Справа № 694/1175/15-ц
провадження 2/694/488/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А І Н И

30.12.2015 року м. Звенигородка

Звенигородський районний суд Черкаської області в складі:

головуючого - судді Кравченко Т.М.,

при секретарі Некречій Н.Я.,

з участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідачів адвоката ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просить поновити строк позовної давності та стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 12 600 грн. згідно розписки. Свої вимоги мотивує тим, що 21.10.2009 року вона та її брат ОСОБА_6 уклали договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Ювілейна, 65. Покупцями будинку були ОСОБА_5 та його дружина ОСОБА_3. При оформленні документів у нотаріуса зясувалося, що у відповідачів не вистачає коштів для оформлення документів і вони попросили у неї та її брата в борг по 600 доларів США, які гарантували повернути до 31.12.2009 року, про що склали розписки в присутності нотаріуса.

В обумовлений в розписках строк відповідачі не розрахувалися. Брат позивача ОСОБА_6 в 2010 році звернувся до Звенигородського районного суду з позовом про стягнення з відповідачів 600 доларів США та його позов було задоволено. Державна виконавча служба наклала арешт на будинок відповідачів та вони розрахувалися з ОСОБА_6 Весь час в телефонному режимі та при зустрічах з позивачем відповідачі обіцяли розрахуватися з нею та просили не подавати до суду. Навесні 2015 року ОСОБА_5 пообіцяв виплатити кошти, а тому позивач вважає, що строк позовної давності вона не пропустила.

Станом на 02.07.2015 року 600 доларів США, які їй заборгували відповідачі, за курсом НБУ складає 12 600 грн. Вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою погасити заборгованість, проте вони добровільно заборгованість не сплачують, що змусило її звернутись до суду.

До початку розгляду справи по суті позивач ОСОБА_1 збільшила розмір позовних вимог та просила стягнути з відповідачів, крім суми боргу 12 600 грн., 3 % річних за період з 31.12.2009 року по 17.09.2015 року в розмірі 2 160 грн. 30 коп., а всього 14 760 грн. 30 коп.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги в збільшеному розмірі підтримали та просили їх задовольнити. Позивач пояснила, що вона разом з братом продали відповідачам спільний будинок за 15 тисяч доларів, тобто за 7500 доларів кожному. При підписанні договору відповідачі не додали їм обом по 600 доларів США та просили відстрочити борг до кінця 2009 року. Відповідачі постійно обіцяли повернути борг, а тому вона не зверталась до суду. Про те, що ОСОБА_6 стягнув кошти з відповідачів через суд ще в 2010 році їй було відомо та вона була присутня на той час в суді. Не змогла вчасно звернутись до суду, бо довіряла відповідачам, потім хворіла сама, доглядала свекруху та ніхто їй не підказав, як треба діяти в цій ситуації.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 та представник відповідачів ОСОБА_4 позов не визнали повністю. Просили відмовити в його задоволенні в звязку з пропуском строку позовної давності. По суті позову відповідач ОСОБА_3 пояснила, що вони з чоловіком дійсно придбавали будинок у позивача та її брата за 15 тисяч доларів. Вона писала розписки про те, що зобовязується повернути по 600 доларів США кожному з продавців. Брату позивача ОСОБА_6 вони повернули борг після винесення рішення судом. Боргу перед позивачем у неї та її чоловіка немає. Позивач пробачила їм борг, оскільки вони повністю оплачували оформлення договору купівлі-продажу будинку та понесли значні витрати.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши надані сторонами докази, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 21 жовтня 2009 року позивач ОСОБА_1 та її брат ОСОБА_6 продали відповідачу ОСОБА_5, який на той час перебував у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3, житловий будинок по вул. Ювілейній, 65 в м. Зенигородка Черкаської області за 55 375 грн. (а.с. 8, 9, 10).

В той же день, 21 жовтня 2009 року, ОСОБА_3 в присутності свого чоловіка ОСОБА_5 написала розписку, в якій зобовязалася повернути позивачу ОСОБА_1 борг за будинок, що знаходиться по вул. Ювілейній, 65 в м. Звенигородка Черкаської область в сумі 600 доларів США до 31 грудня 2009 року (а.с. 5).

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні не заперечувала факт написання нею в присутності чоловіка ОСОБА_5 розписки про повернення боргу в сумі 600 доларів США за придбаний ними будинок, однак вказала на те, борг позивач ОСОБА_1 їм пробачила, оскільки вони понесли значні витрати на оформлення договору купівлі-продажу будинку та присадибної земельної ділянки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 дали показання про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_5 пообіцяли повернути борг позивачу та її брату ОСОБА_6 до кінця 2009 року, однак не повернули. ОСОБА_1 кілька разів приїжджала до ОСОБА_5 та просила повернути борг. Чому не зверталась до суду їм не відомо.

Свідки ОСОБА_9 та ОСОБА_6 підтвердили той факт, що відповідачі не додали при підписанні у нотаріуса договору купівлі-продажу будинку по 600 доларів позивачу ОСОБА_1 та ОСОБА_6 ОСОБА_3 писала обом продавцям розписки про те, що поверне гроші до 31 грудня 2009 року. Оскільки в установлений час гроші не повернули, то в червні 2010 року ОСОБА_6 звернувся до суду із позовом. Після цього гроші йому повернули. Відповідачі просили не говорити позивачу про те, що повернули гроші, однак ОСОБА_1 було відомо про звернення ОСОБА_6 до суду. Чому вона не зверталась до суду їм не відомо.

Таким чином, судом встановлено, що у відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_5 існує невиконане зобовязання перед позивачем ОСОБА_1 про повернення грошей в сумі 600 доларів США за придбання будинку по вул. Ювілейній, 65 в м. Звенигородка Черкаської області та право позивача є порушеним.

Разом з тим, відповідачі просять застосувати позовну давність та відмовити в позові.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Стаття 257 ЦК України встановлює загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Частина 4 ст. 267 ЦК України передбачає, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно з ч. 5 ст. 267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

З матеріалів справи вбачається, що в розписці від 21 жовтня 2009 року про зобовязання повернути борг відповідачами вказано точний строк його виконання, а саме до 31 грудня 2009 року, однак таке зобовязання ними не виконано і на момент звернення позивача до суду.

Таким чином, позивачу ОСОБА_1 було відомо про порушення її права відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Строк позовної давності розпочався 01 січня 2010 року та закінчився 01 січня 2013 року.

Позивач просить поновити строк позовної давності, однак не навела поважних причин пропуску такого строку. Посилається лише на те, що довіряла обіцянкам відповідачів, потім хворіла сама, доглядала свекруху та їй ніхто не підказав, що треба звернутись до суду. При цьому визнала, що їй було відомо про звернення ОСОБА_6 до суду в 2010 році та вона була присутня в судовому засіданні.

Враховуючи те, що позивач пропустила строк позовної давності та не вказала поважних причин пропуску строку і не надала доказів на їх підтвердження,а відповідачі просять застосувати позовну давність, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити в звязку з пропуском строку позовної давності.

На підставі ст. ст. 256, 257, 260, 261, 267 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

В задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення боргу відмовити.

Повний текст рішення складений 04 січня 2016 року.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Звенигородський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.М. Кравченко