Справа № 357/3571/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 липня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Жарікова О. В. ,

при секретарі Гавриш О. П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 3 в місті Біла Церква цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И В :

До Білоцерківського міськрайонного суду Київської області звернувся ОСОБА_1 з цивільним позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу та відшкодування моральної шкоди, обґрунтовуючи його тим, що 26.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено усно договір позики грошових коштів, в сумі 15 000 доларів США. На підтвердження укладення договору позики та його умов, ОСОБА_2, надана розписка як позичальника, яка підтверджує передачу грошей позивачем. Сторонами погоджено, що в місячний термін з моменту вимоги, відповідач дану суму поверне позикодавцю в повному обсязі. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, гроші не повернув. Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку боргу в розмірі 15 000 доларів США (відповідно до курсу НБУ на 27.02.2015року = 27,763120)=416 446,80 грн.; суму інфляційних витрат в розмірі 149 504,40 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі 14 683,91 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.; 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В відкритому судовому засіданні позивач та представник позивача, згідно договору про надання правової допомоги, підтримали позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач в відкрите судове засідання не з»явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, направив до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити. В подальшому представник позивача подав до суду заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку боргу в розмірі 15 000 доларів США (відповідно до курсу НБУ на 26.12.2013 року = 7.9930)=119 895,00 грн.; суму інфляційних витрат в розмірі 43 042,31 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі 4 226,90 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4350,00 грн.; 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Відповідач знову в відкрите судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлено належним чином, направив до суду письмове клопотання, в якому просив провести розгляд справи без його участі, уточнені позовні вимоги визнав та просив позов задовольнити.

В подальшому, представником позивача, через канцелярію суду 17.06.2015 року, подано заяву про уточнення позовних вимог, в якій він просив суд стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку боргу в розмірі 15 000 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 17.06.2015року = 22.15)=332 250,00 грн.; суму інфляційних витрат в розмірі 89 921,25 грн.; суму трьох відсотків річних в розмірі 5 131,26 грн.; витрати на правову допомогу в розмірі 4350 грн.. В судове засідання позивач та його представник не зявилися, про місце, час та дату розгляду справи повідомлялися належним чином. Представник позивача подав до суду, через канцелярію суду, клопотання про проведення судового розгляду без його участі, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач в відкрите судове засідання не з»явився, про місце, час та дату розгляду справи повідомлено належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, оглянувши та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2012 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено усно договір позики грошових коштів, в сумі 15 000 доларів США. На підтвердження укладення даного договору позики та його умов, відповідачем позивачу була надана розписка про передачу грошей. Як вбачається з розписки, ОСОБА_2 зобовязався повернути кошти при першій потребі. Відповідач свої зобовязання за договором не виконав, та кошти позивачу не повернув. Відповідачу позивачем направлялась претензія від 17.12.2014 року з метою досудового врегулювання спору. Як вбачається з копії відповіді начальника ЦПЗ № 1 ОСОБА_3, рекомендований лист який слідував на імя ОСОБА_2 за адресою: вул. Котовського, 5, м. Узин, вручене 19.12.14 року дочці одержувача. Вказаною претензією відповідачу рекомендувалося в десятиденний строк, надати відповідь стосовно виконання зобов»язань, визначених усним договором та в розписці. Позивачем повторно направлялась претензія відповідачу від 27.01.2015 року, що підтверджується копією конверта з відмітками відділення поштового звязку, однак, вказане відправлення так і не було отримано відповідачем.

Вирішуючи питання про стягнення суми боргу з відповідача суд виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На підставі ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобовязана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію/передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

За ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

В ст. 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання /неналежне виконання/.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Верховний Суд України на засіданні Судової палати у цивільних справах 18 вересня 2013 року розглянув справу № 6-63 цс 13, предметом якої був спір про стягнення боргу за договором позики. При розгляді цієї справи Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Згідно зі ст. 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті. Згідно зі ст. 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Обовязок ОСОБА_2 повернути ОСОБА_1 грошові кошти, передбачений ст. 1049 ЦК України, де зазначено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк, та в порядку, що встановлений договором.

Згідно розрахунку позивача сума боргу становить 15 000 доларів США (відповідно до курсу НБУ станом на 17.06.2015 року, з розрахунку 22.15 грн. за 1 долар США), що еквівалентно 332 250,00 грн.. Однак, курс НБУ, станом на 17.06.2015 року становив з розрахунку за 1 долар США 22.14773900 грн., а не 22,15 грн., і тому вказана сума еквівалентна 332216,08 грн.. Сума інфляційних витрат становить в розмірі 89 921,25 грн.; сума трьох відсотків річних становить в розмірі 5 131,26 грн.. Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги представник позивача надає розрахунок утвореної заборгованості, станом на 17.06.2015 року, однак, з вказаного розрахунку вбачається, що він проведений по 31 травня 2015 року. Таким чином, період з 31 травня 2015 року по 17.06.2015 року залишився поза увагою позивача та його представника, за вказаний період розрахунок заборгованості не проводився.

Відповідно до ч.2 ст.11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Крім того, витрати на правову допомогу становлять в розмірі 4350,00 грн., оскільки позивачем надано відповідний розрахунок заборгованості. В частині позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу в розмірі 4350,00 грн., суд вважає, що ці вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Представником позивача доведено належним чином обсяг проведеної роботи адвоката на правову допомогу, додано детальний перелік наданих клієнту послуг, час який витрачено на підготовку документів, підтвердженням чого є акт виконаних робіт № 1. Таким чином, представником позивача доведено належним чином заявлену суму витрат на правову допомогу, і тому в цій частині суд вважає за можливе задовольнити вимоги в повному обсязі.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, як інвалід 2-ї групи.

Судові витрати підлягають відшкодуванню відповідачем на користь держави в розмірі 3654, 00 грн., що відповідає вимогам ст. ст.79, 88 ЦПК України.

На підставі вищевикладеного, керуючись 524, 533, 509, 526, 610, 1046, 1047, 1049, ЦК, ст.ст. 10, 11, 60, 79, 88, 209, 212-215, 294, 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу за договором позики в розмірі 332 216 гривень 08 копійок, що еквівалентно 15 000 доларам США, відповідно до курсу НБУ, суму інфляційних витрат в розмірі 89 921 гривню 25 копійок, суму трьох відсотків річних в розмірі 5 131 гривню 26 копійок та витрати на правову допомогу в розмірі 4350 гривень 00 копійок, а всього стягнути 431618 гривень 59 копійок.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 3654 гривні 00 копійок.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя ОСОБА_4