САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа №206/5691/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29.12.2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська в складі:

головуючого судді Малихіна В.В.,

при секретареві Сєдовій А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2015 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до суду. В обгрунтування заявлених вимог посилається на те, шо 26.09.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNL0АК00106130, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 16497,61 доларів США на термін до 26.09.2013 року, який вона зобовязалась повернути та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленими кредитним договором. В забезпечення виконання зобовязання ОСОБА_2 за вказаним Договором було укладено договір Поруки між позивачем та поручителем ОСОБА_3. Так, в порушення вимог кредитного Договору ОСОБА_2 свої зобовязання не виконала, а саме не здійснювала погашення заборгованості за кредитом у встановленому Договором порядку та строку. У звязку з чим має заборгованість станом на 25.08.2015 року у розмірі 64985,72 доларів США, що складається з наступного: 11968,78 доларів США заборгованість за кредитом, 13267,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2334,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 37414,91 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань. Вимога предявлена до поручителя щодо виконання забезпеченого зобовязання, залишена без задоволення. У звязку з викладеним просить суд стягнути солідарно з відповідачів заборгованість у розмірі 64985,72 доларів США, що за курсом станом на 25.08.2015 року складає 1435534,55 грн. за кредитним договором № DNL0АК00106130 від 26.09.2006 року та судові витрати (а.с. 2-3).

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідачів в судовому засіданні позов визнала частково, а саме на суму у розмірі 3687,01 доларів США, щодо решти просила суд застосувати строки позовної давності.

Суд заслухавши думки учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов висновку про часткове задоволеня позову.

Судом встановлено, що 26.09.2006 року між позивачем та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № DNL0АК00106130, за умовами якого останній було надано кредит у розмірі 16497,61 доларів США на термін до 26.09.2013 року, періодом сплати визначено з 21 по 28 число кожного місяця, в даний період Позичальник повинен надати Банку кошти у сумі 321,18 доларів США, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії. Того ж дня було укладено договір поруки між позивачем та ОСОБА_3, відповідно до якого останній виступив поручителем за виконання ОСОБА_2 зобовязань за кредитним договором (а.с. 12-14).

У розрахунку заборгованості за договором № DNL0АК00106130 від 26.09.2006 року наданого позивачем зазначено, що наявна заборгованість станом на 25.08.2015 року у розмірі 64985,72 доларів США, що складається з наступного: 11968,78 доларів США заборгованість за кредитом, 13267,83 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 2334,20 доларів США заборгованість по комісії за користування кредитом та 37414,91 доларів США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань (а.с. 4-7).

Суд погоджується з доводами представника відповідачів щодо можливості застосування строків позовної давності щодо позовних вимог по 13 жовтня 2012 року, так як позивач звернувся з позовом до суду лише 13 жовтня 2015 року, виходячи з наступного.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобов'язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору - до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобов'язань, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 26 вересня 2013 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору (пунктами 3.1, 3.3) позичальник зобов'язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що за умовами договору погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами у періоди сплати з 21 по 28 число кожного місяця, наступного за звітним, у рахунок якого вносяться кошти (що складаються із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди та комісії), то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобов'язань.

Отже, аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежа.

Як встановлено судом ОСОБА_2, допустила порушення порядку щомісячних зобов'язань з погашення кредиту та процентів за користування кредитом , у зв'язку із чим у неї утворилась заборгованість за кредитним договором станом на 25.08.2015 року у розмірі 64985,72 доларів США. У свою чергу банк звернувся до суду з позовом до неї 13 жовтня 2015 року.

Враховуючи викладене суду доходить висновку про можливість стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором в межах позовної давності, та складає: жовтень 2012 року 196,85 доларів США; з листопада 2012 року по серпень 2013 року 3211,80 доларів США, вересень 2012 року 278,36 доларів США.

Доводи представника відповідача про можливість застосування строків позовної давності до ОСОБА_4 не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Оскільки відповідно п. 12 Договору поруки зазначено, що порука за цим договором припиняється після закінчення 5 (пяти) років з дня настання терміну повернення кредиту за Кредитним договором (а.с. 14 на звороті).

Крім цього, підставою, яка породжує обов'язок сплатити неустойку, є порушення боржником зобов'язання, яке визначається ст. 610 ЦК України.

За загальним правилом, що випливає із Цивільного кодексу України, період, за який нараховується пеня за прострочення виконання зобов'язання, не обмежується.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки (штрафу, пені), накладення стягнення на заставлене майно тощо).

За таких обставин, включення для обрахування пені прострочених платежів, які мали місце поза межами позовної давності до основної вимоги, не ґрунтується на вимогах закону.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Доводи представника позивача на наявність заочного рішення Самарського районного суду від 21.09.2011 року за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про звернення стягнення, не впливають на висновки суду, оскільки даним рішенням суду було лише звернуто стягнення на предмет застави та не може бути підставою для переривання строків позовної давності за кредитним договором № DNL0АК00106130 від 26.09.2006 року (а.с. 47-49).

За встановлених в судовому засіданні обставин заява представника відповідача про застосування строку позовної давності до вимог позивача заслуговує на увагу, у звязку з чим, позов підлягає частковому задоволенню.

На підставі ст. 88 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача, пропорційно до задоволених вимог, документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст. 3, 15, 16, 526, 527, 530, 554, 1054 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 15, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № DNL0АК00106130 від 26.09.2006 року у розмірі 3687,01 доларів США, що складає 81446,06 гривень.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з солідарно з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «ПРИВАТБАНК» суму судового збору у розмірі 814,47 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд міста Дніпропетровська. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Малихіна