АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Глибоцької районної державної адміністрації Чернівецької області про визнання заповіту недійсним, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, який діє в своїх інтересах та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Посилалася на те, що 05 травня 2011 року помер її чоловік ОСОБА_2 При житті, а саме 09 лютого 2011 року він склав заповіт на все своє майно на неповнолітнього ОСОБА_4. Заповіт був посвідчений секретарем Волоківської сільської ради Глибоцького району Чернівецької області ОСОБА_5

Вважає, що даний заповіт є недійсним, оскільки померлий ОСОБА_2 розпорядився нерухомим майном, що знаходиться по вул. Гоголя №16 в с.Волока Глибоцького району Чернівецької області, що є їх спільною сумісною власністю подружжя без її нотаріально посвідченої згоди.

Крім того, посилалась на те, що ОСОБА_2 був інвалідом І групи, потребував постійної допомоги та догляду, хворів одночасно декількома тяжкими хворобами, в тому числі мав катаракту очей, а тому, через фізичні вади він фізично не міг прочитати заповіт, заповіт мав бути посвідчений при свідках відповідно до ст. 1253 ЦК України.

№22ц-1728/15 Головуючий у І інстанції Маковійчук Ю.В.

Категорія 39 Суддя-доповідач ОСОБА_6

Вказувала, що вона з чоловіком особисто відповідача ОСОБА_3 батька неповнолітнього, не знали, проте останній прийшов до них та пообіцяв за ними постійно доглядати і піклуватись про них, а після смерті все їхнє майно перейде йому, тобто вони вважали, що укладають договір довічного утримання, а не заповіт.

Також зазначала, що 09 лютого 2011 року вона прийшла у сільську раду в с.Волока, де на неї вже чекав ОСОБА_3 разом з ОСОБА_7, яка незаконно видавала себе за секретаря сільської ради, і одразу щось почала писати, що доводить, що саме остання складала нікчемний заповіт, оскільки уся документація написана її рукою, і вона не мала права його складати, оскільки офіційно секретарем сільської ради є ОСОБА_5, а тому заповіт є нікчемним.

Посилалась на те, що оспорюваний заповіт є недійсним, так як право на спадкування всієї спільної сумісної власності подружжя незаконно переходить до малолітнього ОСОБА_4 . Крім того, вказувала на те, що ОСОБА_2 підписав заповіт силоміць під примусом секретаря сільської ради ОСОБА_5 та ОСОБА_3

Просила суд визнати оспорюваний нею заповіт недійсним.

Рішенням Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довела належними та допустимими доказами порушення порядку складення та посвідчення заповіту.

Такий висновок суду є вірним та таким, що зроблений на підставі повно та всебічно з»ясованих обставинах справи, яким надана вірна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2011 року ОСОБА_2 склав заповіт на все своє майно на ОСОБА_4 (а.с.10).

В своїй позовній заяві та в апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на те, що померлий ОСОБА_2 розпорядився нерухомим майном, що знаходиться по вул. Гоголя №16 в с.Волока Глибоцького району Чернівецької області та є їх спільною сумісною власністю подружжя, без її нотаріально посвідченої згоди. Дані доводи є помилковими, оскільки із тексту заповіту вбачається, що спадкодавець ОСОБА_2 заповідав спадкоємцеві все майно, що буде належати йому на час смерті. Якщо нотаріусом буде встановлено, що житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, розташований по вул.Гоголя, 16 в с.Волока Глибоцького району Чернівецької області, належить на праві спільної сумісної власності як подружжю ОСОБА_2 та ОСОБА_2, то відповідно до спадкового майна ОСОБА_2 буде належати лише ? частина нерухомого майна. Що стосується згоди на укладення заповіту іншого подружжя, то норми Цивільного кодексу України при укладенні заповіту не вимагають такої згоди другого подружжя. Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Є безпідставними доводи апелянта про те, що померлий через фізичні вади не міг прочитати заповіт, оскільки був сліпим, а тому заповіт повинен був бути зачитаний вголос і посвідчений при двох свідках. Так, в матеріалах справи містяться дані про те, що ОСОБА_2 був інвалідом першої групи загального захворювання, страждав на ряд захворювань, в тому числі на катаракту очей. Оскільки для з»ясування обставин щодо можливості складення заповіту при тих захворюваннях, на які страждав спадкодавець, потрібні спеціальні знання в галузі медицини, і такі висновки може надати лише судово-медична експертиза, то колегія суддів вважає, що без її проведення та таких висновків суд першої інстанції обгрунтовано відмовив в задоволенні позову з цих підстав.

Також позивач не підтвердила належними та допустимими доказами той факт, що заповіт був укладений внаслідок помилки щодо обставин правочину та під примусом.

Доводи апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права, зокрема, не забезпечення судом змагальності процесу в силу відсутності відповідачів в судовому засіданні, не врахування судом того, що відповідачі не подали заперечення на позов є безпідставними, оскільки відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не довів належними та допустимими доказами обгрунтованість своїх позовних вимог. В той же час, з»являтися в судове засідання чи ні, подавати письмові заперечення чи ні це право сторони, а не обов»язок.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Глибоцького районного суду Чернівецької області від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: