Провадження № 22-ц/779/1409/2015
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Пнівчук О.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Пнівчук О.В.

суддів: Беркій О.Ю., Мелінишин Г.П.

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до АТ «Банк Золоті Ворота» в особі Івано-Франківської філії, про визнання недійсними пунктів договорів іпотеки та визнання припиненою іпотеки, за апеляційною скаргою АТ «Банк Золоті Ворота» в особі Єрмака В.О., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, який діє через представника Якубовського О.О., на рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із вказаним договором.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 25.09.2008 року між нею та АКБ «Золоті Ворота» було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку свою двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення зобов'язань за кредитним договором №02/500Ф від 25.09.2008 року, який укладений між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_6 на суму 200 000 грн.

Крім того, між ОСОБА_2 та АКБ «Золоті Ворота» було укладено ще один договір іпотеки від 26.09.2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку цю ж двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення зобов'язань за кредитним договором №02/355Ф від 07.05.2009 року, який укладений між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_7 на суму 150 000 грн.

Позивач вказала, що перед підписанням вказаних договорів іпотеки вона була знайома з ОСОБА_8, який познайомив її з ОСОБА_9, представивши його бізнесменом, якому для розвитку бізнесу необхідний кредит. Відтак, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 переконали ОСОБА_2 надати в іпотеку її двохкімнатну квартиру строком на 2 місяці для отримання ОСОБА_9 кредиту.

Позивач вказала, що при укладенні іпотечного договору їй було надано для підпису лише останні сторінки договору, підписуючи який, вона вважала, що передає свою квартиру в іпотеку лише на 2 місяці за одним кредитним договором.

Однак у 2009 року ОСОБА_2 отримала від банку повідомлення про те, що її квартира знаходиться в іпотеці за двома договорами іпотеки. Крім того, згідно п.п.4.1 договорів іпотеки, такі діють до повного виконання позичальниками зобов'язань за кредитними договорами, а не строком на 2 місяці, як вважала іпотекодавець ОСОБА_2

Як встановлено вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014 року, ОСОБА_9 працював директором ТзОВ «Устя-Зелене» та був одним з членів організованої злочинної групи, що була створена з метою заволодіння коштами АКБ «Золоті Ворота».

Посилаючись на вказані обставини, а також на положення ст.ст.203,215 та 230 ЦК України, позивач вважає, що при укладенні договорів іпотеки її було введено в оману, оскільки вона надавала згоду на підписання одного договору іпотеки зі строком дії на 2 місяці, а не двох договорів, які діють до повного виконання зобов'язань позичальниками.

З цих підстав просила суд: визнати недійсними п.п.4.1 двох договорів іпотеки в частині строку дії договорів до повного виконання зобов'язань та визнати їх в редакції «діє на строк до 26.11.2008 року»; застосувати наслідки недійсності частини правочину та визнати обидва договори іпотеки такими, що припинили свою дію 26.11.2008 року; виключити відповідні записи в Державному реєстрі обтяжень нерухомого майна.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.

Визнано недійсним п.4.1 договору іпотеки №б/н від 25.09.2008 року, укладеного між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом за №5407, в частині «діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором» та визнано даний п.4.1 в редакції «діє на строк до 26.11.2008 року».

Визнано недійсним п.4.1 договору іпотеки №б/н від 26.09.2008 року, укладеного між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_2, посвідченого приватним нотаріусом за №5454, в частині «діє до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором» та визнано даний п.4.1 в редакції «діє на строк до 26.11.2008 року».

Із застосуванням наслідків визнання недійсним п.4.1 договору іпотеки від 25.09.2008 року та п.4.1 договору іпотеки від 26.09.2008 року за ст.216 ЦК України, визнано договір іпотеки №б/н від 25.09.2008 року та договір іпотеки №б/н від 26.09.2008 року, укладені між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_2 щодо предмета іпотеки - двохкімнатної квартири АДРЕСА_1 такими, що припинили свою дію.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

АТ «Банк Золоті Ворота» в особі Єрмака В.О., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, який діє через представника Якубовського О.О. на дане рішення суду подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції вимог матеріального та процесуального права та неповне з'ясування фактичних обставин справи.

Представник апелянта вказав, що при ухваленні оспорюваного рішення, суд першої інстанції зіслався на обставини, встановлені вироком Івано-Франківського міського суду від 18.09.2014 року.

Згідно ст.61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій тієї особи, стосовно якої ухвалено вирок, тільки з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Усі інші обставини, в тому числі розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню, повинні бути доведені сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі у загальному порядку.

Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних правовідносин. Преюдиційне значення можуть мати лиш ті факти, які зазначені у резолютивній частині рішення суду.

Таким чином, позивач у даному спорі не був звільнений від доказування тих обставин, на які він посилався, а вирок суду у кримінальній справі мав оцінюватися судом об'єктивно, у сукупності з іншими доказами.

Представник апелянта також вказав на те, що способи захисту цивільного права передбачені ст.16 ЦК України. Однак, дана стаття не містить такого способу захисту права як визнання договору (чи його частини) у певній редакції, що було застосовано судом першої інстанції.

Крім того, при відкритті провадження судом допущено порушення вимог процесуального права. Так, згідно позову, позивачем було заявлено дві самостійні вимоги немайнового характеру, однак оплачена судовим збором лише одна, що є підставою залишення позову без руху.

Апелянт просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта Якубовський О.О. підтримав доводи апеляційної скарги з наведених в ній мотивів.

Позивач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_10 заперечили доводи апеляційної скарги, посилаючись на обґрунтованість висновків суду обставинам справи.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 25.09.2008 року між ОСОБА_2 та АКБ «Золоті Ворота» було укладено договір іпотеки, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку свою двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення зобов'язань за кредитним договором №02/500Ф від 25.09.2008 року, який укладений між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_6 на суму 200 000 грн.

Крім того, між ОСОБА_2 та АКБ «Золоті Ворота» було укладено договір іпотеки від 26.09.2008 року, за умовами якого ОСОБА_2 передала банку в іпотеку цю ж двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 в порядку забезпечення зобов'язань за кредитним договором №02/355Ф від 26.09.2008 року, який укладений між АКБ «Золоті Ворота» та ОСОБА_7 на суму 150 000 грн.

За умовами укладених договорів іпотеки п.4.1 обидва договори набрали чинності з дня його нотаріального посвідчення та діють до повного виконання позичальником зобов»язань за кредитним договором. Згідно п.4.7 договорів до повного виконання позичальниками (ОСОБА_7, ОСОБА_6) зобов»язань за Кредитними договорами накладена заборона на відчуження квартири АДРЕСА_1, власником якої є ОСОБА_2 (а.с.8, 11).

Постановляючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про визнання недійсними п.4.1 обох договорів іпотеки щодо їх дії до повного виконання позичальниками зобов»язань за кредитними договорами та визнання даних пунктів в редакції що договори іпотеки діють на строк два місяці, суд першої інстанції виходив із того, що волевиявлення позивача на укладення договору іпотеки більше як на два місяці не було, та зазначив що дані обставини встановленні вироком суду.

Однак із таким висновком суду не можна погодитись, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до положень ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 у вересні 2008 року погодилась на пропозицію знайомого ОСОБА_8, який діяв в інтересах ОСОБА_9 передати належну їй квартиру в іпотеку строком на два місяці, при цьому ОСОБА_8 та ОСОБА_9 запевняли її що сума позики незначна і її формально необхідно забезпечити іпотекою.

При розгляді кримінальної справи про обвинувачення ОСОБА_11 та ОСОБА_12 встановлено, що ОСОБА_9 працював директором ТзОВ «Устя-Зелене» та був одним із членів організованої групи, що створювалася для заволодіння коштами АКБ «Золоті ворота».

Судом встановлено також, що ОСОБА_2 не вчиняла жодних дій, що передували підписанню договору іпотеки, а заява про згоду передати в іпотеку квартиру та акт погодження вартості майна підписані членами організованої групи.

Крім того, судом встановлено також, що ОСОБА_2, довіряючи ОСОБА_9, підписала останні аркуші договору іпотеки квартири, при цьому вважала, що підписує один договір строком на два місяці, натомість як з»ясувалося згодом вона підписала два договори іпотеки, хоча з кредитором ОСОБА_6 взагалі не знайома.

Діями ОСОБА_9 у змові з іншими членами злочинної групи - працівниками банку позивача ОСОБА_2 було введено в оману щодо укладення двох договорів іпотеки, а не одного, а також щодо їх дії до повного виконання грошового зобов»язання.

Разом з тим, в засіданні апеляційного суду ОСОБА_2 пояснила суду, що квартиру в іпотеку надавала тільки по одному договору строком на два місяці, оскільки ОСОБА_7 та ОСОБА_9, посилаючись на незначну суму кредиту обіцяли повернути кредит до двох місяців. Таким чином, волевиявлення ОСОБА_2 при укладенні договорів іпотеки не відповідало її внутрішній волі.

Відповідно до положень Закону України «Про іпотеку» - іпотека це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ч.5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» - іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів приходить до висновку, що зважаючи на обставини за яких ОСОБА_2 підписала договори іпотеки та з врахуванням того, що діями ОСОБА_9 у змові з іншими членами злочинної групи - працівниками банку ОСОБА_2 введено в оману щодо укладення договорів іпотеки, то у суду першої інстанції не було підстав для визнання недійсними таких договорів лише в частині їх дії до повного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором» та визнання їх в редакції, як такі що діють два місяці з часу підписання.

Оскільки суд першої інстанції дав невірну правову оцінку зібраним доказам в справі та прийшов до помилкового висновку про визнання недійсними договорів іпотеки в частині строку їх дії, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу АТ «Банк Золоті Ворота» в особі Єрмака В.О., Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації, який діє через представника Якубовського О.О задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 22 травня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до АТ «Банк Золоті Ворота» в особі Івано-Франківської філії про визнання недійсними пунктів договорів іпотеки та визнання іпотеки припиненою - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Пнівчук О.В.

Судді: Беркій О.Ю.

Мелінишин Г.П.