Справа № 729/1316/15-ц
У Х В А Л А

26 листопада 2015 р. суддя Бобровицького районного суду Чернігівської області Булига Н.О. розглянула матеріали за позовом ОСОБА_1 до ГУ юстиції в м.Києві про встановлення факту проживання однією сім»єю та одержання права на спадкування, -

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просила встановити факт її спільного проживання однією сім»єю з ОСОБА_2 з 2009 року по 12 серпня 2015 року та визнати її спадкоємицею четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_2

При вирішенні питання про відкриття провадження у справі встановлено, що позовна заява не відповідає вимогам п.п.5,6 ч.2 ст.119 ЦПК України. Так, позивачем не викладено обставин, якими вона обгрунтовує свої вимоги та не зазначено доказів, що підтверджують кожну обставину, а саме: не вказано яким чином порушуються, не визнаються або оспорюються її права, свободи чи інтереси відповідачем ГУ Управління юстиції в м.Києві. В своєму позові, позивач зазначає, що мова йде про визнання права на спадкування, проте в прохальній частині просить встановити факт спільного проживання однією сім»єю та визнати її спадкоємицею четвертої черги. Встановлення факту спільного проживання однією сім»єю із спадкодавцем вже надає право особі спадкувати в порядку ст.1264 ЦК України, а тому додатково визнання такої особи спадкоємцем четвертої черги в судовому порядку не передбачено чинним законодавством.

Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

1) визнання права;

2) визнання правочину недійсним;

3) припинення дії, яка порушує право;

4) відновлення становища, яке існувало до порушення;

5) примусове виконання обов'язку в натурі;

6) зміна правовідношення;

7) припинення правовідношення;

8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

При вивченні позовної заяви будь-якого із способів захисту цивільних прав та інтересів

позивача, які б підлягали застосуванню у даному випадку, встановлено не було.

Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй Постанові «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01.03.2013 № 3, ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи в суді, до підсудності якого вона віднесена процесуальним законом (стаття 8 Закону № 2453-VI). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності. Цивільна юрисдикція - це визначена законом сукупність повноважень судів щодо розгляду цивільних справ, віднесених до їх компетенції (стаття 15 ЦПК). Підсудність визначає коло цивільних справ у спорах, вирішення яких належить до повноважень конкретного суду першої інстанції (статті 108 - 114 ЦПК). Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні виходити з того, що відповідно до статей 15, 16 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Пунктом 42 Постанови передбачено, що виключну підсудність встановлено для позовів, що виникають із приводу нерухомого майна (частина перша статті 114 ЦПК). Згідно з положеннями статті 181 ЦК до нерухомого майна належать: земельні ділянки, а також об'єкти, розташовані на них, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення. Наприклад, це позови про право власності на таке майно; про право володіння і користування ним (стаття 358 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності та виділ частки із цього майна (статті 364, 367 ЦК); про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності та виділ частки із цього майна (статті 370, 372 ЦК); про право користування нерухомим майном (визначення порядку користування ним); про право, яке виникло із договору найму жилого приміщення, оренди тощо; про визнання правочину з нерухомістю недійсним; про звернення стягнення на нерухоме майно - предмет іпотеки чи застави; розірвання договору оренди землі; стягнення орендної плати, якщо спір виник з приводу нерухомого майна; про усунення від права на спадкування та визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Відповідно до п.2 Постанови ПВСУ від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.

Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому

порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Як вбачається з поданих позивачем матеріалів, його вимоги не є позовними і повинні розглядатися в порядку окремого провадження, встановленому ст.256,257 ЦПК України, оскільки відсутній спір про право між спадкоємцями чи іншими особами.

Якщо позивач не погоджується з такою позицією, то йому необхідно усунути вищезазначені недоліки позовної заяви шляхом зазначення доказів наявності спору про право та доказів порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод чи інтересів відповідачем ГУ Управління юстиції в м.Києві.

Згідно ч.1 ст.121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.121 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Позовну заяву залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення недоліків 3 (три) дні з дня отримання копії ухвали та розяснити, що у випадку невиконання вимог цієї ухвали, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Ухвала не оскаржується.

Суддя