У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоГвоздика П.О.,
суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,
Іваненко Ю.Г., Ситнік О.М.,
за участі: представника Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» − Скурської В.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, який діє в своїх інтересах та в інтересах малолітніх ОСОБА_12 та ОСОБА_13, треті особи: Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в м. Києві, Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою представника ОСОБА_11 - ОСОБА_14 - на рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Посилалося на те, що 02 листопада 2006 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит»), правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_11 укладений кредитний договір № 321-06-Ип, відповідно до якого останньому був наданий кредит у розмірі 99 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 01 листопада 2021 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02 листопада 2006 року між сторонами укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_11 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

23 березня 2007 року між тими ж сторонами укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої позичальнику надані кредитні ресурси у розмірі 119 тис. доларів США.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 21 серпня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 7 537 621 грн 20 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 1 660 638 грн 79 коп.

Вказане судове рішення боржником не виконано.

Враховуючи викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за ним права власності та виселити відповідачів з квартири.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено частково. На рахунок погашення заборгованості за кредитним договором у розмірі 3 705 069 грн 40 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, шляхом визнання права власності на вказану квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, за ціною не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна. Виселено ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_9 та ОСОБА_13 з квартири АДРЕСА_1 та знято вказаних осіб з реєстраційного обліку в цій квартирі. Відстрочено виконання даного рішення в частині звернення стягнення на квартиру та виселення до закінчення дії мораторію, встановленого Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

У касаційній скарзі представник ОСОБА_9 - ОСОБА_14, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши доводи касаційної скарги, вважає, що вона має бути задоволена частково.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Вказані вимоги судом апеляційної інстанції у повному обсязі не дотримано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом вимагати від позичальника достроково повернути кредитні кошти, та рішенням суду вже було стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором, а тому не має підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення з боржника заборгованості за кредитним договором не звільняє його від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум шляхом звернення стягнення на передане боржником в іпотеку нерухоме майно.

Судами встановлено, що 02 листопада 2006 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_11 укладений кредитний договір № 321-06-Ип, відповідно до якого останньому наданий кредит у розмірі 99 тис. доларів США зі сплатою 15 % річних строком до 01 листопада 2021 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 02 листопада 2006 року між сторонами укладений іпотечний договір, відповідно до якого ОСОБА_11 передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1.

23 березня 2007 року між ТОВ «Банк «Фінанси та Кредит», правонаступником якого є ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», та ОСОБА_11 укладено додаткову угоду до кредитного договору, відповідно до якої позичальнику надані кредитні ресурси в розмірі 119 тис. доларів США.

Позичальник порушив умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 21 серпня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 7 537 621 грн 20 коп.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 18 квітня 2012 року з ОСОБА_11 та ОСОБА_15 стягнуто заборгованість за кредитним договором на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» у розмірі 1 660 638 грн 79 коп.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами 1, 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з п. 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття «мораторій» у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України), що повною мірою відповідає значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Таким чином, установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що не дає змогу органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 12 листопада 2015 року (справа № 6-1249цс15).

Таким чином, суд апеляційної інстанції правильно дійшов висновку про задоволення позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, застосувавши Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відстрочивши виконання судового рішення.

Проте з висновком суду про задоволення позовних вимог у частині виселення погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною 1 ст. 40 цього Закону передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення.

За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року (справа № 6-1892цс15).

Як вбачається з іпотечного договору, ОСОБА_11 передав в іпотеку банку квартиру, що належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 19 серпня 2005 року. Тобто предмет іпотеки придбаний позичальником не за рахунок кредитних коштів, а тому він та члени його сім'ї не можуть бути примусово виселені з нього без надання їм іншого житла.

Положеннями ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Апеляційний суд ухвалив рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на вказану квартиру за ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» за ціною, визначеною на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності на момент проведення державної реєстрації права власності на вказану квартиру, за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна.

При цьому, посилаючись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, а також ціну предмета іпотеки, що суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття «ціна» як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону «Про іпотеку», встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (справа № 6-61цс15).

Апеляційний суд не врахував вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, неправильно застосував норми матеріального права, не дослідив докази, надані сторонами, та не надав цим доказам відповідної правової оцінки, тому рішення апеляційного суду належить скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 335, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_11 - ОСОБА_14 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: П.О. Гвоздик
Судді: О.І. Євтушенко
Ю.Г. Іваненко
В.І. Мартинюк
О.М. Ситнік