АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/3295/15-ц 22-ц/774/2432/К/15
Справа № 213/3295/15-ц Головуючий у 1-й інстанції
Провадження № 22ц/774/2432/К/15 суддя Мазуренко В.В.
Категорія № 26 (3) Доповідач Братіщева Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді: Братіщевої Л.А.

суддів: Грищенко Н.М., Чорнобук В.І.

при секретарі: Петренко К.І.

за участі: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2,

представника відповідача ПАТ «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівдГЗК») про стягнення моральної шкоди у звязку з ушкодженням здоровя, повязаного з виробництвом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошову суму в розмірі по 243000 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку із професійним захворюванням.

Рішенням Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто на його користь з відповідача ПАТ «ПівдГЗК» в рахунок відшкодування моральної шкоди 20000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб. Також стягнуто з ПАТ «ПівдГЗК» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівдГЗК», посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, поставив питання про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначив, що судом не взято до уваги, що з ПАТ «ПівдГЗК» позивач звільнився у 2002 році, а втрата професійної працездатності йому встановлена у 2014 році, тобто через 12 років після звільнення з підприємства, при цьому ОСОБА_1 з 2002 року працював у шкідливих умовах праці на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг».

Вважає, що відсутня вина підприємства у виникненні у позивача профзахворювання, оскільки в акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 23.07.2014 року зазначено, що конкретних посадових осіб, які відповідальні за виникнення професійного захворювання встановити неможливо. На його думку, зазначеним актом не визнано причинно-наслідковий звязок між роботою позивача на ПАТ «ПівдГЗК» та виникнення у нього професійного захворювання.

Крім того, суд першої інстанції, при визначенні розміру моральної шкоди не врахував рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2015 року, відповідно до якого на користь позивача з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» вже стягнено моральну шкоду у розмірі 20000 грн., а також не врахував судову практику та численні рішення судів по цивільних справа відповідної категорії.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_1 ОСОБА_4 просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги ПАТ «ПівдГЗК», а рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог, доводів апеляційної скарги та письмових заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 працював протягом 21 року 4 місяців в умовах шкідливих факторів, що перевищувала нормативи, в тому числі на підприємстві відповідача на дробарній фабриці з 05.10.1992 року по 27.05.1999 року та дробарній фабриці № 1 з 27.05.1999 року по 03.12.2002 року дробильником (а.с. 7-12) та отримав професійне захворювання з відповідним діагнозом: сідеросилікоз другої ст., ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень другої ст. ЛН другого ст. j62.8.

Згідно довідки МСЕК від 21.10.2014 року ОСОБА_1 первинно встановлено 30% втрати професійної працездатності по сідеросилікозу, із встановленням 3 групи інвалідності (а.с. 15).

Повторним висновком МСЕК від 24.096.2015 року відсоток втрати професійної працездатності та група інвалідності не змінились (а.с. 79).

Згідно рекомендацій МСЕК позивачу рекомендоване забезпечення лікарськими засобами, ВМП, санаторно-курортне лікування.

Суд, частково задовольняючи позов, обґрунтовано виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_1 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання ним трудових обовязків, повязане з виробництвом і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст. 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктом 16 Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання № 30 від 23 липня 2014 року встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_1 є стаж роботи 21 рік 4 місяці в умовах впливу шкідливих факторів пилу, що перевищувала нормативи, в тому числі на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК», які виникли в результаті порушення керівництвом підприємства, де працював хворий, ст. 153 КЗпП України, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачений обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці (а.с. 18-19).

В пункті 17 даного акту зазначено, що причина виникнення професійного захворювання: пил. Запиленість повітря робочої зони, в тому числі вміст вільного двоокису кремнію: 4,8-13,2 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (SiO2 від 10% до 70%). На інших підприємствах, зазначених в пункті 16: 12,2-58,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3 (SiO2 від 10% до 70%). Пунктом 18 запропоновано, з метою ліквідації і запобігання виникненню професійних захворювань (отруєнь) в тому числі начальнику дробарної фабрики та начальникам рудозбагачувальних фабрик № 1 та № 2 забезпечити справний стан та ефективну роботу аспіраційно-технічних установок та засобів колективного захисту.

Таким чином, колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги відповідача ПАТ «ПівдГЗК» щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_1 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди підприємством відповідача, у звязку з отриманим ним професійним захворюванням, встановлений в судовому засіданні та підтверджується актом розслідування хронічного професійного захворювання від 23.07.2014 року, де зазначено, що причиною захворювання позивача стала тривала праця в шкідливих умовах, в тому числі на підприємстві ПАТ «ПівдГЗК». Внаслідок чого позивачу заподіяні моральні й фізичні страждання, що спричинили погіршення реалізації її фізичних і професійних можливостей, змінився його звичний спосіб життя.

Доводи апеляційної скарги відповідача щодо неврахування судом першої інстанції численних рішень судів по цивільних справа відповідної категорії, яким не завжди враховуються конкретні обставини справи, характер та ступінь моральних страждань позивача, вплив на його душевний стан, є безпідставними, оскільки згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, не підлягають доказуванню лише обставини, встановлені судовим рішення у цивільних справах, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Факт спричинення моральної шкоди ОСОБА_1 у зв'язку з втратою ним професійної працездатності, встановлений в судовому засіданні та підтверджений наданими позивачем доказами. Позивач переносить моральні страждання, що позбавляє його нормальних життєвих звязків і вимагає додаткових зусиль для організації свого життя.

Інші доводи відповідача спростовуються матеріалами справи та обґрунтованими висновками суду, викладеними у рішенні.

Разом з тим, колегія суддів не може погодитись із визначеним судом першої інстанції розміром відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача.

Так, у відповідності до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Проте, на думку колегії суддів, суд першої інстанції, вирішуючи спір, не повно дослідив обставини справи, зокрема не врахував характеру та обсягу страждань, яких зазнав позивач, а саме не взяв до уваги, що ОСОБА_1 втратив працездатність частково, а також те, що він працював і на інших підприємствах із шкідливими умовами праці, а саме на ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг», з якого рішеннямДзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 06.05.2015 року на користь позивача стягнута моральна шкода в розмірі 20000 грн. (а.с. 81-83).

Таким чином, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини справи, характер, інтенсивність і довготривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з ПАТ «ПівдГЗК» на користь позивача з 20000 грн. до 5000 грн.

Керуючись ст.ст. 303, 307, п. 3 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» - задовольнити частково.

Рішення Інгулецького районного суду м. Кривого Рогу від 13 жовтня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої з Публічного акціонерного товариства «Південний гірничо-збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди, зменшивши цей розмір з 20000 грн. до 5000 (пяти тисяч) грн.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: