Провадження № 22-ц/783/7161/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

з участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 поданим у власних інтересах та інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири та зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про припинення права власності, визнання права власності та стягнення компенсації, -

встановила:

30 жовтня 2013 року ОСОБА_2 звернулася з позовом, поданим у власних інтересах та інтересах своєї дочки ОСОБА_6 до відповідача ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири, в якому просила встановити порядок користування приміщеннями квартири АДРЕСА_1 та виділити їй та її дочці у користування в квартирі кімнати, які позначені на плані квартири цифрами 5 і 6 площею 12,70 кв. м. і і 8,20 кв.м, лоджію 8 площею 1.2 кв.м, залишивши у спільному користуванні учасників спільної часткової власності кухню площею 6.90 кв.м, ванну кімнату площею 2.30 кв.м., вбиральню площею 1.20 кв.м. і коридор площею 1.90 кв.м., які позначені на плані квартири цифрами 4,2,3,1; з урахуванням висновку судової будівельно-технічної експертизи встановити нові частки права власності на квартиру, а також стягнути із відповідача на її користь понесені нею судові витрати.

В обґрунтування позову зазначала на те, що 21.04.2007 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем. Від шлюбу мають дочку ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає із нею. Спірну квартиру вони із відповідачем придбали 26.06.2012 року на правах спільної часткової власності: відповідачу ОСОБА_4 1/2 частки; їй ОСОБА_2 1/6 частки та дочці ОСОБА_6 1/3 частки. Шлюбні відносини між ними припинилися, внаслідок чого вони з дочкою були змушені переїхати проживати у квартиру її матері за адресою: м. Львів вул. Зелена, 95/5. Спірна квартира не може бути поділена в натурі, а тому просила задовольнити позов.

4 квітня 2014 року ОСОБА_4 подав зустрічний позов до ОСОБА_2 в якому просив припинити право власності ОСОБА_2 на 1/6 частку спірної квартири і стягнути з нього грошову компенсацію вартості 1/6 частки квартири у розмірі 85404 грн. та залишити 1/3 частку квартири ОСОБА_6, а також зобовязати реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати 1/6 частки квартири на нього.

Вказував, що у спірній квартирі вартістю 512 425 грн. та загальною площею 63,3 кв.м, площа 1/6 частки, яка належить ОСОБА_2, становить 10,5 кв.м. Таку площу виділити в натурі неможливо. ОСОБА_2 на відміну від нього забезпечена іншим житлом, де проживає на даний час. Зазначав, що згідний компенсувати вартість 1/6 частки спірного помешкання ОСОБА_2

Оскарженим рішенням Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2015 року у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 поданим у власних інтересах та інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про припинення права власності, визнання права власності та стягнення компенсації задоволено.

Припинено право ОСОБА_2 на 1/6 частку квартири АДРЕСА_2, що знаходиться у спільній частковій власності.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку квартири АДРЕСА_3.

Стягнуто з ОСОБА_4 грошову компенсацію вартості 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 у розмірі 85404 грн. на користь ОСОБА_2 у відповідності до визначеної у звіті про незалежну оцінку майна вартості квартири у розмірі 512425 грн.

Залишено 1/3 частку квартири АДРЕСА_4 у власності ОСОБА_6.

Зобов'язано реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції зареєструвати 1/6 частки квартири АДРЕСА_2 на ОСОБА_4.

Рішення суду оскаржила представник ОСОБА_2 ОСОБА_3.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду не відповідає вимогам законодавства, оскільки прийняте внаслідок неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права. Посилається на правову позицію Верховного Суду України у справах №6-37цс13 від 15.05.2013 року та №6-68цс14 від 02.07.2014 року. Вважає, що подані сторонами докази та встановлені судом першої інстанції обставини, передбачені п.п.1,2 ч.1 ст.365 ЦК України не є встановленими та не підтверджені належними доказами у справі. Крім того вказує, що в порушення судом норм матеріального права, визнаючи частку відповідача за зустрічним позовом у квартирі як незначну, не враховано, що частка позивача становить 1/6 і залишилась рівно такою ж як і була станом на час її придбання згідно договору купівлі-продажу квартири від 26.06.2012 року. Зазначає, що судом не взято до уваги те, що співвласниками даної квартири є троє осіб, один з яких позбавляє іншого частки, тоді як відповідно до положень ст. 365 ЦК України, право власності у спільному майні може бути припинено за позовом інших співвласників, що само собою передбачає як мінімум двох інших співвласників, спільне користування частками яких є неможливим через складні відносини. Поза увагою суду залишився той факт, що непроживання матері та дитини у спільній квартирі є вимушеним, спричиненим діями ОСОБА_4, окрім цього судом не здобуто доказів, які б вказували, що позивачка за первісним позовом має на праві власності інше житло. Факт реєстрації ОСОБА_2 у квартирі, що належить її родичам, не вказує на те, що вона забезпечена іншим житлом попри спірну квартиру. Також, суд не вказав яким доказом підтверджується факт внесення на депозитний рахунок суду вартості набутої ОСОБА_4 частки у квартирі, що є імперативною умовою при винесенні рішення про припинення права власності на частку у спільному майні. Вважає, що припинення права власності на частку у квартирі ОСОБА_2 є таким, що завдає істотної шкоди позивачу за первісним позовом та членам її сім'ї, оскільки призводить до позбавлення права власності на єдине нерухоме майно та житло.

Просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов задовольнити, а у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на підтримання апеляційної скарги, пояснення ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на заперечення апеляційної скарги, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає цим вимогам.

Відповідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Статтею 150 ЖК Української РСР перебачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Відповідно до ст. 155 ЖК Української РСР жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою).

Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками зі їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Установлення співвласниками порядку користування будинком з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

У відповідності до ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Встановлено, що ОСОБА_4 разом із дочкою ОСОБА_6 зареєстрований у спірній квартирі за адресою: м. Львів вул. Володимира Великого, 63/135.

Спірна квартира належить сторонам та їх малолітній дочці ОСОБА_6 на праві спільної часткової власності у таких частках: ОСОБА_4 власник 1/2 частки квартири, ОСОБА_2 власник 1/6 частки квартири, малолітня ОСОБА_6 власник 1/3 частки спірного помешкання.

Квартира розташована на сьомому поверсі девятиповерхового будинку та складається із трьох кімнат, житловою площею 38,3 кв.м., у тому числі: перша кімната 12,7, друга кімната 8,2, третя кімната 17,4, кухня 6,9, ванна кімната 2,3, вбиральня 1,2, коридор 11,9, балкон 1,2;1,8 кв.м.

Судом встановлено, що згідно висновку про незалежну оцінку майна вартість спірної квартири становить 512425,00 грн., а тому вартість 1/6 квартири становить 85 404,00 грн.

ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із своїми мамою ОСОБА_7 та братом ОСОБА_8, а також дочкою від першого шлюбу ОСОБА_9 За вказаною адресою ОСОБА_2 проживає разом з малолітньою ОСОБА_6

Суд прийшов до висновку, що частка спірної квартири, яка належить ОСОБА_2 є не значною, її виділити в натурі неможливо та вона не подала жодних доказів, які б свідчили про можливість виділення їй чи іншим учасникам спільної часткової власності відокремлених частин спірної квартири з самостійним виходом, чим не доведено можливість поділу квартири з виділенням їй у користування кімнат, позначених на плані квартири цифрами 5 і 6 та лоджії.

А тому суд вказав, що вбачає наявність передбачених ст. 365 ЦК України підстав для припинення права ОСОБА_2 на її частку у спірній квартирі та задовольнив зустрічний позов і відмовив у задоволенні первісного позову ОСОБА_2 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

Однак такі висновки суду не відповідають вимогам законодавства.

Положеннями статті 365 ЦК України передбачено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Тобто для припинення права особи на частку у спільному майні необхідно встановити наявність будь-якої із обставин, передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України за умови, що таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї та попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду.

Така правова позиція сформована у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2013 року у справі за № 6-37цс13, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, проте не була врахована судом при розгляді даної справи.

Судовою колегією встановлено, що суд належно не дослідив чи припинення права ОСОБА_2 на її частку у спірній квартирі не завдасть істотної шкоди її інтересам.

Встановлено, що ОСОБА_2 в квартирі за адресою м. Львів вул. Зелена, 95/5 проживає, однак жодної частки на праві власності в ній немає. За вказаною адресою ОСОБА_2 вимушено проживає разом з малолітньою ОСОБА_6 Співвласниками цієї квартири є її мати ОСОБА_7 та брат ОСОБА_8 При таких обставинах виділ їй 85 404,00 грн. вартості 1/6 спірної квартири не дасть їй можливості придбати житло, а отже буде завдана істотна шкода її інтересам.

При цьому судова колегія враховує пояснення ОСОБА_2 про те, що малолітня ОСОБА_6 не може проживати окремо від неї в спірній квартирі, оскільки в квартирі по вул. Володимира Великого, 63/135 ОСОБА_4 проживає з новою дружиною.

Отже суд необґрунтовано виходив із того, що припинення права ОСОБА_2на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам та інтересам малолітньої ОСОБА_6 Крім того суд не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Тому судова колегія не приймає до уваги посилання ОСОБА_4 на те, що присудження ОСОБА_2вартості 1/6 спірної квартири не порушить її прав.

При таких обставинах з врахуванням відсутності згоди ОСОБА_2 на компенсацію вартості 1/6 частки в квартирі в задоволенні зустрічного позову слід відмовити.

Встановлено, що суд також належно не дослідив можливість спільного користування квартирою.

Вбачається, що суд досліджував лише можливість виділення ОСОБА_2 чи іншим учасникам спільної часткової власності відокремлених частин спірної квартири.

Так суд послався на те, що у п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», який містить роз'яснення подібних питань, зазначено, що при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру).

Суд врахував, що в поясненнях сторони вказували, що провести реальний поділ квартири з виділом окремих часток неможливо.

В той же час ОСОБА_2 в позовних вимогах просила не провести поділ квартири, а подала позов про встановлення порядку користування приміщеннями квартири.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Таким чином предметом судового розгляду за первісним позовом є можливість виділу позивачці та її дочці у користування в квартирі вказаних нею приміщень.

Встановлено, що площа 1/6 частки в квартирі, яка належить ОСОБА_2, становить 10,5 кв.м. Житлова площа, яка може бути передана в її користування становить 6,38 кв.м. (38,3 : 6 = 6,38), а отже їй в користування є можливість виділити кімнату площею 8,20 кв.м.

Площа 1/3 частки в квартирі, яка належить ОСОБА_6, становить 21,1 кв.м. (63,3 : 3 = 21,1) Житлова площа, яка може бути передана в її користування становить 12,7 кв.м. (38,3 : 3 = 12,7), а отже їй в користування є можливість виділити кімнату площею 12,70 кв. м.

Відповідно площа 1/2 частки в квартирі, яка належить позивачці з дочкою становить 31,65 кв.м., а житлова 19,8 кв.м.

ОСОБА_4 згідний на те, щоб ОСОБА_6 проживала в квартирі та мала права на користування своєю часткою.

Площа 1/2 частки в квартирі, яка належить ОСОБА_4, становить 31,65 кв.м. (63,3 : 2 = 31,65) Житлова площа, яка може бути передана в його користування становить 19,15 кв.м. (38,3 : 2 = 19,15), а отже в його користування є можливим виділити кімнату площею 17,4 кв. м.

Відповідно слід виділити ОСОБА_4 в користування у цій квартирі кімнату, яка позначена на плані цифрою 7 площею 17,4 кв.м., лоджію під літерою 9 площею 1.8 кв.м.

Отже позивачці та її дочці слід виділити у користування в спірній квартирі кімнати, які позначені на плані квартири цифрами 5 і 6 площею 12,70 кв. м. і і 8,20 кв.м, лоджію 8 площею 1.2 кв.м, залишивши у спільному користуванні учасників спільної часткової власності кухню площею 6.90 кв.м, ванну кімнату площею 2.30 кв.м., вбиральню площею 1.20 кв.м. і коридор площею 1.90 кв.м., які позначені на плані квартири цифрами 4,2,3,1.

В той же час позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення нових часток права власності на квартиру не підлягають задоволенню, оскільки між сторонами встановлюється порядок користування існуючими частками в квартирі.

Установлення співвласниками порядку користування квартирою з виділенням конкретних приміщень у натурі не припиняє право спільної часткової власності, тому що такі частини не перетворюються в об'єкт самостійної власності кожного з них.

Отже рішення суду м. Львова слід скасувати та ухвалити нове, яким первісний позов про встановлення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити частково, а в задоволенні зустрічного позову - відмовити.

Слід при цьому повернути ОСОБА_4 85 404 грн. 17 коп. сплачені згідно квитанції №290 від 24.09.2015 року, отримувач ТУДСА України у Львівській області, рахунок отримувача 0789, код отримувача 26306742.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.п.2-4, 313, 314 ч.2, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 28 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове.

Первісний позов ОСОБА_2 поданим у власних інтересах та інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення порядку користування приміщеннями квартири задовольнити частково.

Виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_6 в користування у квартирі АДРЕСА_5 кімнати, які позначені на плані квартири цифрами 5 і 6 площею 12.70 кв.м. і 8.20 кв.м., лоджію 8 площею 1.2 кв.м. та виділити ОСОБА_4 в користування у цій квартирі кімнату, яка позначена на плані цифрою 7 площею 17,4 кв.м., лоджію під літерою 9 площею 1.8 кв.м.

Залишити у спільному користуванні учасників спільної часткової власності ( ОСОБА_2, ОСОБА_6 та ОСОБА_4) кухню площею 6.90 кв.м., ванну кімнату площею 2.30 кв.м., вбиральню площею 1.20 кв.м. і коридор 1.90 кв.м., які позначені на плані квартири цифрами 4,2,3,1.

В задоволенні позовних вимог про встановлення нових часток права власності на квартиру відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_2, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Реєстраційна служба Львівського міського управління юстиції про припинення права власності, визнання права власності та стягнення компенсації - відмовити.

Повернути ОСОБА_4 85 404 грн. 17 коп. сплачені згідно квитанції №290 від 24.09.2015 року, отримувач ТУДСА України у Львівській області, рахунок отримувача 0789, код отримувача 26306742.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_10