АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/8385/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 619/1637/15-ц ОСОБА_1
Категорія: сімейні Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Колтунової А.І., Гальянової І.Г.

за участі секретаря Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами, -

в с т а н о в и л а:

18.03.2015 року ОСОБА_2 звернулась у суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами, що утворилась в звязку із невиконанням відповідачем рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 липня 2012 року щодо стягнення на її користь аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року, у задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за аліментами, відмовлено.

На зазначене судове рішення ОСОБА_2 подано апеляційну скаргу, в якій вона посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, вважає рішення незаконним.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суднеповно зясував обставини, що мають значення для справи, та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, не сприяв повному, обєктивному та неупередженому розгляду справи.

Апелянт стверджує, що довела обставини на які він посилалася, як на підставу своїх позовних вимог, надала суду належні та допустимі докази, які підтверджують, що відповідач ухиляється від сплати аліментів та заборгованість по сплаті за аліментами складає 31 418, 06 грн.

Крім того, ОСОБА_2 зазначила, що відповідачем дана неправдива інформація, яка не була підтверджена належними та допустимими доказами, стосовно того, що він сплачував аліменти у добровільному порядку та здійснював поштові перекази грошових коштів за період з 16.08.2012 року по 14.04.2015 року. Вказані обставини були встановлені судовим рішенням, без надання їм належної оцінки, тобто висновки суду ґрунтуються на припущеннях.

Враховуючи викладене вище, апелянт просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким задовольнити їїпозов у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, вважає апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Як встановлено в суді першої інстанції, підтверджено наявними у справі доказами та не заперечується сторонами, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 1995 року перебували у шлюбі, який був зареєстрований у палаці Одруження «Центральний» м. Харкова, актовий запис № 644.

Від шлюбу вони мають неповнолітніх дітей: синів - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 19 липня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано.

Судом також встановлено, що рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 23 липня 2012 року та ухвали того ж суду від 23 липня 2012 року про виправлення описки, які набрали законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі ? частини усіх видів заробітку ОСОБА_3 на кожну дитину до їх повноліття, починаючи з 18.07.2012 року.

На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист № 2-4371/12 від 13.08.2012 року, який до теперішнього часу знаходиться на виконанні у ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

Судом також встановлено, що відповідно до довідки ВДВС Дергачівського РУЮ Харківської області від 02.07.2015 року № 3029 заборгованість по сплаті аліментів, згідно вказаного виконавчого листа, за період з 18.07.2012 року до 01.07.2015 року становить 31418.06 грн. з урахуванням того, що відповідач не працює, а сплати аліментів розраховується щомісячно з середнього заробітку працівника для даної місцевості.

Заборгованість про стягнення аліментів утворилася при недостатньому погашенні ОСОБА_3 щомісячної суми стягнутих аліментів.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з посиланням на положення ст. ст. 194, 195 СК України виходив з того, що судовим рішенням питання про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей вже вирішено, а невиконання відповідачем судового рішення за наявності його вини є підставою для стягнення з нього неустойки.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як свідчать матеріали справи, на підставі рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 липня 2012 року з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 стягнуті аліменти на утримання неповнолітніх дітей у розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача на кожну дитину до їх повноліття, починаючи з 18.07.2012 року.

На зазначене рішення судом видавався виконавчий лист, який перебуваєна виконанні у ВДВС Дергачівського районного управління юстиції Харківської області.

За правилами ст.195 СК України та ст. 74 Закону України від 21 квітня 1999 року №606-ХІV "Про виконавче провадження" (з подальшими змінами та доповненнями), (надалі - ЗУ "Про виконавче провадження") розмір заборгованості з виплати аліментів визначається державним виконавцем, а за наявності спору питання про розмір такої заборгованості вирішується за заявою заінтересованої особи судом у порядку, встановленого законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду із позовними вимогами про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами, які вже стягнуті за рішенням суду. Таке рішення набрало законної сили та виконується Державною виконавчою службою.

Відповідно до ст.61 Конституції України ніхто не може бути притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Таким чином, відповідальність боржника за несвоєчасне чи неповне виконання зобовязання за рішенням суду може бути призначена у вигляді стягнення неустойки (пені) за правилами, передбаченими ст.196 СК України. При цьому слід враховувати розяснення п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки(пені) настає лише за наявності вини цієї особи.

Разом із тим, у відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві ( ч. 1 ст. 20 ЦК України та ст. ст. 3,4 ЦПК України).

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК України, встановив, що кожна особа має права звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Згідно із ч. 3 ст. 16 ЦК України, суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень ч.ч. 2-5 ст. 13 ЦК України.

Матеріальний аспект захисту охоплює також положення гл. 3 ЦК України, в якій йдеться саме про захист цивільних прав та інтересів.

З урахуванням того, що позивач обрала спосіб захисту своїх прав, сформулювавши позовні вимоги саме таким чином, судова колегія вважає, що районний суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в стягненні заборгованості по аліментам на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 та ОСОБА_3.

Зазначені висновки відповідають обставинам справи, які судом встановлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, та правильно застосовані.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Інші доводи, викладені ОСОБА_2 в апеляційній скарзі висновків суду першої інстанції не спростовують та не дають підстав для скасування чи зміни ухваленого у справі рішення.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку про залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.303, 304, 307, 308, 313-315, 319, 218 ЦПК України, колегія суддів,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 23 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: Т.М. Костенко

Судді: А.І. Колтунова

ОСОБА_7