Справа № 381/1487/15-ц Головуючий у І інстанції Бутенко В. О.
Провадження № 22-ц/780/6189/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 23.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді: Поліщука М.А.

суддів: Кашперської Т.Ц., Ігнатченко Н.В.

при секретарі: Нагорній Г.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» на рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» про захист прав споживача шляхом відновлення порушеного права та стягнення грошових коштів, відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним позовом та просила визнати договір, укладений між нею та ТОВ «Лізингова компанія «Автофінанс» недійсним в силу його нікчемності, стягнути з відповідача кошти в сумі 87 570 грн. сплачені за нікчемним правочином та 5000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Позов обґрунтовала тим, що відповідач включив у Договір умови, які є несправедливим відносно споживача. Також між сторонами не досягнуто згоди з усіх істотних умов, що підтверджується тим, що в п.8.2 Договору вартість предмету лізингу визначено 8340 доларів США, а в Додатку№1 до Договору - 4170 доларів США, або 145 950 грн.

Вказувала, що згідно додатку №1 договору нею було сплачено кошти на рахунки відповідача у розмірі 72 975 грн. за автомобіль та 14 595 грн. за комісію, всього сплачено: 87 570 грн., проте відповідач після отримання цих коштів автомобіль в її користування не передав.

Посилалась на те що вважає вказаний договір недійсним в силу його нікчемності з підстав невідповідності цього договору вимогам ЗУ «Про захист прав споживачів», ЗУ «Про фінансовий лізинг», Цивільному законодавству. Крім того, вважала, що неналежним виконанням відповідачем своїх договірних зобовязань їй було завдано моральної шкоди.

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано недійсним в силу його нікчемності укладений між сторонами договір фінансового лізингу від 28 лютого 2015 року. Стягнуто з ТОВ «ЛК «Автофінанс» на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 87 570 грн., як такі, що були помилково внесені.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ТОВ «ЛК «Автофінанс» подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 і ТОВ «ЛК «Автофінанс» не досягли згоди щодо обов»язкових і суттєвих умов Договору фінансового лізингу.

Так, згідно п.8.2 Договору вартість предмету лізингу зазначено в сумі 8340 доларів США, а в Додатку№1 до Договору - 4170 доларів США, або 145 950 грн.

Позивачем сплачено перший внесок, виходячи з домовленості вартості автомобіля в сумі 145 950 грн., проте після сплати нею першого внеску 2.03.2015 року, відповідач автомобіль їй не надав.

Також в рішенні зазначено, що в порушення вимог п.10.4 Договору не підписано Додаток №3 та не визначено індивідуальні ознаки предмету лізингу.

Крім цього, договір підлягає визнанню недійсним, так як не відповідає встановленій законом формі щодо нотаріального посвідчення відповідно до ст..ст.799, 806 ч.2 ЦК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками суду, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Статтею 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» визначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Відповідно до ст..204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Статтею 209 ч.1 ЦК України визначено, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ч.2 ст.215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин).

Відповідно до ч.1 ст.220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Статтею 806 ЦК України визначено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі).

2. До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

Згідно ч.2 ст.799 ЦК України договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 лютого 2015 року між ОСОБА_2 (Лізингоодержувач») і ТОВ «ЛК «Автофінанс»(Лізингодавець) у простій письмовій формі укладено договір фінансового лізингу № 001177 з додатками, за умовами якого товариство зобовязалося придбати у свою власність предмет лізингу у вигляді транспортного засобу GeelyEmgrand 7 та передати його у користування позивача, яка у свою чергу зобовязалась сплачувати лізингові платежі згідно графіку. (а.с.14-20).

Пунктом 1.7 договору передбачено, що предмет договору передається в користування лізингоодержувача протягом строку, який становить не більше 120 робочих днів з моменту сплати лізингоодержувачем на рахунок лізингодавця авансового платежу (50% від вартості предмета лізингу), комісії по організації та оформлення даного договору (10% від вартості предмета лізингу) та комісії за передачу предмета лізингу (3% від вартості предмета лізингу).

Пунктом 1.2 Договору - вартість Предмету лізингу на момент укладення даного Договору зазначається у даному Договорі та в Додатку№1 до Договору, який є його невід»ємною частиною. (а.с.14).

В пункті 8.2 Договору визначено, що вартість предмета лізингу становить 8 340 доларів США, гривневий еквівалент вартості предмета лізингу становить 291 900 грн.

Проте в Додатку№1 до Договору, який отримала ОСОБА_2, зазначено, що вартість предмету лізингу 4170 доларів США, або 145 950 гривень. (а.с.21).

Вказаний Додаток№1 підписано сторонами Договору.

02 березня 2015 року ОСОБА_2 сплатила кошти на рахунки відповідача у розмірі 72 975 грн. за автомобіль та 14 595 грн. за комісію, всього сплачено : 87 570 грн., що підтверджується квитанціями та визнається сторонами спору. (а.с.23).

10 березня 2015 року ОСОБА_2 направлено на адресу відповідача, заяву про визнання недійсним договору № 001177 від 28 лютого 2015 р. з підстав п.3.4.4., порушення п.17.2., п. 17.4 Договору та про повернення сплачених коштів, як таких що були помилково внесені. (а.с.24).

Встановивши вказані обставини справи, з врахуванням предмету та правових підстав позову, доказів, наданих сторонами на підтвердження заперечення позову, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про визнання договору фінансового лізингу недійсним в силу його нікчемності та обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача грошові кошти, сплачені за нікчемним правочином.

При цьому суд вірно виходив із того, що оскільки спірний договір не був посвідчений нотаріально, відповідно до ч.2 ст.806, ст..799 ЦК України він вважається недійсним(нікчемним) на підставі частин 1, 2 ст.215, ч.1 ст.220 ЦК України.

Згідно зі ст..216 ЦК України відповідач зобов»язаний повернути позивачу сплачені нею кошти у розмірі 87 570 грн.

Вірними також є висновки суду про те, що сторони в порушення вимог ч.1 ст.638 ЦК України, ст..6 Закону України «Про фінансовий лізинг» не досягли згоди щодо всіх обов»язкових і істотних умов договору, а саме: щодо предмету лізингу, вартості предмету лізингу, умов його поставки та отримання позивачем.

Обгрунтовано суд також вказав у рішенні, що при укладенні Договору фінансового лізингу від 28.02.2015 року відповідач зазначив у Договорі умови, які є несправедливим по відношенню до позивача та порушують основні принципи договірного права, ввівши позивача в оману відносно того блага, яке позивач розраховував отримати, укладаючи Договір, чим порушив вимоги ст..18 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і передбачених законом підстав для його скасування при апеляційному розгляді не встановлено.

Доводи апеляційної скарги на те, що суд прийшов до невірного висновку про обов»язковість нотаріального посвідчення договору лізингу, так як законом передбачено письмову форму договору, неправильно застосував положення ст..799 ЦК України, яка не регулює спірні правовідносини, підлягають відхиленню.

Дійсно в ст..6 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що договір лізингу має бути укладений у письмовій формі.

Параграф 6 глави 58 ЦК України «Лізинг» не визначає форму договору.

Проте в ст.806 ч. 2 ЦК України зазначено, що до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом.

В ч.2 ст.799 ЦК України зазначено, що договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Крім цього в ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» зазначено, що відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Таким чином, аналіз вказаних норм матеріального права свідчить про те, що договір фінансового лізингу за участю фізичної особи підлягає обов»язковому нотаріальному посвідченню.

Інші доводи апеляційної скарги на невірний висновок суду в частині визнання судом умов Договору несправедливими колегія суддів вважає необґрунтованими. Проаналізувавши положення Договору фінансового лізингу №001177 від 28.02.2015 року, суд дійшов правильного висновку, що ознаки, які вказують на несправедливість відносно споживача, наявні у договорі, тому він підлягає визнанню недійсним в силу його нікчемності.

Доводи апеляційної скарги на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального права є необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст..ст.308, 315 ЦПК України колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Автофінанс» відхилити.

Рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді: