У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник», третя особа - директор комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник» ОСОБА_2, про визнання наказу про звільнення незаконним та його страхування, поновлення на роботі, виплату грошової компенсації за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, просив визнати незаконним наказ комунального закладу «Позаміський дитячий заклад оздоровлення та відпочинку «Супутник» (далі - КЗ «ПДЗОВ «Супутник») № 43-к від 8 червня 2015 року про звільнення його з посади сторожа за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, поновити його на роботі, зобов'язати відповідача сплатити середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди у розмірі 20 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що з початку 2013 року він за усним безстроковим трудовим договором працював у КЗ «ПДЗОВ «Супутник» на посаді сторожа. 8 червня 2015 року його було звільнено із займаної посади за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України із порушенням процедури, а саме: йому не було запропоновано іншу роботі у закладі, згоду профспілки на його звільнення отримано з порушенням порядку, звільнення відбулось із пропуском роботодавцем строку, встановленого ч. 8 ст. 43 КЗпП України. Крім того, директор КЗ «ПДЗОВ «Супутник» не мала права видавати наказ про його звільнення, оскільки не є власником чи уповноваженим органом власника комунального закладу.

Рішенням Диканського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, просить скасувати судові рішення у справі та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування судових рішень у справі відсутні.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що позивач був повідомлений про наказ № 8 від 27 березня 2015 року «Про затвердження та введення в дію штатного розпису», а також був належним чином повідомлений про наступне його звільнення з роботи за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України 8 квітня 2015 року. Оскільки роботодавцем було порушено встановлений ч. 8 ст. 43 КЗпП України строк розірвання трудового договору з працівником після одержання згоди виборчого органу первинної профспілкової організації, то на запит суду 12 серпня 2015 року надійшов протокол профспілкового комітету первинної профспілкової організації КЗ «ПДЗОВ «Супутник», відповідно до якого надано згоду на звільнення ОСОБА_1

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд погодився із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову. Апеляційним судом також встановлено, що відповідно до штатного розпису на 2015 рік КЗ «ПДЗОВ «Супутник» від 1 квітня 2015 року, який діяв у закладі на час повідомлення позивача про наступне звільнення, вакантних посад для його переведення не було.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги про те, що директор КЗ «ПДЗОВ «Супутник» не мав повноважень видавати наказ про звільнення позивача спростовуються встановленими судами обставинам про те, що таке повноваження було їй надано наказом Управління освіти виконавчого комітету Полтавської міської ради № 640 від 31 грудня 2014 року, відомості про скасування якого відсутні.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів про дотримання відповідачем процедури звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалені у справі судові рішення - залишенню без змін.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанції не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Диканського районного суду Полтавської області від 14 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
Г.І. Мостова