам, які мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

Згідно зі статтею 6 Закону України Про громадянство України, право на набуття громадянства набувається за територіальним походженням.

Відповідно ст. 8 ЗУ «Про громадянство», особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" набуває право на громадянство за територіальним походженням.

В той же час, положення Закону України Про громадянство України та Указу Президента України Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року № 215/2001 Про громадянство України, з урахуванням Указу Президента від 27.06.2006 року N5 588/2006 Про внесення змін до Указу Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 Питання організації виконання Закону України Про громадянство України передбачають як вичерпний перелік випадків, у яких до Комісії при Президентові України з питань громадянства подається рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України за станом на 13 листопада 1991 року, так і порядок розгляду заяв щодо набуття громадянства України, що встановлено Порядком провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок) та положенням про Комісію при Президентові України з питань громадянства.

Тому, при ухваленні рішення суду про встановлення вказаного юридичного факту, суд враховував як Закон, так і акти Президента України.

Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян.

Аналізуючи норми ЗУ «Про імміграцію», які є відсильними, суд приходить до висновку, що заявнику з метою отримання дозволу на імміграцію в Україну необхідно довести ту обставину, що він є особою, яку можна віднести до категорії осіб, що мають право на отримання громадянства України за територіальним походженням.

Таким чином, у сенсі положень п. 8 Порядку, ст. 8 ЗУ «Про громадянство», юридичний факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" породжуватиме правові наслідки і тягнутиме за собою виникнення відповідного права отримання дозволу на імміграцію до України за умов, визначених у ст. 8 ЗУ «Про громадянство», а саме:

- один з батьків заявника повинен постійно проживати на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" у певний період часу до 24 серпня 1991 року;

- один з батьків заявника повинен перебувати на 24 серпня 1991 року у громадянстві колишнього СРСР;

- відомості, що підтверджують факт постійного проживання на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року.

Тому, зважаючи на наведене, до юрисдикції загального суду питання про встановлення юридичного факту постійного проживання особи на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" до 24 серпня 1991 року входить тільки за наявності вищенаведених умов.

Факт того, що мати заявника у період часу з 08 серпня 1980 року до 24 серпня 1991 року постійно проживала на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України", а також мала паспорт громадянина СССР та отримала паспорт України підтверджується зібраними по справі вищевказаними письмовими доказами, а також показаннями свідків ОСОБА_8 та заявника, допитаного як свідка по справі.

Суд приймає до уваги показання свідків, оскільки вони дані під присягою, не мають внутрішніх протиріч, узгоджуються між собою та підтверджуються вище наведеними доказами.

Оцінивши представлені заявником у силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їхній сукупності, суд приходить до висновку, що слід встановити факт постійного проживання заявника на території, яка стала територією України відповідно до Закону України "Про правонаступництво України" 24 серпня 1991 року у період часу з 03 грудня 1988 року по 10 вересня 1989 року.

На даний час, встановлення факту постійного проживання матері заявника на території України, необхідно ОСОБА_1 для отримання громадянства України.

Взаємозвязок досліджених судом доказів та їх належної оцінки, дає підстави вважати, що заява ОСОБА_1 щодо встановлення факту постійного проживання на території України його матері ОСОБА_4 з 08 липня 1980 року а у тому числі станом до 24.08.1991 року є обґрунтованою, та такою, що підлягає задоволенню.

На підставі наведеного , керуючись, ст. ст. 3, 11, 60, 256 ЦПК України, Законом України Про громадянство України, «Про імміграцію», ЗУ «Про правонаступництво», Указом Президента України Питання організації виконання Закону України від 27 березня 2001 року № 215/2001 Про громадянство України, суд,-

ВИРІШИВ :

Заяву ОСОБА_1, заінтересована особа: Головне управління Державної міграційної служби України у Донецькій області про встановлення факту постійного проживання на території України задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, на території України у період часу з 08 липня 1980 року до 24 серпня 1991 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення складено у нарадчій кімнаті у єдиному екземплярі.

Повний текст рішення виготовлено 29 грудня 2015 року.

Головуючий - суддя О.В. Ільяшевич