РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 грудня 2015 року м. Мукачево Справа №303/7629/15-ц

2/303/4143/15

Номер рядка стат. звіту 38

Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області

в складі: головуючого судді Кость В.В.

при секретарі Прокоп Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мукачево цивільну справу

за позовом ОСОБА_1

до відповідача ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району

третя особа без самостійних вимог: приватний нотаріус Мукачівського районного державного нотаріального округу ОСОБА_3

про визнання права власності,

За участю:

позивача ОСОБА_1;

представника позивача ОСОБА_4-І.І.;

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району про визнання за нею права власності на житловий будинок №31, розташований по вул. Л. Українки в с. Павшино Мукачівського району Закарпатської області (далі Домоволодіння) (в т. ч. житловий будинок 1986 року побудови літ. А., підвал 1986 року побудови - літ Апд, житловий будинок 1960 року побудови - літ. Б, сарай 1986 року побудови літ. В, вбиральня 1989 року побудови літ. Г, курник 1989 року побудови літ г, споруди №1-3 1986 року побудови, вимощення 1).

Позовні вимоги обґрунтовуються обставинами про те, що після смерті чоловіка позивача ОСОБА_5, відкрилася спадщина на Домоволодіння. Позивач після смерті спадкодавця фактично прийняла спадщину, оскільки на день смерті спадкодавця та після його смерті, весь час проживала у Домоволодінні, вела спільне з ним господарство, а також вела за останнім постійний догляд, коли він хворів. Необхідність вирішення такого питання у судовому порядку, повязана з тим, що ОСОБА_5, за час свого життя, та за умови фактичного користування Домоволодінням, не оформив право власності на нього, в звязку з чим позивачу було відмолено у видачі Свідоцтва про право власності на спадкове майно у нотаріальному порядку.

В судовому засіданні представник позивача, з позицією якої погодилася позивачка позовні вимоги підтримала з підстав викладених у позовній заяві та просила їх задоволити.

Уповноважений представник відповідача у судове засідання не зявився, оскільки заявив клопотання (а.с. 29) про розгляд справи без його участі, визнавши при цьому позовні вимоги у повному обсязі.

Третя особа у судове засідання також не зявилася, натомість подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, не виловивши заперечень відносно позову ОСОБА_1 (а.с. 28).

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду та дослідивши подані по справі доказові матеріали, суд констатує наступне.

Судом встановлено, що 21 листопада 1970 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_5, після чого змінила прізвище з «Шепентал» на «Марко», про що свідчить копія свідоцтва про одруження серії І-ФМ №013079 від 24.02.2000 року (а.с. 8).

Дані свідоцтва про смерть серії І-ФМ №166727 від 31.03.2014 року свідчать про те, що ОСОБА_5 помер 29.03.2014 року, про що в Книзі реєстрації смертей зроблений відповідний актовий запис за №03 (а.с. 7).

В матеріалах справи наявна довідка ТзОВ «Мукачівське районне бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» від 06.08.2005 №591/2, згідно даними якої будинковолодіння за №31 по вул. Л.Українки в с. Павшино Мукачівського району, площею 66,4 кв.м., загальної площі 102,5 кв.м. належить на праві власності ОСОБА_5 (а.с. 16).

Позивач зареєстрована та проживає за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1 і є спадкоємцем за законом за чоловіком - ОСОБА_5 (довідка ОСОБА_2 сільської ради Мукачівського району від 07.10.2015 року №579, а.с. 9).

Також, Домоволодіння знаходиться у фактичному володінні та користуванні ОСОБА_1, про що свідчить ксерокопія технічного паспорту від 14.02.2015 року, з відображеними в ньому технічними характеристиками вказаного обєкта нерухомості, до складу якого входить житловий будинок 1986 року побудови літ. А, підвал літ. Апд, житловий будинок 1960 року побудови літ. Б, сарай 1986 року побудови літ. В, вбиральня 1989 року побудови літ. Г, курник літ. Г, споруди 1986 року побудови №1-3, вимощення 1990 року побудови (а.с. 11-15, 17-21).

Як свідчать наявні у справі доказові матеріали (а.с. 19) позивач намагалася вирішити питання щодо оформлення права власності на спадкове майно за чоловіком в нотаріальному порядку, однак отримала відмову через відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння.

З урахуванням вищевказаних фактичних обставин справи, суд приймає до уваги також наступне.

Згідно зі ст. 1 Цивільного процесуального кодексу України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою ст. 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Під способом захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається у ст. 16 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ст. 20 Цивільного кодексу України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

З урахуванням п. 1 частини другої ст. 16 Цивільного кодексу України, одним із способів захисту порушеного права є його визнання.

Поряд з цим, відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтями 1218, 1222 Цивільного кодексу України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

За вимогами статті 1226 Цивільного кодексу України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Згідно з вимог статті 1261 Цивільного кодексу України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до п. 20 постанови пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 №7, за відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття всіма спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують спадкоємці відповідної черги. Зокрема, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно з абзацами другим та третім п. 23 вищевказаної постанови, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають.

Оцінюючи фактичні обставини по справі на предмет їх відповідності вищевказаним нормам цивільного законодавства суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог з огляду на наступне.

Як свідчать матеріали справи, померлий ОСОБА_5 був чоловіком позивача, що підтверджується їх свідоцтвом про одруження (а.с. 8). Також, позивач в однозначній мірі є спадкоємцем майнових активів останнього, який був фактичним забудовником та володільцем Домогосподарства. Відомостей про наявність інших спадкоємців за померлим ОСОБА_5 матеріали справи не містять. В свою чергу, роками забудови дворогосподарства є 1960 та 1986 рік (а.с. 15), тому воно не підлягало обовязковій державній реєстрації. Вказана обставина пояснює фактичну відсутність правовстановлюючих документів на Домоволодіння. Також позивач, у повній мірі дотрималася і законодавчо визначеного порядку оформлення власності на спадкове майно, а саме звернулася з відповідною заявою до державного нотаріуса, однак отримала відмову, тому її звернення щодо визнання за нею права власності на спадкове майно підлягає судовому захисту.

Позовні вимоги про визнання права власності за позивача на Домоволодіння визнані відповідачем безумовно та підтверджені належними доказами (а.с. 29), а тому підлягають задоволенню без зясування і дослідження інших обставин справи (абзац третій пункту 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).

Також за результатами судового розгляду справи не встановлено обставин, які б свідчили про порушення прав, свобод та інтересів інших осіб, внаслідок ухвалення судом саме такого судового рішення.

З урахуванням вищенаведених фактичних обставин по справі та приписів законодавства, чинного у періоді виникнення та цивільно правової реалізації відносин із спадкування Домоволодіння, а також оформлення права власності на нього, суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та необхідність їх задоволення.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 8, 124, 129 Конституції України, ст.ст. 1, 2, 3, 8, 10, 11, 14, 57-60, 212-215, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

ВИРІШИВ:

1. Позов задоволити повністю.

2. Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_1 виданий 20.11.1998 року Мукачівським РВ УМВС України в Закарпатській області, с. Павшино Мукачівського району, вул.Л.Українки, 31, код НОМЕР_2) право власності на домоволодіння, яке знаходиться за адресою: с. Павшино Мукачівського району, вул. Л.Українки, 31, що включає в себе: житловий будинок 1986 року побудови літ. А., підвал 1986 року побудови - літ Апд, житловий будинок 1960 року побудови - літ. Б, сарай 1986 року побудови літ. В, вбиральня 1989 року побудови літ. Г, курник 1989 року побудови літ г, споруди №1-3 1986 року побудови, вимощення 1, 1990 року побудови.

3. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Кость