Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Хопти С.Ф., ГулькаБ.І., Луспеника Д.Д.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування майнової та моральної шкоди, заподіяної внаслідок незаконного зайняття нежилих приміщень за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що підвальні приміщення будинку АДРЕСА_1 належать йому на підставі свідоцтва про право власності на нежилі приміщення. Зазначав, що 21 травня 2010 року відповідно до акту прийому-передачі мале підприємство «Істок» за виконані роботи по договору від 5 листопада 2004 року передало підвальні приміщення

№ № 3; 6; 17; 22; 23; 27; 34; 39; 43; 56; 64; 69; 71; 61; 25; 29; 59; 60; 62; 67; 68; 72; 47; 38; 48; 26; 45; 57 у вказаному будинку, загальною площею 507 кв. м.

На підставі рішенням Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 24 лютого 2011 року № 39 було видано свідоцтво про право власності на нежиле суміщення (підвал) від 25 березня 2011 року.

18 січня 2011 року відповідно до акту прийому-передачі він передав товариству з обмеженою відповідальністю «Сармат-2010» (далі - ТОВ «Сармат-2010») для розвитку підприємства підвальні приміщення № № 3; 6; 17; 22; 23; 27; 34; 39; 42; 43; 56; 64: 69; 71; 61; 25; 29; 59; 60; 62; 67; 68; 72; 47; 38; 48; 26; 45; 57 будинку АДРЕСА_1. Проте приміщення № 48 було незаконно зайнято ОСОБА_5, внаслідок чого у квітні 2011 року ТОВ «Сармат-2010» надіслало претензії щодо звільнення приміщення або укладення договору оренди, однак відповідачка не звільнила спірне приміщення та на претензію не відповіді, у зв'язку з чим йому було завдано майнову шкоду у розмірі 37 тис. грн.

Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з відповідачки на його користь заборгованість за користування нежилим приміщенням з урахуванням індексу інфляції у розмірі 37 046 грн 82 коп., пені - 1 111 грн, відсотків за договором - 1 111 грн, 2 тис. грн витрат на правову допомогу, 25 тис. грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області

від 12 серпня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 37 046 грн за користування нежилим приміщенням. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року рішення районного суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд на підставі доказів, належним чином оцінених (ст. 212 ЦПК України), дійшов до правильного висновку про те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договірних правовідносин не існувало, а тому у позивача немає підстав для стягнення з останньої коштів за користування спірним нежилим приміщенням.При цьому, суд правильно виходив із того, що підстави для відшкодування позивачу шкоди на підставі ст. 1166 ЦК України відсутні. Крім того, позивачем такі вимоги не заявлялись.

Оскільки з матеріалів справи та змісту касаційної скарги не вбачається порушення судом норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 21 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: С.Ф. Хопта

Б.І.Гулько

Д.Д. Луспеник