АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-ц-8019/09р. Категорія : майнові
Головуючий 1-ї інстанції - Бондаренко В.В. Доповідач - ШвецоваЛ.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ ,

ЗО травня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Даниленка В.М., Малінської С.М.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ленінського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_6, ВАТ КБ «Надра» про виключення майна з опису та арешту ,-

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2010 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, Ленінського ВДВС ХМУЮ, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_6, ВАТ КБ «Надра» в якому просила виключити автомобіль Nissan Almera 2006 НОМЕР_2 з акту опису та арешту майна та зобов'язати Ленінський ВДВС ХМУЮ винести постанову про звільнення з-під арешту вказаного автомобілю.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 з червня 2005 року, від якого сторони мають спільних малолітніх дітей, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Під час шлюбу 3 листопада 2006 року сторонами по справі за кредитні кошти було придбано транспортний засіб - Nissan Almera 2006 НОМЕР_2.

Про наявність майнових зобов'язань свого чоловіка, на підставі яких було видано виконавчий лист та 22 вересня 2009 року посадовими особами Ленінського ВДВС ХМУЮ складено акт опису та арешту майна, позивачка не знала.

З огляду на викладене та посилаючись на вимоги СК України ОСОБА_3, вважала, що вказаний автомобіль є спільною власністю подружжя, а борги чоловіка виникли задовго до його придбання, тому просила виключити автомобіль з акту опису та арешту.

Відповідач ОСОБА_4 проти задоволення позовних вимог не заперечував та пояснив, що у 2003 році був засуджений за ч. 2 ст. 190 КК України і судом в рамках кримінальної справи було видано виконавчі листи про стягнення з нього коштів на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6

Представник відповідача Ленінського ВДВС ХМУЮ проти позову заперечував та посилаючись на його безпідставність, просив відмовити в його задоволенні.

В обґрунтування свої доводів посилався на те, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_6 відкрито відповідно до вимог діючого законодавства, в рамках якого було виявлено майно боржника та складно акт його опису.

На момент опису та арешту майна ОСОБА_4 не повідомив судового виконавця про наявність прав на автомобіль інших осіб, а позивачка по справі не є власником автомобіля і як наслідок не має права для звернення з вказаним позовом.

Представник третіх осіб ОСОБА_9 та ОСОБА_6 просила суд відмовити в задоволенні позову, у зв'язку з його безпідставністю.

Представник банку в судовому засіданні просив позов задовольнити в повному обсязі вказав, що на час розгляду позову зобов'язання ОСОБА_4 перед Банком за кредитним договором не виконав, а застава діє до повного погашення заборгованості за кредитним договором.

Оскільки у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна першим є запис згідно якого Банк має переважне право перед іншими особами задовольнити забезпечені заставою вимоги, тому Банк просить суд звільнити з-під арешту арештоване рухоме майно - автомобіль Nissan Almera 2006 НОМЕР_2., що належить ОСОБА_4 та знаходиться в заставі у Банку.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Ленінського ВДВС ХМУЮ, треті особи ОСОБА_1, ОСОБА_6, ВАТ КБ «Надра» - задоволено; виключено транспортний засіб - автомобіль Nissan Almera 2006 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_2, зареєстрований за ОСОБА_4 з акту опису та арешту майна.

В апеляційній скарзі представник третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2011 року, посилаючись на те, що воно є незаконним та не обґрунтованим, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, знаходить апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрутованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В абз. 1 п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що судам необхідно мати на увазі, що при вирішенні питання про належність описаного майна слід керуватись Законом України "Про власність" і нормами цивільного та шлюбно-сімейного законодавства, що регулюють право власності і його захист.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 суд першої інстанції обгрунтовано виходив з наданих сторонами доказів набуття права власності. Факт проживання однією сім'єю позивачів з відповідачем не обмежує право жодного із членів сім'ї мати у власності особисте майно. При цьому у ВАТ КБ „ Надра", як обтяжувана заставленого майна є право з вищим пріоритетом на переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження, а саме майно відповідача ОСОБА_4 Тому включення до акту опису і арешт автомобилю Nissan Almera 2006 НОМЕР_2 відділом державної виконавчої служби є неправомірним та порушує права ОСОБА_3 та пріоритетне право банку на реалізацію цього майна.

Судом встановлено, підтверджено наявними доказами та не заперечується сторонами, що згідно виконавчого листа № 1-451/2003 від 03 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 13100 грн. та виконавчого листа № 1-451/2003 від 03 грудня 2003 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1- 97112,60 грн., 22.03.2009 року державним виконавцем Ленінського районного відділу Харківського міського управління юстиції за місцем проживання боржника був описаний автомобіль Nissan Almera 2006 НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 за попередньою оцінкою 99000 грн.

Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебувають у шлюбі з червня 2005 року. Спірний автомобіль було придбано у кредит в листопаді 2006 року, тобто під час перебування вказаних осіб у шлюбі, та зареєстровано його за ОСОБА_4

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з повноважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми,: хвороба тощо) самостійного заробітку ( доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об"єктом права спільної сумісної власності.

У ст. 63 СК передбачено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено законом.

Крім того, ч.ч. 1, 3 ст. 73 СК України, установлено, що за зобов'язаннями одного з подружжя стягнення може бути накладено лише на його особисте майно і на частку у праві спільної сумісної власності подружжя, яка виділена йому в натурі. При відшкодуванні шкоди, завданої злочином одного з подружжя, стягнення може бути накладено на майно, набуте за час шлюбу, якщо рішенням суду встановлено, що це майно було придбане на кошти, здобуті злочинним шляхом.

Даних про те, що зазначений транспортний засіб не належить до спільної сумісної власності, а також, що його частка може бути виділена в натурі, матеріали справи не містять.

Відповідно до ч. 1 ст. 59 Закону України "Про виконавче провадження" особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту.

В абз. 2 п. 5 постанови пленуму Верховного Суду України від 27 серпня 1976 року № 6 "Про судову практику в справах про виключення майна з опису" роз'яснено, що, вирішуючи позов одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, суду необхідно враховувати, що відповідно до ст. 22, 28 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю і у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Відхилення від начала рівності часток подружжя суд може допустити, враховуючи лише інтереси неповнолітніх дітей або заслуговуючі на увагу інтереси одного з подружжя. Майно, нажите кожним з подружжя під час їх роздільного проживагня при фактичному припиненні шлюбу, суд може визнати власністю кожного з них. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, суд визначає з врахуванням всього нажитого майна, включаючи і те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису.

За змістом вищезазначених норм, при вирішенні позову одного з подружжя про виключення з опису належної йому частки майна у спільній сумісній власності подружжя, необхідно враховувати, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю та у випадку поділу його їх частки визнаються рівними. Розмір часток подружжя у спільному майні і яке конкретно майно має бути йому виділено, визначається з урахуванням всього набутого майна, включаючи й те, на яке за законом не може бути звернено стягнення за виконавчими документами і яке не підлягає конфіскації. Разом з цим на частку кожного з подружжя має бути виділено як майно, що підлягало опису, так і майно, що не підлягало опису.

Відповідно з ч.І, 2 ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах ,що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно з ч.ч.І, 4 ст.334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором, або законом.

Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації.

Договір про надання споживчого кредиту 03 листопада 2006р, який було укладено між ОСОБА_4 та ВАТ КБ „Надра" про надання коштів для придбання автомобілю, підтверджують законність набуття ОСОБА_4 права власності на автомобіль.

Право власності на вказаний автомобіль зареєстроване за відповідачем ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.

Отже матеріалами справи достовірно установлено, що відповідач ОСОБА_4 набув права власності на автомобіль не законних підставах з моменту державної реєстрації транспортного засобу.

Відповідно до ст.572 ЦК України в силу застави кредитор( застоводержатель) має право у випадку невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою , отримати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншим кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом ( право застави). Судом встановлено, що між ВАТ

КБ „Надра" та відповідачем ОСОБА_4 був укладений договір застави транспортного засобу - автомобілю Nissan Almera 2006 НОМЕР_2 ОМЕР2 в забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за договором про надання споживчого кредиту від 03 листопада 2006 року. Відомості про обтяження предмета застави на користь ВАТ КБ „Надра", згідно вимог ст. 11 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень". При складанні акту опису та арешту в описовій частині було вказано, що зазначений автомобіль належить ОСОБА_4 на праві власності.

Статтями 12,14 Закону України „Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень" від 18.11.2003р. ,передбачено, що на підставі черговості (забезпечення) реєстрації обтяжень встановлюється їх пріоритет, внаслідок чого обтяжувач з вищим пріоритетом має переважне право на звернення стягнення на предмет обтяження.. Тому включення до акту опису і арешт автомобілю відділом державної виконавчої служби Ленінського району Харківського міського управління юстиції також порушує права ВАТ КБ „Надра" , саме як обтяжувана з вищим пріоритетом.

Крім того, відповідно до ст.51 Закону України „Про виконавче провадження" закріплено порядок звернення стягнення на заставлене майно.

Згідно з ч.4 та ч.б ст.52 зазначеного Закону про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателя не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або тоді, коли йому стало відомо, що арештоване майно боржника знаходиться у заставі, та роз'яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про звільнення заставленого майна з-під арешту. Спори, які виникають у виконавчому і провадженні щодо звернення стягнення ні заставлене майно, вирішуються судом.

Відповідно до ч. З ст. 54 Закону України „ Про виконавче провадження" для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Виходячи з наведеного суд першої інстанції прийшов до обгрунтованого висновку, щодо включення до акту опису і арешт рухомого майна - транспортного засобу автомобіля Nissan Almera 2006 НОМЕР_2, що належить ОСОБА_4 та знаходиться у заставі в ВАТ КБ „Надра", тобто порушує права позивача як співвласника неподільного майна та права 3-ї особи ВАТ КБ „Надра" на реалізацію права позачергового задоволення своїх вимог за рахунок предмета застави шляхом звернення стягнення на предмет застави у спосіб, обраний ним на власний розсуд виходячи з діючого законодавства України

Отже, судова колегія вважає, що рішення суду законне і обґрунтоване, постановлено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не вбачається.

Доводи апеляційної скарги були предметом ретельного дослідження суду першої інстанції і свого підтвердження не знайшли.

Керуючись ст..ст.303,304, п.1 ч.І ст.307,ст.ст.308,313, п.1 ч.І ст.314, ст.ст. 315, 317, 319,325 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника третьої особи ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 21 березня 2011 року залишити без

змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді