Справа № 487/2249/15-ц
Провадження № 2/487/1409/15
РІШЕННЯ

Іменем України

11.12.2015 року Заводський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді - Щербини С.В., при секретарі ОСОБА_1, розлянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки та скасування рестрикційного напису про заборону на відчуження, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» (далі ПАТ КБ Надра), третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору №08/09/2006/980К-460 від 25.09.2006 року про надання споживчого кредиту, договору іпотеки від 25.09.2006 року.

В подальшому позивач ОСОБА_2 уточнила свої вимоги до відповідача також просила суд про скасування реєстраційного напису про заборону на відчуження, зроблений на підставі договору іпотеки від 25.09.2006 року.

В позові позивач зазначила, що 25.09.2006 року між нею та ПАТ КБ Надра було укладено кредитний договір №08/09/2006/980К-460 на споживчі цілі. В забезпечення виконання кредитного договору 25.09.2006 року між нею та ПАТ КБ Надра було укладено договір іпотеки, зареєстрований приватним нотаріусом ОСОБА_3, предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1. При цьому, при укладенні кредитного договору в супереч ст. ст.11. 13, 15, 18 Закону України Про захист прав споживачів , п.п. в п. 2.1 постанови Правління НБУ від 10.05.2007 року №168 Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту їй не було надано інформацію про орієнтовану сукупну вартість кредиту та вартість всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту. В порушення вимог ст. 15 Закону України Про захист прав споживачів нею не було одержано необхідної, доступної, достовірної інформації до укладення кредитного договору, примірник договору вона отримала в день укладення договору та не мала змоги належним чином ознайомитися з його умовами. Отже, відповідачем було порушено права позивача, яка споживача фінансових послуг, через невиконання ним вимог закону, у зв'язку з чим вона була позбавлена можливості належним чином оцінити властивості такої послуги та можливі негативні наслідки для неї, що можуть настати внаслідок її отримання. Також, відповідачем було порушені вимоги ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів щодо включення у договір умов, які є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. При цьому в договорі не зазначено жодної відповідальності в разі невиконання чи неналежного виконання ним умов кредитного договору. Отже, можна вважати, що укладення нею договору було добровільним, але хоча вона і діяла добровільно, проте не мала змоги надати дійсну оцінку положення даного договору та наслідків його укладення, тому вимагає визнання цього кредитного договору недійсним в цілому. При цьому, відповідно до ст. 548 ЦК України нездійснені зобов'язання не підлягає забезпеченню, та недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, у зв'язку з чим договір іпотеки також підлягає визнанню недійсним відповідно до ст.ст. 215, 216 ЦК України. Крім того, вона перебуває у шлюбі з ОСОБА_4, тому при укладенні договору іпотеки були порушені вимоги ст. 65 СК України та ст. 578 ЦК України, а саме відсутня письмова нотаріальна посвідчена згода її чоловіка на укладення нею договору іпотеки.

В судове засідання представник позивач не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив про їх задоволення.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, надав до суду заяву, просив слухати справу за його відсутності, позовні вимоги не визнав, просив в задоволенні позову відмовити. В письмових запереченнях зазначив, що вже 11.06.2007 року банк був змушений звернутися до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором за невиконання своїх зобов'язань ОСОБА_2, тому перебіг позовної давності починається з червня 2007 року, у зв'язку з чим сплив строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом. Безпідставні є посилання позивача на не виконання банком вимог ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів, оскільки ОСОБА_2 особисто була підписана Анкета-Заява на оформлення кредиту на придбання нерухомості, яка підтверджує, що позивач була ознайомлена з умовами кредитування ще 31.08.2006 року, вартістю кредиту, його особливостями, перевагами і недоліками, інформацією про сукупну вартість договору з урахуванням реальної процентної ставки та зазначення абсолютного подорожчання кредиту, вартості, видів та предметів супутніх послуг та іншою інформацією, щодо дострокового повернення кредиту, була ознайомлена зі змістом кредитного договору до його укладення, позивач була згодна з умовами договору та вважала їх справедливими та волевиявлення позивач було направлена на отримання грошових коштів. Позивач не була позбавлена права в разі незгоди з умовами та якщо вбачала порушення своїх прав, відмовитись від укладання договору або запропонувати у письмовому вигляді ті умови, які б вважала за необхідне зазначити в договорі. Крім того, ОСОБА_2 не скористалась своїми правами відповідно до ч.6 ст.11 Закону України Про захист прав споживачів та протягом 14 днів не відкликала свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту, а навпаки отримала кошти в сумі 283563 грн. для проведення розрахунків по договору купівлі-продажу квартири від 25.09.2006 року. Підписання договору позичальником свідчить проте, що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі вона вважає їх справедливим. Спірний договір оформлений згідно вимог цивільного законодавства, скріплено підписами працівника банку та печаткою ПАТ КБ Надра і ОСОБА_2, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення. Проте, в порушення умов договору ОСОБА_2 свої зобов'язання за договором не виконала та у неї виникла заборгованість. Тому позивач не надав доказів, які б могли бути у відповідності до ст. 203 ч.1, 215 ЦК України підставою для визнання спірного договору недійсним. При цьому, за рішенням суду від 16.11.2007 року з ОСОБА_2 та поручителя ОСОБА_4 стягнута заборгованість за спірним кредитним договором, в подальшому поручитель звертався до суду з позовом про виключення майна з акту опису і арешту, була задоволена судом заява про розстрочення виконання рішення, але ні рішення, ні розстрочення досі не виконанні, що свідчить про злісне ухилення від виконання рішення суду. На теперішній час банк звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, тому даний позов лише намагання уникнути відповідальності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного:

Відповідно до ч. 1 ст.16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повина довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень.

Як встановлено в судовому засіданні, 26.09.2006 року між ВАТ КБ Надра в особі заступника директора філії ВАТ КБ Надра Миколаївське регіональне управління ОСОБА_5 та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №08/09/2006/980К-460, згідно якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 283563 грн. на придбання квартири АДРЕСА_1, строком на 204 місяця зі сплатою процентів за користування кредитом виходячи із 15,5% річних.

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором виконав, надавши позивачу грошові кошти у розмірі 283563 грн.

Натомість позичальник зобов'язався щомісячно погашати кредит, проценти та інші платежі у порядку та строки, визначені у договорі (пункти 3.3.1 3.5).

Зі змісту підписаного позивачем кредитного договору вбачається, що позивач був поінформований про всі істотні умови договору, спосіб та терміни погашення кредиту, його сукупну вартість, розмір та терміни сплати процентів та інших платежів тощо.

Зокрема, пунктом 3.3.2-3.3.3 умов кредитного договору визначено розмір щомісячного платежу 5089 грн. до 24 числа поточного місяця, а також порядок та період нарахування процентів (методом «28-29-30-31 /360»).

Сторонами визначена черговість погашення заборгованості за договором (пункт 3.5).

На забезпечення вказаного кредитного договору, 25.09.2006 року ОСОБА_2 передала в іпотеку Банку належну їй трикімнатну квартиру за адресою: АДРЕСА_2, уклавши в нотаріальній формі договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 Водночас нотаріусом накладено заборону відчуження предмета іпотеки.

На виконання вимог ст. 60, 65 СК України, перед укладанням договору іпотеки, чоловіком позивача ОСОБА_4, надано письмову заяву про його згоду на передачу його дружиною ОСОБА_2 в іпотеку, придбану ними під час шлюбу, яка є спільним сумісним майном подружжя квартиру АДРЕСА_1, засвідчену 25.09.2006 року приватним нотаріусом ОСОБА_3

Із кредитного договору вбачається, що на момент його укладання позичальник вважав, що його умови є справедливими по відношенню до нього й перед його укладанням позивач отримав від банку 31.08.2006 року Анкету- заяву на отримання кредиту з метою придбання нерухомості, яку ОСОБА_2 власноруч підписала, згідно якої, ОСОБА_2 підтверджує, що з основними умовами надання кредиту ознайомлена та про дострокове повернення кредиту у разі не виконання умоа договору. Вказана Анкета- заява також підписана особисто поручителем ОСОБА_4, як це передбачено ст. 11 Законом України «Про захист прав споживачів».

Зазначене відповідає положенням ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції чинній на час укладення договору.

До того ж, Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, якими передбачено надання споживачу відповідної інформації у письмовому вигляді перед укладенням договору, затверджені постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 та набрали чинності 4 червня 2007 року ( тобто після укладення кредитного договору).

Між тим, на момент укладення кредитного договору ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції, чинній із 25.09.2006 року) не передбачала заборону кредитодавцю встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні вказаного Закону. В свою чергу споживач звільнявся від сплати кредитодавцю будь-яких зборів, відсотків або інших вартісних елементів кредиту, що не були зазначені у договорі. Крім того, відповідно до ч. 14 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Посилання позивача на несправедливі та дискримінаційні умови договору, не узгоджуються з вимогами ст. 18 Закону «Про захист прав споживачів» та спростовуються умовами спірного договору, якими визначені предмет договору, умови повернення кредиту, обов'язки як банку, так і позичальника.

Тому посилання позивача на введення його в оману щодо обставин, які мають істотне значення, з посиланням на ненадання повної інформації про умови кредитування, ризики тощо, виходячи з положень ст. 230 ЦК України є безпідставними, оскільки спростовуються умовами спірного договору, якими визначені предмет договору, умови повернення кредиту, обов'язки як банку, так і позичальника.

Докази того, що позивач був введений Банком в оману з використанням нечесної підприємницької практики в матеріалах справи також відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Договір є укладеним відповідно до вимог ст. 638 ЦК України, якщо у належній формі сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до вимог ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно із ч.2 ст. 16, ч.1 ст. 215 ЦК України одним із способів захисту порушеного права є визнання недійсним правочину, укладеного з недодержанням вимог, установлених чч.1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу. Зокрема, у зв'язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства.

Приймаючи до уваги, що на момент укладення кредитного договору сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору: ними дотримано письмову форму договору, умови договору викладено чітко і зрозуміло, текст договору легко читається; позичальник був ознайомлений з усіма платежами та порядком їх нарахування, погодився з ними, своїм підписом засвідчила факт та згоду з умовами цього Договору, погодилась вважати їх обов'язковими для застосування до відносин, які виникли на підставі цього Договору, тобто підтвердила свої права та обов'язки за цим договором, свою здатність виконувати умови цього договору, та що всі умови даного договору їй цілком зрозумілі і вважає їх справедливим по відношенню до неї, отримала кредит та деякий час намагалась виконувати договір, за такого суд приходить до переконання про відсутність підстав для задоволення вимог щодо визнання недійсним кредитного договору.

Крім того, не підлягають задоволенню і вимоги позивача щодо визнання недійсним договору іпотеки та скасування реєстраційного напису про заборону на відчуження, зроблений на підставі договору іпотеки від 25.09.2006 року, як похідні вимоги від визнання недійсним кредитного договору.

Одночасно, відповідно до ст. 88 ЦПК України, з позивача в дохід держави підлягає стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 1461,60 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 212-215 ЦПК України, суд-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра», третьої особи приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про визнання недійсними кредитного договору і договору іпотеки та скасування рестрикційного напису про заборону на відчуження відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1461,60 грн.

Рішення набирає законної сили через 10 днів після його проголошення та може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Заводський районний суд м. Миколаєва в строк та порядок, встановлений ст.ст. 294,296 ЦПК України.

Суддя: С.В. Щербина