АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 641/3529/15-ц Головуючий суддя І інстанції Боговський Д. Є.
Провадження № 22-ц/790/7912/15 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Інші справи позовного провадження
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначає, що Київським районним судом м. Харкова розглянута цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до нього про позбавлення батьківських права, та за його зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод в спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду від 10 лютого 2015 року затверджено мирову угоду, згідно якої ОСОБА_2 не заперечує проти його побачень з сином та гарантує право вільно відвідувати і спілкуватися з сином, брати участь у його вихованні за умови, що це не буде перешкоджати нормальному розвитку дитини з дотриманням встановленого режиму спілкування.

ОСОБА_2 категорично відмовляється дотримуватися положень мирової угоди.

Неодноразово він приїздив до дитини, однак ОСОБА_2С перешкоджала йому спілкуватися з дитиною у встановлені судом години.

Також відповідачка змінила місце проживання дитини без його повідомлення, чим порушила умови мирової угоди.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 неодноразово уточнював позовні вимоги.

Зазначив, що відстань до будинку, де проживає ОСОБА_2 із сином, становить 37 км. З її вини він 49 разів марно приїздив до сина, якого майже не бачив. Крім того, він витрачав час та кошти, аби відвезти заяви про порушення ОСОБА_2 умов угоди до Комінтернівського PB та Служби у справах дітей.

Загалом, він марно проїхав на автомобілі 2000 км.

В середньому автомобілі, на яки він приїжджав до сина, споживають палива в розмірі 15 літрів на 100 км. З вини ОСОБА_2 марно було використано 300 літрів пального.

В середньому вартість 1 літру палива становить 17,74 гривень.

Витрати на купівлю палива з моменту затвердження Мирової угоди, становить 11 671, 90 грн.

Також вказує, що неправомірними діями відповідачки йому спричинено моральну шкоду, яку визначає в 50000,00 грн.

Остаточно просить стягнути матеріальну шкоду у розмірі 11671 грн. 90 коп., моральну шкоду у сумі 50000 грн. та судові витрати.

Відповідачка ОСОБА_2 заперечувала проти позову, подала зустрічну позовну заяву.

Зазначила, що ОСОБА_1 неодноразово порушував умови укладеної мирової угоди, завдавав їй тілесних ушкоджень, вчиняв спроби викрадення дитини, не дозволяв сину спілкуватися телефоном із нею, вчиняв в присутності дитини протиправні дії у її відношенні. Ці факти негативно позначились на її здоровї та самопочутті.

ОСОБА_1 не бачився з дитиною, коли приїжджав не у визначений час, або коли дитина хворіла або навчалася.

Просить стягнути моральну шкоду в розмірі 50000,00 грн. та судові витрати.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким задовольнити його позов, а позов ОСОБА_2С, залишити без задоволення, оскільки судом не в повному обсязі досліджено всі обставини по справі.

Матеріальна шкода полягала у тому, що він за власні кошти приїздив до будинку, де мешкає син, щоб у визначені судом години з ним спілкуватися. Вважає, що оскільки ОСОБА_2 не давала змоги спілкуватися з дитиною, то й повинна відшкодовувати понесені збитки.

Також йому завдано моральну шкоду, яка полягає у сильному душевному болю та стражданні, які він відчуває внаслідок безкарності ОСОБА_2 у перешкоджаннях спілкування з дитиною.

Колегія суддів, вислухавши суддю доповідача, пояснення зявившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 10 лютого 2015 року затверджено мирову угоду між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно до якої встановлено режим спілкування батька з дитиною.

Відмовляючи у задоволенні позовів суд першої інстанції обґрунтовано виходив з тих обставин, що підстав для їх задоволення не вбачається.

Відповідно до вимог ст. 159 СК України особа, яка ухиляється від виконання рішення суду, зобов'язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Згідно ст. 22, 1166, 1167 ЦК України Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є:

1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки);

2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» визначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 440 і 450 ЦК( у редакції 1963 року) шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Відповідно до вимог ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

ОСОБА_1 не надано беззаперечних доказів на підтвердження своїх вимог.

Посилання ОСОБА_1 на квитанції про оплату пального як на підставу для задоволення своїх вимог судовою колегією не приймається .

Витрати на пальне не знаходяться безпосередньо у причинному звязку з діями відповідачки. Мировою угодою не передбачено, що відповідач зобовязаний приїжджати до сина на автомобілі. Позивач має можливість сам визначати, у який спосіб він буде відвідувати сина. Використання власного транспортного засобу є ініціативою позивача, а тому витрати з його експлуатації не підлягають відшкодуванню.

Що стосується моральної шкоди, то позивачем не надано доказів не підтвердження своїх вимог; не доведено, що його душевні страждання викликані саме неправомірними діями відповідачки.

Будь-яких беззаперечних доказів щодо невиконання ухвали суду відповідачкою без поважних причин позивачем не надано.

Позивачем представлено численні заяви щодо звернення його до поліції та органу опіки та піклування, якими не встановлено вини відповідачки.

Заперечуючи проти позову представник ОСОБА_2 зазначає, що ОСОБА_2 виконує умови мирової угоди.

Якщо дитина або хворіла, або з інших поважних причин, вказує відповідачка, не було побачень дитини з батьком.

Дані обставини позивачем не спростовані.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права; підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 313, 315,317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 06 жовтня 2015року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: