Справа № 354/291/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1087/2015
Головуючий у 1 інстанції Гандзюк Д. М.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів Беркій О.Ю., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М., Бойчука Л.М.,

розглянувши справу за позовом ОСОБА_2, третя особа без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ПП «Геопростір», відділу Держземагенства в м.Яремче, Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», Яблуницької сільської ради про визнання недійсним державного акту, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Яремчанського міського суду від 02 квітня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом.

Свої вимоги мотивував тим, що 20.08.2012 року ОСОБА_4 та ОСОБА_5 отримали спірний державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2177 га, що знаходиться в с.Яблуниця Яремчанського району, який виготовлений на підставі сфальсифікованих документів та з порушенням вимог чинного законодавства, внаслідок чого мало місце накладання земельної ділянки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та земельні ділянки позивача та його дружини ОСОБА_3

З наведених підстав ОСОБА_2 просив визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку від 20.08.2012 року.

Рішенням Яремчанського міського суду від 02 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення суду ОСОБА_2 посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права.

Так, суд не взяв до уваги, що спірний державний акт на право власності на землю виготовлений відповідачами з недотриманням вимог п.1.12 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання актів на право приватної власності на землю від 05.04.1999 року №43, згідно якого складання державного акта на право власності на земельну ділянку при передачі або наданні земельних ділянок громадянам проводиться після перенесення в натуру (на місцевість) меж земельної ділянки та закріплення їх довгостроковими межовими знаками встановленого зразка за затвердженим в установленому порядку проектом відведення цієї ділянки.

Крім того, при виготовленні державного акта від 20.08.2012 року не були виконані вимоги п.2.8 наказу Державного комітету України по земельних ресурсах №376 від 18.05.2010 року «Про затвердження Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками».

Апелянт вказав, що в порушення ст.16 Закону України «Про державний земельний кадастр» відповідачами був змінений кадастровий номер земельної ділянки, в той час як згідно вимог статті Закону кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Відтак внаслідок просторового зміщення меж земельної ділянки відповідачів змістилися всі земельні ділянки, які межували з нею.

Також апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно не задовольнив його клопотання щодо відводу складу суду та призначення земельної інженерно-технічної експертизи.

Посилаючись на вказані підстави, ОСОБА_2 просив скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким його позов задовольнити.

У судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта ОСОБА_2 - ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_3, представник Яблуницької сільської ради - Бойко Р.А. підтримали доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник Дем»янчук І.Р., представник Івано-Франківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» - Красніков Т.В. заперечили вимоги апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

ОСОБА_4 в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303, ч.ч.2,3 ст.213 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не представив суду доказів на підтвердження того, що оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на ім»я ОСОБА_5 та ОСОБА_4 в той чи інший спосіб порушує його права.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Відповідно до ст.ст.10,59,60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Частиною 3 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Матеріалами справи встановлено, що згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 20.08.2012 року відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками земельної ділянки площею 0,2177 га, яка розташована в АДРЕСА_1, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Згідно плану меж вказаної земельної ділянки позивач ОСОБА_2 є межівником вказаної земельної ділянки по лінії меж Б-В та Г-А (том-1, а.с.101-102).

Згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 29.08.2003 року ОСОБА_2 належала земельна ділянка площею 0,25 га, яка розташована в с.Яблуниця Яремчанської міської ради з цільовим призначення - будівництво і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд. Однак, 28.04.2010 року ОСОБА_2 відчужив вказану земельну ділянку на користь ОСОБА_3 шляхом укладення договору дарування, про що свідчить запис нотаріуса на державному акті (том-1, а.с.7,зворот).

Дана обставина також встановлена рішенням Яремчанського міського суду від 04.02.2013 року, яке набрало законної сили, із змісту якого вбачається, що відчужена земельна ділянка межує із земельною ділянкою ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Крім того, 25.02.2010 року ОСОБА_2 продав ОСОБА_9 кафе «ІНФОРМАЦІЯ_1», нежитлову будівлю, будинок АДРЕСА_1. Для обслуговування даних будівель сільська рада надала ОСОБА_9 дозвіл на виготовлення документації на земельну ділянку площею 0,1912 га., яка межує із земельною ділянкою відповідачів і була в користуванні позивача (т-1, а.с.59,180).

Враховуючи встановлені обставини справи, обґрунтованим є висновок суду щодо відсутності у позивача ОСОБА_2 на момент виникнення спірних правовідносин земельної ділянки у с.Яблуниця Яремчанської міської ради, яка б межувала із земельною ділянкою відповідачів. А відтак, твердження позивача щодо порушення в даному спорі його прав є безпідставними, оскільки останній не є ні власником, ні користувачем земельних ділянок, що межують із земельною ділянкою відповідачів.

Посилання апелянта на ту обставину, що спірний державний акт виданий на ім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_5 із порушенням земельно-кадастрового законодавства, а межі земельної ділянки останніх зміщені у бік земельної ділянки ОСОБА_3 висновків суду не спростовують.

Крім того, питання про визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2177 га, належну ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було предметом розгляду у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_5, відділу Держземагенства в м.Яремче, регіональної філії Державного підприємства «Центр земельного кадастру», треті особи, що не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2, Яблуницька сільська рада. Рішенням Яремчанського міського суду від 11.12.2013 року (яке набрало законної сили) у задоволенні позову відмовлено. Із змісту рішення вбачається, що ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є власниками спірної земельної ділянки, яку вони придбали у ОСОБА_10 згідно договору купівлі-продажу від 29.08.2008 року. Даний договір є дійсним і позивач факт належного придбання відповідачами вказаної земельної ділянки не ставить під сумнів. Твердження позивача про те, що незаконно змінено кадастровий номер земельної ділянки відповідачів є необґрунтованим, оскільки згідно пояснень представника відділу Держземагенства вбачається, що земельній ділянці ОСОБА_4 та ОСОБА_5 присвоєно новий кадастровий номер, так як кадастровий номер, який числився за ОСОБА_10 технічно неможливо залишити для відповідачів у зв'язку з використанням нового програмного забезпечення. З таким висновком погодився і суд апеляційної інстанції, вказавши, що присвоєння кадастрового номера земельній ділянці ОСОБА_5 та ОСОБА_4 не суперечить нормам матеріального права, які регулюють такі відносини (том-1,а.с.49-58).

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яремчанського міського суду від 02 квітня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча О.В. Пнівчук

Судді О.Ю. Беркій

В.М. Соколовський