Справа №668/2810/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року Суворовський районний суд м. Херсона в складі:

головуючого - судді Головко О. В.

при секретарі Дровосєкової В. М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за договором позики в загальній сумі 369923,84грн., та судові витрати по сплаті судового збору.

В судовому засіданні позивач та представник позивача підтримала позовні вимоги та підтвердили обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 17.06.2012 року, позивач надала відповідачу 42000доларів США, що в еквіваленті 335706грн., що підтверджується розпискою. Зазначені грошові кошти були взяті відповідачем для того, оскільки у його дружини ОСОБА_2, у травні 2012 року виникла заборгованість за кредитними договорами в АТ «ОСОБА_3 Аваль» понад 500000грн., тому відповідач з дружиною в червні 2012 року звернулись до позивача з проханням надати їм позику для погашення зазначеного кредиту.

19.06.2012 року ОСОБА_2 звернулась до банку з письмовою заявою про розгляд її пропозиції щодо часткового погашення позики за рахунок коштів, запозичених у третіх осіб та прощення суми боргу.

10.07.2012 року АТ «ОСОБА_3 Аваль» було прийнято рішення №16/552 щодо надання згоди ОСОБА_2 на часткове погашення кредитів з подальшим вирішенням питання правлінням банку щодо списання залишку боргу за вищевказаними кредитами. Банк прийняв вказане рішення з умовою, що вказані кошти для прийняття остаточного рішення щодо списання залишку боргу повинні бути зараховані на поточні рахунки як гарантія виконання ОСОБА_2 своїх зобовязань або самою ОСОБА_2

18.07.2012 року ОСОБА_2 разом з позивачем поклала на рахунок позивача отримані від неї ще у червні 2012 року грошові кошти у розмірі 33500 доларів США та 52000грн., що підтверджується квитанціями наданими позивачем. З квитанцій вбачається, що призначенням платежу є кошти для виконання рішення комітету з проблемної заборгованості від 10.07.2012 року за №16/552.

17.08.2012 року ОСОБА_2 було погашено запозиченими у позивача грошових коштів кредит у розмірі 40094,76 доларів США. В звязку з погашенням заборгованості за кредитним договором між ОСОБА_2 та АТ «ОСОБА_3 Аваль» було укладено договір №01/02-04/122 про припинення зобовязань, відповідно до якого зобовязання за кредитними договорами припиняються.

31.08.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 330000грн., які відповідач отримав від позивача ще в червні 2012 року та договір іпотеки.

Позивач в судовому засіданні пояснила, що вищевказані грошові кошти були перераховані нею з її рахунку відкритому в ХОД АТ «ОСОБА_3 Аваль» на рахунок ОСОБА_2, для погашення кредитної заборгованості.

В судовому засіданні позивач також зазначила, що вона особисто принесла грошові кошти в розмірі 42000 доларів США до банку, які були конвертовані банком в гривню та покладені на її рахунок, як гарантія погашення кредитної заборгованості та перераховані на рахунок ОСОБА_2 Але. З квитанції про погашення кредиту від 17.08.2012 року вбачається, що саме ОСОБА_2 особисто внесла на свій рахунок грошові кошти в розмірі 40094,76 доларів США, що еквівалентно 320477,42грн., а не 330000грн.

З вищевикладеного, суд робить висновок про те, що грошові кошти в розмірі 42000 доларів США отримані відповідачем відповідно до розписки від 17.06.2012 року та 330000грн., про які йдеться в договорі позики від 31.08.2012 року, є одним і тим же грошовим зобовязанням.

Відповідач в судовому засіданні зазначив, що ним частково виконано грошове зобовязання перед позивачем, а саме: відповідачем відповідно до розписки передано позивачу 71300 доларів США., але позивач зазначає, що вказані грошові кошти були отримані нею від відповідача за іншими зобовязаннями, але ніяких письмових доказів не надала.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Таким чином, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог, тому з метою недопущення подвійного стягнення одних і тих самих грошових коштів, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Керуючись ст. 10, 57, 60, 88, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, ст. 598, 599 ЦК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики від 31.08.2012 з урахуванням відсотків та інфляційних втрат в загальній сумі 369923,84грн. та понесених судових витрат відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_4