Провадження № 2/638/4787/15
24 грудня 2015 року м. Харків
Дзержинський районний суд м. Харкова, у складі:
головуючого судді - Цвіри Д.М.,
секретаря судових засідань - ОСОБА_1
розглянувши у відкритому заочному судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Дзержинський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку, -
Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Дзержинський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби в Харківській області в якому просила визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1; зняти ОСОБА_3 з реєстраційного обліку за місцем проживання в житловому приміщенні квартирі АДРЕСА_2; судові витрати покласти на відповідача.
В обґрунтування позову позивач зазначила, що вона є власником квартири АДРЕСА_2. Разом з позивачем зареєстровані, але не проживають у квартирі № 62 - мати ОСОБА_4 та брат ОСОБА_3, останній не мешкає з 2003 року .
Оскільки відповідач не проживає понад строки встановлені законом (більше одного року поспіль), не сплачує за користування житловим приміщенням і комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири, не приймає участь у спільному побуті, він не є членом сім*ї позивача, а тому підлягає визнанню таким, що втратив право користування.
Визнання відповідача таким, що втратив право користування необхідно для зняття його з реєстрації та зменшення навантаження сім*ї щодо зайвої оплати за комунальні послуги та квартирну плату.
В судовому засіданні позивач позов підтримала та пояснила, що вона з матірю мешкають разом, але не в квартирі АДРЕСА_2. Відповідач є ігроманом, тривалий час не мешкає у квартирі № 62, його місце мешкання взагалі не відомо. Останній раз коли позивач спілкувались з відповідачем, приблизно у жовтні-листопаді 2014 року, відповідач взяв її грошові кошти та не повернув, після цього він не телефонує, не намагається будь-яким іншим способом спілкуватись з позивачем та матір*ю та взагалі переховується.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги, з підстав викладених у позовній заяві підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи, повідомлявся вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомив.
Третя особа ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи за її відсутністю.
Представник третьої особи Дзержинського районного відділу у місті Харкові Державної міграційної служби в Харківській області в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про поважні причини неявки не повідомив.
У звязку з повторною неявкою відповідача, за наявністю підстав передбачених ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів .
Вислухавши пояснення позивача її представника, свідка та дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 17.05.1994 р. , квартира за адресою: АДРЕСА_3 належить на праві приватної, спільної (сумісної) власності ОСОБА_4, та членам її сім*ї ОСОБА_2, ОСОБА_5. Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (а.с. 3).
З договору про визначення ідеальних часток від 22.01.2010 р., посвідченого державним нотаріусом Восьмої Харківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований у реєстрі за № 7-36, вбачається, що сторони договору прийшли згоди, що квартира № 62 належить їм в рівних частках кожному, а саме: ОСОБА_4-1/3 частина, ОСОБА_2 1/3 частина та ОСОБА_3 -1/3 частина (а.с. 4).
Як вбачається з довідки КП «Жилкомсервіс» від 29.05.2015 року в квартирі АДРЕСА_4, зареєстровані ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3
У разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сім*ї власника, право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами ст.ст. 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.
Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім*ї власника, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім*ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім*ї без поважних причин понад один рік, якщо не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом.
Разом з тим, слід мати на увазі, що право користування житловим приміщенням, в силу ст. 405 ЦК України, зберігається не тільки за членами сім*ї ( в тому числі колишніми) власника житлового приміщення, а й за членами його сім*ї, у разі зміни самого власника. При цьому припинення цього права можливо лише у випадках передбачених ст. 406 ЦК України. Таким чином, безумовне виселення таких осіб, тільки внаслідок того, що право власності на житлове приміщення перейшло до іншої особи є неправомірним та не відповідає природі спірних відносин.
Визнавати особу такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливо лише у відношенні тієї особи, яка вже набула право користування конкретним житловим приміщенням, вселилась в нього в установленому порядку у якості члена сім*ї наймача, члена ЖБК або члена сім*ї власника квартири чи будинку, однак певний час без поважних на то причини в ньому не мешкає, тобто не використовує житло за цільовим призначенням.
Законодавство не містить переліку підстав, які вважаються поважними причинами відсутності за місцем мешкання і за наявністю яких особа не може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Поважність причин відсутності особи за місцем мешкання, визначаються судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин.
Виходячи зі ст. 3 СК України та ст. 64 ЖК УРСР суд не може погодитись з посланням позивача на те, що відповідач не її членом сім*ї.
Згідно ч. 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58, ч. 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч.ч. 1,2,3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.
Стаття 214 ЦПК України містить перелік питань, які суд вирішує питання під час ухвалення рішення, зокрема, чи мало місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Свідок ОСОБА_8 в судому засідання пояснив, що він є сусідом позивача та мешкає поверхом нижче у квартирі № 58. Свідок зазначив, що мешкає у квартирі № 58 з дитинства (проте у паспорті вказано, що ОСОБА_8 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2001 року). Свідок знає ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх матір ОСОБА_4 Приблизно 10 років ОСОБА_3 не мешкає у квартирі № 62. Останній раз свідок бачив ОСОБА_3 во дворі будинку № 7 приблизно в травні червні 2013 р. Свідку відомо, що позивач мешкає у квартирі № 62, а ОСОБА_4 мешкає за іншою адресою. Оскільки свідок є народним комендантом двору йому достовірно відомо, що ОСОБА_3 не мешкає за адресою: АДРЕСА_5.
Між поясненнями позивача та допитом свідка є розбіжності, у звязку з чим, факт відсутності відповідача за місцем реєстрації в судовому засіданні свідком не підтверджено.
Виходячи з вищевикладеного, відповідно до вимог ст.ст.58-60 ЦПК України, суду не надано належних доказів того, що відповідач не проживає у спірної квартирі більш встановленого законом строку без поважних причин, а тому позов задоволенню не підлягає.
Керуючись ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218, 224 ЦПК України, , суд, -
В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_4, Дзержинський районний відділ у місті Харкові Державної міграційної служби в Харківській області про визнання особи такою, що втратила право користування та зняття з реєстраційного обліку відмовити.
Відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, протягом десяти днів з дня отримання копії заочного рішення може бути подана письмова заява про перегляд заочного рішення, відповідно до вимог ст. 229 ЦПК України.
Заочне рішення може бути оскаржене іншими особами, шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду до апеляційного суду Харківської області через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами , які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про перегляд заочного рішення відповідачем, який не приймав участі у розгляді справи, якщо заяву про перегляд заочного рішення не було подано, після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення , якщо його не скасовано , набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.
Надруковано у нарадчій кімнаті.
Головуючий суддя: Д.М.Цвіра