Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач: Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді: Ісаєвої Н.В.,

суддів: Журавльова О.Г, ОСОБА_2,

при секретарі - Ліснік Н.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за договором про наміри, неустойки та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА :

ОСОБА_4 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення забезпечувального платежу за договором про наміри, неустойки та моральної шкоди, посипаючись на те, що між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року, відповідно до умов якого відповідач виразив намір продати, а позивач придбати нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Марата, буд. 14а. Під час підписання договору про наміри позивачем передано відповідачу забезпечувальний платіж у сумі, яка еквівалентна 5 000 доларів США. Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, основний договір (договір купівлі-продажу) повинен бути укладений сторонами не пізніше 30.11.2014 року.

Оскільки у вказаний в договорі про наміри термін, основний договір купівлі-продажу не укладений з вини відповідача, через те, що виявилось, що адреса земельної ділянки, зазначена у правовстановлюючих документах на таку земельну ділянку не відповідає адресі, зазначеній у правовстановлюючих документах на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, позивач вимушена звернутись з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив суд стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму забезпечувального платежу за договором про наміри в розмірі 79700гривень; неустойку у розмірі 79700,00 гривень; завдану моральну шкоду в розмірі 4000,00 гривень.

Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість.

Рішенням суду позов задоволено частково.

На рішення суду ОСОБА_3 приніс апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, а також, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п.3 ст.10 ЦПК України , кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

У судовому засіданні встановлено наступне.

Між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 укладений договір про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року, відповідно до умов якого відповідач виразив намір продати, а позивач придбати нерухоме майно, розташоване за адресою: м. Одеса, вул. Марата, буд. 14а.

Під час підписання договору про наміри позивачем передано відповідачу забезпечувальний платіж у сумі, яка еквівалентна 5000 доларів США.

Відповідно до п. 7.1 вказаного договору, основний договір (договір купівлі-продажу) повинен бути укладений сторонами не пізніше 30.11.2014 року.

Згідно постанови про відмову у вчинені нотаріальної дії винесеної 03 грудня 2014 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_5, відмовлено ОСОБА_3 у вчиненні нотаріальної дії щодо посвідчення договорів купівлі продажу житлового будинку, розташованого за адресою: ОСОБА_2, вул. Марата, 14А та земельної ділянки, розташованої ЗІ адресою: м. Одеса, вул. Марата, 14, оскільки адреса земельної ділянки, зазначена у правовстановлюючих документах на земельну ділянку не відповідає адресі, зазначеній у правовстановлюючих документах на житловий будинок, розташований на цій земельній ділянці, Крім того ОСОБА_3 не надані документи про оплату нотаріальних дій, сплати до бюджету, податку з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів.

Пунктом 9 Договору про наміри № 201408191 від 10.08.21II року передбачено, що продавець зобов'язаний до укладання основного договору підготувати усі документи, необхідні для укладання основного договору.

Згідно з п. 13 Договору про наміри у випадку не укладання (відмови від укладання) основного договору у термін,зазначений у п. 7.1 договору (не пізніше 30.11.2014 року), з вини продавця, продавець зобов'язується повернути покупцю забезпечувальний платіж, а також сплатити неустойку (штраф розмірі 100 % від суми забезпечувального платежу.

Згідно ст. 509 ЦК України за зобов'язанням боржник повинен вчинити на користь кредитора певну дію, у тому числі сплатити гроші, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язав» повинні виконуватися належним чином відповідно до договору, одностороння відмова від зобов'язання допускається.

Згідно з ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

За ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання м забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, застав притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Договором про наміри № 201408191 від 10.08.2014 року встановлено інший, ніж перелічено у ст. 546 ЦК України забезпечення виконання зобов'язання - забезпечувальний платіж.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (штрафу або пені).

За таких обставин, суд зробив обґрунтований висновок про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 суму забезпечувального платежу за договором про наміри в розмірі 797 00,00 гривень; неустойку у розмірі 79700,00 гривень; а всього 159 400 гривень.

Відповідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику по справах о відшкодування моральної шкоди» відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Крім того, відшкодування моральної шкоди не було передбачено договором.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, оскільки спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до апеляційного суду надано не було.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши скаргу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстави для ухвалення нового рішення відсутні.

Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак її може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_6Ісаєва

Судді: О.Г. Журавльов

ОСОБА_2