Справа № 645/8989/15-ц
Провадження № 2/645/464/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2015 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого - судді Федорової О.В.

при секретарі судового засідання - Петленко І.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом:

ОСОБА_1

до Харківської міської ради

про визнання права власності на 1/2 частину квартири за правом набувальної давності, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до відповідача Харківської міської ради, в якій просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за правом набувальної давності. В обґрунтування позову посилається на те, що на підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.12.1997 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду НОМЕР_1, їй та її двоюрідній бабусі ОСОБА_3, належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, заповіту не залишила. Після смерті ОСОБА_3 на протязі понад 15 років позивач мешкає та користується усією квартирою, сплачує комунальні послуги, проводить необхідний ремонт у квартирі. Посилаючись на положення ч. 1 ст. 344 ЦК України, позивач вважає, що вона добросовісно заволоділа частиною вказаної квартири після смерті своєї двоюрідної бабусі і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном до цього часу, у зв'язку з чим має право набути право власності на це майно за набувальною давністю.

Представник позивача ОСОБА_4, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги в повному обсязі, та просила суд задовольнити позов. Зокрема зазначила, що після смерті ОСОБА_3 жодна особа не вступила в права спадкування на її майно, оскільки за діючим на той час законодавством у неї не було родичів, які б входили до кола спадкоємців за законом. Позивач добросовісно заволоділа частиною квартири померлої та продовжує відкрито, безперервно володіти нею понад 15 років.

Відповідач - Харківська міська рада правом на участь представника у судовому засіданні не скористався, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що свідчить відмітка про направлення ухвали про призначення справи до розгляду за адресою, вказаною у позовній заяві та повідомлення про вручення відповідного поштового відправлення. Матеріали справи містять клопотання представника відповідача про розгляд справи за наявними у ній доказами та без участі представника Харківської міської ради (а.с. 68).

З'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками судового процесу докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.

На підставі Свідоцтва про право власності на житло, виданого 19.12.1997 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду за НОМЕР_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 належить на праві спільної сумісної власності квартира АДРЕСА_1 (а.с. 3).

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть Серії НОМЕР_2, виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану від 03.11.1999 року, актовий запис № 3563 (а.с. 6).

Згідно з листом Департаменту містобудування, архітектури та генерального плану Виконавчого комітету Харківської міської ради від 12.01.2016 року (вих. № 85/0/22-16), квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду 19.12.1997 року НОМЕР_1 (а.с. 79).

Листом від 22.12.2015 року за № 3862/01-16 завідувач Дванадцятої Харківської державної нотаріальної контори Хлистун О.В., на виконання ухвали суду про витребування доказів від 03.12.2015 року, повідомила, що після померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 заяви про прийняття або відмову від спадщини до нотаріальної контори не надходили, спадкова справа не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались (а.с. 70).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку, виданої 02.10.2009 року Дільницею № 54 КП «Жилкомсервіс» № 2900, у квартирі АДРЕСА_1 проживає одна особа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), дата прописки 07.09.1988 року, а також була зареєстрована ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, з 30.08.1965 року по 22.12.1999 року (а.с. 7).

Згідно з довідкою з місця проживання про склад сім'ї та прописку, яка видана 16.09.2015 року Дільницею № 54 КП «Жилкомсервіс» № 2663, у квартирі АДРЕСА_1 проживає одна особа ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (власник), дата прописки 07.09.1988 року (а.с. 8).

Позивач наголосила, що після смерті співвласника квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_3, вона продовжує проживати в цій квартирі, користуючись усією квартирою, сплачує комунальні послуги, проводить необхідний ремонт у квартирі.

Надаючи правову кваліфікацію викладеним обставинам, суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 2 статті 112 ЦК УРСР 1963 року, який діяв на час реєстрації права спільної сумісної власності на вказану квартиру, сумісною власністю є спільна власність без визначення часток.

За змістом пункту 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 29 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), розглядаючи позови, пов'язані з спільною власністю громадян, суди повинні виходити з того, що відповідно до чинного законодавства спільною сумісною власністю є не лише майно, нажите подружжям за час шлюбу (статті 16 Закону «Про власність», статті 22 КпШС України), а й майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об'єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю (пункту 1 статті 17, статті 18, пункту 2 статті 17 Закону України «Про власність») тощо.

З урахуванням наведених норм, кожному зі співвласників квартири АДРЕСА_1 належало по 1/2 частині цієї квартири.

01 січня 2004 року набрав чинності ЦК України, разом з яким вступила в дію норма, передбачена ст. 344 ЦК України - про набувальну давність. Стаття 344 ЦК України запровадила до цивільного законодавства новий інститут - набуття права власності за давністю володіння. ЦК УРСР 1963 року не містив поняття «набувальна давність», воно набуло юридичного значення в день набрання чинності новим ЦК України. Проте, в п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України зазначається, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність діють і тоді, коли володіння майном почалося за 3 роки до набрання чинності цим документом, тобто не раніше 01 січня 2001 року.

З наведеного вище вбачається, що позовні вимоги про визнання права власності за набувальною давністю на нерухоме майно можуть бути пред'явлені в судовому порядку починаючи з 01 січня 2011 року. Граничний час, з якого потрібно починати відлік набувальної давності на чуже майно - 01 січня 2001 року. При цьому, якщо строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк після 01 січня 2001 року.

Отже, особа (особи) яка добросовісно заволоділа нерухомим майном в період до 01 січня 2001 року і продовжила ним відкрито користуватися протягом тривалого терміну, набуває права вимоги про визнання права власності на таке майно за набувальною давністю в судовому порядку з підстав, передбачених ст. 344 ЦК України, з 01 січня 2011 року, за умови доведеності необхідних для цього підстав.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Надаючи оцінку доведеності позивачем підстав набуття права власності на спірну частину квартири з огляду на положення ст. 344 ЦК України, суд виходить з наступного.

Позивач стверджує, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, приходилась рідною сестрою бабусі позивача по лінії матері ОСОБА_7, на підтвердження чого нею надані до матеріалів справи копії: свідоцтва про її народження, в якому вказано в графі мати: ОСОБА_8; свідоцтво про народження її матері ОСОБА_8 (після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_8), в якому вказано у графі мати: ОСОБА_7; свідоцтво про народження ОСОБА_3, якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3; довідки виконавчого комітету Юцької сільської ради Позивач стверджує, що ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3, приходилась рідною сестрою бабусі позивача по лінії матері ОСОБА_7, на підтвердження чого нею надані до матеріалів справи копії: свідоцтва про її народження, в якому вказано в графі мати: ОСОБА_8; свідоцтво про народження її матері ОСОБА_8 (після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_8), в якому вказано у графі мати: ОСОБА_7; свідоцтво про народження ОСОБА_3, якій після укладення шлюбу присвоєно прізвище ОСОБА_3; довідки виконавчого комітету Юцької сільської ради Передгірного району Ставропольського краю РСФСР від 26.03.1970 року за № 198, зі змісту якої вбачається, що донька ОСОБА_7, 1918 року народження, ОСОБА_11, проживає та навчається у АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_3, яка є рідною сестрою ОСОБА_7 (а.с. 10-16). району Ставропольського краю РСФСР від 26.03.1970 року за № 198, зі змісту якої вбачається, що донька ОСОБА_7, 1918 року народження, ОСОБА_11, проживає та навчається у АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_3, яка є рідною сестрою ОСОБА_7 (а.с. 10-16).

Слід зазначити, що матеріали справи не містять свідоцтва про народження рідної бабусі позивача, та лише зі змісту вищевказаної довідки виконавчого комітету Юцької сільської ради Передгірного району Ставропольського краю РСФСР від 26.03.1970 року за № 198 вбачається, що ОСОБА_3 та бабуся позивача були рідними сестрами.

Разом з цим, з наданих позивачем копій вищевказаних свідоцтв вбачається, що ОСОБА_1 не належить до спадкоємців першої та другої черги після смерті ОСОБА_3

Частиною п'ятою Прикінцевих та перехідних положень ЦК України передбачено, що правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Згідно зі ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530 ЦК УРСР 1963 року, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин, при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Виходячи зі змісту зазначених статей, ОСОБА_1 не входили до кола спадкоємців за законом, а тому підстав вважати що володіння ними майном здійснювалось на певній правовій основі (титулі), що може бути підставою виникнення права власності на спірну частку квартири в порядку спадкування немає.

Відповідно до роз'яснень викладених у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння (наприклад, спадкування), а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли.

Щодо інших підстав для застосування положень ст. 344 ЦК України, зокрема добросовісності, відкритості та безперервності протягом десяти років, суд виходить з наступного.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у Постанові «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07 лютого 2014 року № 5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

З огляду на те, що ОСОБА_1 добросовісно заволоділи майном ОСОБА_3, безперервно протягом понад 15 років, 14 з яких можуть бути зараховані до строку набувальної давності (відповідно до п. 8 Прикінцевих та перехідних положень чинного ЦК України), володіє ним та будь-які відомості або рішення, які свідчили або встановлювали незаконність володіння ОСОБА_1 спірною частиною квартири, матеріали справи не містять та відповідачем не зазначались, суд вважає, що позов в частині визнання права власності 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 за позивачем підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 57, 60, 61, 79, 88, 169, 197, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, в порядку набувальної давності.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, через Фрунзенський районний суд м. Харкова. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Федорова О.В.