АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:668/6275/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В. Номер провадження 22ц/791/3230/15 Доповідач Іванова І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір»

на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір» про стягнення компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що остання працювала в Об'єднанні співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір» на посаді бухгалтера з 01.01.2011 року по 01.04.2015 року та при звільненні їй не було виплачено компенсацію за невикористану відпустку у кількості 78 календарних днів.

В останній редакції заяви про збільшення позовних вимог від 05.11.2015 року, позивачка просила стягнути з відповідача на її користь невиплачену компенсацію за невикористану відпустку в розмірі 882, 09 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку в сумі 12109, 09 грн. за період з 02.04.2015 року по 06.11.2015 року.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 06 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 7307,3 грн. та судовий збір на користь держави в сумі 243,6 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, оскільки судом не було враховано те, що після звільнення позивачка стала на облік до Центру зайнятості і отримувала допомогу по безробіттю, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

У запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вважає рішення суду законним та обґрунтованим.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 перебувала у трудових відносинах з Об'єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір» з 01.01.2011 року по 01.04.2015 року відповідно до наказів № 1 від 04.01.2011 року та № 3 від 31.03.2015 року. Після звільнення підприємство з нею повністю не розрахувалось.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Частково задовольняючи вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 була звільнена з 01 квітня 2015 року, а повний розрахунок з нею проведено тільки 02 вересня 2015 року, тобто відповідачем порушено вимоги ст. 116 КЗпП України, а тому на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку.

Такого висновку суд дійшов обґрунтовано.

Відповідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позов ОСОБА_2, правильно навів в рішенні розрахунок заборгованості відповідно до вимог ст. 27 Закону України «Про оплату праці» та Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (зі змінами та доповненнями).

При прийнятті остаточного рішення по справі апеляційним судом враховується правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 29 січня 2014 року у справі № 6-144 цс 13, за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, оскільки згідно ч.2 ст. 214 ЦПК України при виборі правової норми, що підлягає застосуванню до спірних правовідносин, суд зобов'язаний враховувати висновки Верховного Суду України, викладені у рішеннях, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 цього Кодексу.

Згідно з висновком Верховного Суду України, непроведенняз вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбачені статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не приймає до уваги довід відповідача про необхідність врахування допомоги по безробіттю, яку ОСОБА_2 отримала у Херсонському міському центрі зайнятості населення. Відповідач безпідставно в апеляційні скарзі посилається на п.32 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», оскільки в ньому йде мова про оплату вимушеного прогулу.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1ст. 307, ст.308, п.1 ч.1 ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Альтаір» відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_3