Справа № 191/3386/13-ц
Провадження № 2/191/5/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бондаренко Г.В.,

за участю секретаря Силкіной О.Г.

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл сумісного майна подружжя,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що 09 січня 1999 року вона ОСОБА_1 зареєструвала шлюб з ОСОБА_3. Шлюб був зареєстрований відділом реєстрації актів громадського стану виконкому Синельниківської міської ради Дніпропетровської області, актовий запис № 4.

Після реєстрації шлюбу позивачці було присвоєно прізвище « Пасішна». Від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. 05 січня 2011 року Синельниківським міськрайонним судом Дніпропетровської області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано.

В період шлюбу позивач з відповідачем ОСОБА_3, придбали житловий будинок №58 по вул. Полтавська в м. Синельникове, Дніпропетровської області на підставі договору купівлі-продажу вищевказаного житлового будинку, який був укладений 19 травня 2003 року; договір купівлі-продажу посвідчений приватним нотаріусом Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області, зареєстровано в реєстрі за №795, документи на будинок були оформлені на ім'я ОСОБА_2.

Крім того, відповідачем під час шлюбу були приватизовані дві земельні ділянки в м. Синельникове по вул. Полтавській, 58 площею 0,0026 га , та 0,1000 га, (державний акт серія ЯД №959065, державний акт серія ЯД №959064).

На запит КП "Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації" надав копії технічної документації на житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою: м. Синельникове, вул. Полтавська, 58. Згідно схематичного плану житловий будинок № 58 по вул. Полтавська в м. Синельникове розташований на земельній ділянці розміром - 1013 м.кв., має такі приміщення: жилий будинок А-1 цегл., жилою площею 45,5кв. м., сарай В-1 шлакобл., сарай Г-1 дер., сарай Д-1 дер., вбиральня Ж-1 дер., огорожа № 1-3 штах., бруківка № 4 асфальт. Загальна площа житлового будинку №58 по вул. Полтавська м. Синельникове, Дніпропетровської області, складає - 76.7 кв. м., вартістю 21 428 грн..

Після отримання правовстановлючих документів, а саме: свідоцтва про право власності на житловий будинок відповідач став заявляти, що тільки він є власником домоволодіння.

Позивач з дітьми в будинку не проживає, відповідач проживає в ньому з новою сім'єю. Іншого житла у власності позивача не має.

Також, під час шлюбу сторони за сумісні кошти придбали автомобіль DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу-легковий седан-В.

Згідно довідки № 14/9РЕР-693 від 02 жовтня 2012 року Новомосковського ВРЕР підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, автомобіль DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу легковий-седан -В, зареєстрований 02 липня 2009 року на ім'я відповідача ОСОБА_2

Володимировича

Позивач вважає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності, тому їй ОСОБА_1 належить 1/2 частина автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу - легковий-седан-В.

Автомобіль DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, на протязі всього часу знаходився та знаходиться у володінні та користуванні відповідача, ОСОБА_2

Відповідач не бажає добровільно вирішувати питання про розподіл автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ.

Відповідач не погодився на сплату позивачці грошової компенсації вартості автомобіля і не згоден отримати грошову компенсацію від позивача.

Позивач зазначила, що вона згодна сплатити ОСОБА_2 гроші в сумі 20 580 грн., від вартості 1/2 частини автомобіля отримавши автомобіль у свою власність; чи згодна на грошову компенсацію, 1/2 частини автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ на користь ОСОБА_2

Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги і в остаточній редакції позовних вимог просила суд визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою вул. Полтавська, буд. №58, м. Синельникове, Дніпропетровської області; визнати за нею ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельних ділянок площею 0,0026 га та 0,1000 га, які розташовані за адресою вул. Полтавська, буд. №58, м. Синельникове, Дніпропетровської області; визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу - легковий-седан-В, зареєстрований за ОСОБА_3, як на спільне сумісне майно подружжя.

В судовому засіданні позивач і її представники позов підтримали на підставах, які викладені в позовній заяві, та просили задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Окрім обставин, які зазначені в позовній заяві позивачка суду пояснила, під час навчання в університеті ім. Олеся Гончара, вони проживали разом в сімейній кімнаті гуртожитку університету, після закінчення навчання, з 13 липня 2001 року проживали разом в м. Синельникове за адресою вул. Запорізька, 37, з 08 липня 2003 року переїхали на вул. Полтавську 58.

Після закінчення навчання позивач працювала з 03.09.2001 року вчителем хімії, а потім педагогом - організатором. Всі кошти, які позивачка заробляла та отримувала в період безробіття в центрі зайнятості, а також отримувала, як допомогу при народженні дітей та допомогу по догляду за дітьми до трьох років, вносились до спільного бюджету сім'ї. Батьки позивачки весь час допомагали коштами та продуктами харчування, які вона не вважала особистими та передавала до спільного сімейного бюджету. Відповідач в цей час також працював та час отримував допомогу в центрі зайнятості, а також підробляв ремонтом телевізорів на дому. Під час купівлі житлового будинку по вул. Полтавська,58, між позивачем та відповідачем не було ніяких домовленостей, так як вони перебували в шлюбі і позивачка довіряла відповідачу. Після купівлі будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове позивачка була зареєстрована в цьому будинку з 08.07.2003 року по 19.04.2011 року, також, в цьому будинку народились спільні діти і вони, також, були зареєстровані за цією адресою.

Щодо заперечень відповідача в частині визнання права спільної сумісної власності на будинок, позивачка зазначила, що відповідач вказав різні версії отримання грошей від родичів на придбання будинку №58 по вулиці Полтавській. На її думку це не відповідає дійсності. Її ніхто з цим не ознайомлював, ніяких розписок з приводу отримання грошей в борг для купівлі будинку - вона не надавала, таких домовленостей між нею і колишнім чоловіком не було. На думку позивачки ці факти вигадані відповідачем. Також, позивачка зазначила, що після реєстрації шлюбу вони мали кошти, які кожен з отримував від батьків. На весілля родичі позивачки подарували гроші, ці кошти вона віддавала в спільний бюджет. Тому позивачці не зрозуміло, чому відповідач кошти їх сімейного бюджету вважає особистими.

Під час шлюбу з відповідачем в будинку по вул. Полтавська 58, постійно велись будівельні роботи, частково будинок був добудований, в шлюбі на цій земельній ділянці був побудований гараж та фундамент до нової забудівлі.

В шлюбі з відповідачем була придбана ділянка за адресою Полтавська 56. В цій купівлі допомагали батьки позивачки, які надавали позивачці гроші для цього. Надані батьками гроші позивачка передала до спільного сімейного бюджету. На купленій ділянці був будинок, проживання в якому було неможливе. Відповідач зніс цей будинок і побудував на території земельної ділянки нову будівлю. Після розлучення відповідач не віддав позивачці документи на земельну ділянку по вул. Полтавська, 56 і на сьогоднішній час користується цією будівлею.

В 2009 році відповідач ще відвідував її та дітей, а потім вже перестав приїжджати, не надавав гроші на утримання дітей. На цей час має велику заборгованість по сплаті аліментів на дітей.

Внаслідок свого скрутного матеріального становища і неможливості домовитися з відповідачем щодо розподілу майна - вона вимушена звернутися до суду.

Представник позивача ОСОБА_6, суду пояснила, що позов підтримує, в повному обсязі, просила задовольнити позовні вимоги на підставах, які зазначені в позовній заяві.

Представник позивача ОСОБА_7 підтримала позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити.

Відповідач позов не визнав в ході судового розгляду і в письмових запереченнях, суду пояснив, що дійсно, з 09 січня 1999 року по 05 січня 2011 року відповідач перебував у шлюбі з ОСОБА_1 Від шлюбу мають двох дітей - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідач не згоден з тим, що майно, а саме: житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами за адресою вул. Полтавська, буд № 58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрований на ім'я ОСОБА_2, та земельні ділянки площею 0,0026 га та 0,1000 га, які розташовані за адресою вул. Полтавська, буд № 58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстровані на ім'я ОСОБА_2 - є спільною сумісною власністю подружжя, внаслідок того, що житловий будинок був придбаний під час шлюбу, 19 травня 2003 року.

Відповідач зазначив, що таке твердження позивача не відповідає дійсності, з урахуванням норми п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, якою встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

ОСОБА_2 наголошував на тому, що житловий будинок був придбаний за 15 990,00 грн., 19 травня 2003 року, а шлюб між сторонами у справі був укладений 09 січня 1999 року. Таким чином, житловий будинок був придбаний через чотири роки три місяці після укладення шлюбу. На час укладення шлюбу відповідач і колишня дружина навчались у Дніпропетровському національному університеті, який вони закінчили у січні 2002 р. та влітку 2001 р., відповідно.

З урахуванням того, що за цей час позивач і відповідач не мали можливості накопичити спільні кошти для придбання коштовного нерухомого майна, житловий будинок був придбаний на кошти які відповідач отримав від своєї матері ОСОБА_8.

Загальна сума, яку відповідач отримав від своєї матері в день укладення договору купівлі-продажу жилого будинку складає 16 500,00 (шістнадцять тисяч п'ятсот) грн. Частина коштів в сумі 15 990,00 грн. була витрачена на купівлю житлового будинку.

Залишок коштів в сумі 510,00 грн. був витрачений на послуги з нотаріального оформлення, реєстрацію в реєстрі, реєстрацію договору та виготовлення технічного паспорту на жилий будинок у КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації».

Кошти, які ОСОБА_8 надала відповідачу, були нею отримані, як спадок після смерті її матері ОСОБА_9, яка померла 28 грудня 2000 року (бабусі відповідача). ОСОБА_10 у роки Другої світової війни перебувала у концтаборі, та отримала право на грошову компенсацію за моральні та фізичні страждання. Грошові кошти в сумі 4 980,00 (чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят) євро отримали та розділили порівну її спадкоємці: син ОСОБА_11 та донька ОСОБА_8 29 квітня 2003 р.

Так, як грошові кошти в сумі 2 490,00 (дві тисячі чотириста дев'яносто) євро, ОСОБА_8 були отримані в спадок, вона надала відповідачу грошові кошти в сумі 16 500,00 (шістнадцять тисяч п'ятсот) грн. в особисту приватну власність на купівлю житлового будинку, при умові укладення договору купівлі-продажу жилого будинку та реєстрацію права власності на нерухоме майно на ім'я ОСОБА_2

В день купівлі житлового будинку 19.05.2003р. ОСОБА_8 обміняла євро на гривні; курс євро до гривні складав 6,13 грн. за 1,00 євро, тобто якщо перемножити 2 490,00 євро на 6,13, то в перерахунку це складає 15 263,70 грн. До суми 16 500, 00 грн. ОСОБА_8 докладала з власних заощаджень.

Між відповідачем і його родичами була досягнута домовленість про те, що мати відповідача ОСОБА_8 (на той момент ОСОБА_12 ) А.О. надасть гроші на придбання будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове, а відповідач в наступному переоформить будинок по вул. Запорізькій,37 в м. Синельникове, який належав йому на підставі договору дарування від 10.07.2001 року, тобто був його особистим майном, на свого брата ОСОБА_13

Зазначені обставини підтверджуються розпискою про прийняття грошових коштів ОСОБА_3 в сумі 16500,00 грн. і договором дарування жилого будинку від 05.04.2004 року, який розташований за адресою вул. Запорізька, буд № 37. м. Синельниковому, Дніпропетровської області.

У вказаному будинку позивач і відповідач проживали до переїзду у будинок за адресою вул. Полтавська, буд № 58, 08.07.2003 року, що підтверджується домовою книгою. Із розписки видно, що відповідач отримав грошові кошти в сумі 16500,00грн. від своєї матері ОСОБА_12 на купівлю жилого будинку за умови передачі у дар власного будинку.

В наступному ці домовленості були реалізовані відповідачем і його родичами.

Під час купівлі житлового будинку позивачка - колишня дружина ОСОБА_1 з умовами домовленості була ознайомлена, та заперечень не виказала.

Щодо претензій позивача на 1/2 частину земельних ділянок площею 0.0026 га та 0,1000 га, які розташовані за адресою вул. Полтавська, буд № 58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, зареєстрованих на імя ОСОБА_2 - відповідач повідомив, що зазначені земельні ділянки набуті ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала в його користуванні в межах норм безоплатної приватизації.

Відповідач вважає, що зазначене майно не підлягає розподілу так, як відповідно до п. 5 ч. І ст. 57 Сімейного кодексу України це майно є його особистою приватною власністю.

Крім того, відповідач зазначив, що згідно довідки Відділу Держкомзему у місті Синельникове Дніпропетровської області № 879/12 від 02/10/2012 р., ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належать на праві власності земельні ділянки у місті Синельникове по вул. Полтавська, 56 та по вул. Полтавська, 58, відповідно. Право власності на данні земельні ділянки було отримано сторонами під час перебування в шлюбі, тобто, кожен з подружжя скористався правом на безоплатну приватизацію земельної ділянки. Зважаючи на данні обставини вважає вимоги позивача безпідставними.

Відповідач не згоден з твердженням позивачки про те, що вона не має у власності житла. 16 квітня 2008 року подружжям сумісно, під час перебування у шлюбі, був придбаний житловий будинок у місті Синельникове по вул. Полтавська, 56 та оформлений на ім'я ОСОБА_1.

Не згоден з заявою позивачки щодо відсутності домовленості про розподіл спільного майна, так як він не заперечував проти того, щоб колишня дружина забирала як особисті так і спільні речі. Щодо поділу житлового будинку між ними була домовленість, що житловий будинок розподілу не підлягає.

Заявив суду про те, що згідно з рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 05.01.2011 року сторони у справі мешкають окремо з жовтня 2009 року. В жовтні 2009 року колишня дружина з дітьми переїхала жити до своїх батьків у м. Новомосковськ Дніпропетровської області, тобто з указаної дати сторони у справі разом не проживали та не вели спільного господарства. З жовтня 2009 року по теперішній час пройшло майже 4 роки, увесь цей час всі витрати по обслуговуванню та ремонту житлового будинку та земельної ділянки відповідач ніс самостійно без участі позивача.

З червня 2012р. по теперішній час у житловому будинку за адресою вул. Полтавська, буд № 58, разом з відповідачем проживає його дружина ОСОБА_14, з якою відповідач перебуває в шлюбі з 22.09.2012 року. Від цього шлюбу відповідач має дитину, сина ОСОБА_15 ІНФОРМАЦІЯ_3. Разом з відповідачем і його дружиною проживає неповнолітня дочка дружини ОСОБА_16 ІНФОРМАЦІЯ_4.

Крім того, під час судового розгляду відповідачем неодноразово заявлялось в усній формі і була подана заява про залишення позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на автомобіль без розгляду. Свою позицію відповідач обґрунтовував тим, що після подання позовної заяви про розподіл майна - автомобіля, ця позовна заява була залишена судом без руху для усунення недоліків, а саме:

В ухвалі по справі № 191/3357/13-ц від 25 липня 2013 року було встановлено, що позивач не долучив до позовної заяви документів про вартість спільного майна, а саме: автомобілю DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ на момент подання позовної заяви. Суд надав п'ять днів на усунення недоліків та зазначив: «У випадку, якщо позивачем не будуть усунені недоліки в зазначений строк, позовна заява згідно ст.121 ЦПК України буде вважатися неподаною та повернута позивачеві». Позивач не надав до cуду вчасно необхідних документів про вартість спільного майна, а саме автомобілю DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ. Надана позивачем довідка про реальну ринкову вартість транспортного засобу, щодо ринкової вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF696 2007 року випуску не може бути документом про вартість спільного майна, бо це зовсім різні марки автомобіля та рік випуску. В позовній заяві позивачем заявлені вимоги щодо автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ 2009 року випуску. У зв'язку з тим що позивач не виконав вчасно вимоги ухвали суду про залишення позовної заяви без руху від 25 липня 2013 р. суд повинен був повернути позовну заяву позивачеві, але цього не зробив; ухвалою про відкриття провадження по справі № 191/3357/13-ц від 29 серпня 2013 року суд відкрив провадження у цивільній справі і не знайшов підстав для повернення позивачеві; було відкрито провадження у справі при тому, що позивач не долучив до позовної заяви документів про вартість спільного майна, а саме автомобілю DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ.

При розгляді справи, а саме при вивченні доказів доданих до позовної заяви, відповідач був проти розгляду справи з тієї причини, що довідка про реальну ринкову вартість транспортного засобу, щодо ринкової вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF696 2007 року випуску не може бути доказом про вартість спільного майна. На наступне судове засідання представник позивача надав до розгляду новий доказ - довідку про реальну ринкову вартість транспортного засобу, щодо ринкової вартості автомобіля DAEWOO LANOS TF696 2009 року випуску, не зважаючи на заперечення відповідача, щодо недопустимості додавати нових доказів на етапі розгляду справи по суті, однак суд прийняв дані матеріали до розгляду.

Відповідач вказав, що в зв'язку з тим, що позовна заява подана з порушеннями, згідно ст. 119-121 ЦПК, він неодноразово просив залишити позовну заяву без розгляду, в тому числі, подавав суду письмове клопотання з цього приводу.

Відповідач зауважив суду, що в ухвалою по справі № 191/3386/13-ц від 15 серпня 2013 року судом було вирішено питання про відкриття провадження у цивільній справі, і не знайшов підстав для її повернення позивачеві, при тому, що позивач не долучив до позовної заяви документів про вартість спільного майна.

В позовній заяві по справі № 191/3386/13-ц позивач просив: «визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарчими будівлями, що розташовані за адресою вул. Полтавська, буд. 58...».

В позовній заяві по справі № 191/3386/13-ц позивач просив: «визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину земельних ділянок, що розташовані за адресою вул.. Полтавська, буд. 58...».

Але при цьому позивач не долучив до позовної заяви документів про вартість спільного майна, а саме вище зазначених земельних ділянок, тобто в позовній заяві вказана ціна позову тільки житлового будинку.

На думку відповідача, для визначення приблизної вартості земельної ділянки від позивача багато зусиль не вимагалось, оскільки згідно до рішення Синельниківської міської ради №287-18А/І від 10 лютого 2012 року базова вартість землі в м. Синельникове становить 69,77 грн. за 1 м2, тобто щоб визначити вартість земельної ділянки треба помножити площу на вартість 1 м2.

Також, відповідач вважає, що позивач зловживає своїм правом, та не виконує вимоги Цивільного процесуального кодексу України.

Крім того, суд не провів оцінку правильності визначення ціни позову при вирішенні питання про відкриття провадження у справі, а тому, на думку відповідача, Синельниківський міськрайонний суд розглядав позовну заяву, яку взагалі треба було залишити без руху, та повернути позивачеві.

З урахуванням викладеного просив в задоволенні позовних вимог в частині визнання права власності на ? частину домоволодіння і земельних ділянок розташованих за адресою м. Синельникове, вул. Полтавська,58- відмовити, як в безпідставних, оскільки це особисте майно відповідача, а позовні вимоги в частині визнання права власності на ? частину автомобіля - залишити без розгляду.

Крім того, в ході судового розгляду відповідач повідомив суду, що під часу шлюбу сторони придбали ще один автомобіль DAEWOO LANOS, який був оформлений на імя позивача ОСОБА_1 але позивач продала цій автомобіль в 2009 році.

Також, під час шлюбу, на підставі договору купівлі - продажу було придбано домоволодіння по вул. Полтавській,56 в м. Синельникове, право власності було оформлено на позивачку ОСОБА_1 В подальшому позивачка ОСОБА_1 приватизувала земельну ділянку, яка була розташована під будівлею.

Відповідач просив врахувати ці обставини при вирішенні справи, однак від предявлення зустрічного позову відмовився, вмотивовуючи свою відмову відсутністю коштів для оплати судового збору.

В ході судового розгляду судом були допитана в якості свідка ОСОБА_8 яка пояснила, що ОСОБА_2 це її рідний син.

Він перебував в шлюбі з ОСОБА_1 На цей час вони розлучені і у сина інша сім'я .

В 29.04.2003 року році вона з братом ОСОБА_11 отримали спадщину після матері ОСОБА_10, яка була увязненою концтабору під час Другої світової війни.

Свідок купувала будинок №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове, як собі, а не для кого-то . Це були особисті кошти свідка ОСОБА_8 ( ОСОБА_17, станом на 2003 рік) , як спадщина від матері . Свідок не давала сину ОСОБА_2 гроші а сама розраховувалася у нотаріуса с господаркою будинку . Отримала від свого брата ОСОБА_11 2490 євро, курс євро на той момент був 6 гривень за 1 євро. Будинок був куплений за 16 тисяч гривень, ОСОБА_2 був присутнім у нотаріуса. Договір підписав ОСОБА_2, а свідок купувала будинок для себе. З невісткою ОСОБА_1 ніяких домовленостей не було.

Свідок ОСОБА_18 ніколи в будинку не проживала але стверджувала, що постійно користується ним..

Свідок ОСОБА_11 суду пояснив, що ОСОБА_2 його рідний племінник. В 2002 році померла мати свідка ОСОБА_11, бабуся відповідача ОСОБА_10, після її смерті залишилась спадщина у вигляді грошової компенсації, яка була виплачена вязням концтаборів. Ці гроші були отримані свідком ОСОБА_11, як спадкоємцем після померлої матері. За домовленістю з сестрою ОСОБА_8 (ОСОБА_19О.) гроші були розділені пополам. Сестра повідомляла свідка про те, що свою частку вона витратить для придбання будинку для себе, але подарує його сину ОСОБА_20 ( ОСОБА_2). В травні 2003 року такий будинок оформили на імя ОСОБА_2

Суд вислухав пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідив письмові докази, які наявні в матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.01.1999 року по 05.01.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі (т.1, а.с. 7,9).

Під час перебування у шлюбі сторонами було набуто за договором купівлі-продажу від 19.05.2003 р., жилий будинок №58 по вул. Полтавська, м. Синельникове, титульним власником якого є відповідач ОСОБА_2 (а.с.18).

Земельна ділянка площею 0,1000 га., яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності па землю серія ЯД №959064, виданого 26.09.2008 року, на підставі рішення Синельниківської міської ради №334-20/V від 07.02.2008р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №58 .( т.2, а.с.30).

Земельна ділянка площею 0,0026га, яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, призначеної для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності па землю серія ЯД №959065, виданого 26.09.2008 року, на підставі рішення Синельниківської міської ради №334-20/V від 07.02.2008р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №59.( т.2, а.с.29).

Згідно довідки № 879/12, яка була видана Відділом Держкомзему у м. Синельникове Дніпропетровської області 02 жовтня 2012 року, земельні ділянки в м. Синельникове по вул. Полтавській, 58 площею 0,0026 га., та 0,1000 га., належать на праві власності ОСОБА_2 (державний акт серія ЯД №959065, державний акт серія ЯД №959064)( т.2, а.с.11).

Також, під час перебування у шлюбі сторонами був придбаний автомобільDAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу легковий - седан-В.

Згідно з довідкою № 14/9РЕР-693 від 02 жовтня 2012 року Новомосковського ВРЕР підпорядкованого УДАІ ГУМВС України в Дніпропетровській області, автомобіль DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу легковий - седан-В, зареєстрований 02 липня 2009 року на ім'я відповідача ОСОБА_2( т.1, а.с.10,11).

Суд не приймає до уваги заперечення відповідача ОСОБА_2 проти розподілу спільного майна подружжя і надає їм критичну оцінку із врахуванням наступних обставин, фактів і правових норм:

Судом встановлено, що домоволодіння №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове було придбано 19.05.2003 року, тобто під час перебування сторін у шлюбі, на підставі договору купівлі - продажу житлового будинку , який був оформлений на імя відповідача ОСОБА_2 право власності на зазначений житловий будинок зареєстровано за відповідачем ОСОБА_3

Разом з тим, суд враховує те, що на момент укладення зазначеного договору купівлі - продажу нерухомого майна відповідач ОСОБА_2 був власником житлового будинку №37 по вул. Запорізькій в м. Синельникове, який відповідач придбав на підставі договору дарування в 2001 році, тобто під час шлюбу з позивачкою. Отже, житловий будинок №37 по вул. Запорізькій в м. Синельникове належав відповідачу на праві особистої власності. Зазначена обставина підтверджується копією договору дарування від 05.05.2004 року ( а.с.62 т.2), в якому зазначено, що будинок№37 по вул. Запорізькій в м. Синельникове належить ОСОБА_2 на підставі договору дарування, який був укладений 10.07.2001 року (пункт 3 договору дарування) і копією домової книги на зазначене домоволодіння з відмоткою щодо реєстрації права власності за ОСОБА_1В.( а.с. 63-66 т.2)

З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що на момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове 19.05.2003 року - відповідач був обізнаний про правові наслідки укладення тієї чи іншої угоди, а саме тієї обставини, що на підставі договору дарування у особи, яка перебуває у шлюбі, виникає право особистої власності, а внаслідок укладення договору купівлі - продажу особою, яка перебуває у шлюбі у покупця виникає право спільної сумісної власності з іншим із подружжя. Отже, на момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове 19.05.2003 року відповідач не був позбавлений можливості укласти іншу угоду, ніж купівля - продаж.

Крім того, суд ставить під сумнів доводи відповідача ОСОБА_2 і докази на підтвердження того, що позивачка ОСОБА_1 була обізнана про те, що гроші надаються членами його родини і надавала свою згоду на те, що вона не буде претендувати на цей житловий будинок, оскільки письмових доказів на підтвердження цих обставин суду не надано.

Також, суд приходить до висновку, що відповідач не надав належних доказів того, що між ним і ОСОБА_1 була досягнута згода щодо режиму права власності на житловий будинок №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове, як на особисте майно відповідача, і докази того, що спірне нерухоме майно було придбано за особисті кошти відповідача ОСОБА_2- оскільки письмова угода про режим права власності на майно, або інший договір, який би визначав спірне майно, як особисте майно відповідача суду не надано.

Суд не приймає до уваги розписку від імені ОСОБА_21 про прийняття грошових коштів в сумі 16500,00 грн. від ОСОБА_12 ( на час розгляду справи ОСОБА_8О.) і вважає, що зазначена розписка не є належним доказом у справі, оскільки відповідач ОСОБА_2 і свідок ОСОБА_8 є близькими родичами ( матірю і сином) і зацікавлені в тому, щоб спірне майно залишилось в особистій власності відповідача.

Зміст цієї розписки спростовується поясненнями свідка ОСОБА_8 ( ОСОБА_12, станом на 2003 рік), кА була допитана судом і стверджувала , що зазначене домоволодіння вона купувала для себе, але оформила на сина, отже свідок не підтвердив того, що між нею і її сином була домовленість про цільове призначення грошей для купівлі житлового будинку саме для відповідача ОСОБА_2 з послідуючим переоформленням будинку по вул. Запорізькій ,37 на іншого сина ОСОБА_13. Свідок, наполегливо стверджувала, що будинок придбався за її гроші і для неї, вона їм користується. Однак, вона дозволила оформити право на нерухоме майно на ОСОБА_2

Суд приймає до уваги те, що на момент судового розгляду і ухвалення рішення в провадженні суду відсутня позовна заява від ОСОБА_8 предметом спору в якому заявлено нерухоме майно будинок №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове.

Суд звертає увагу на те, що докази, які надані відповідачем до матеріалів справи свідчать про те, що спадкоємцем після померлої ОСОБА_10 був ОСОБА_11, а не його сестра ОСОБА_12 ( уроджена ОСОБА_19О.), що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину від 03.07.2001 р., виданого державним нотаріусом Першої синельниківської нотаріальної контори ОСОБА_22 ( а.с.57 т.2); гроші отримувалися саме ОСОБА_11, а не його сестрою ОСОБА_12, що підтверджується копіями квитанцій про перерахування грошей ( а.с. 59 т.2), переконливих доказів передання грошей від ОСОБА_12 або ОСОБА_11 ОСОБА_2 - суду не надано.

Крім того, суд враховує, що на момент укладення договору купівлі - продажу житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове сторони перебували в шлюбі більш, ніж чотири роки. На той момент вони обидва були працездатними і отримували доходи, тому суд вважає доводи відповідача про відсутність доходів у їх родини - необґрунтованими.

Позивач і відповідач проживали у спірному будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове з 08.07.2003 року по жовтень 2009 року, до моменту припинення шлюбних відносин, ця обставина не оспорювалася сторонами при розгляді справи.

За цей час у подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживали разом з батьками в спірному домоволодінні.

Отже, суд приходить до висновку, що житловий будинок №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове був придбаний за рахунок коштів подружжя ОСОБА_1, ОСОБА_3, сумісно ними використовувався протягом тривалого часу і є спільним сумісним майном подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України.

Відповідно до ст. 69 СК України, подружжя має право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Згідно ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом спільної сумісної власності подружжя, частки кожного з них визнаються рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. 71 СК України майно, що є обєктом спільної сумісної власності, ділиться в натурі. Якщо чоловік та дружина не домовилися про порядок поділу майна, спір між ними може бути вирішений судом.

Пунктом 23 Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, Зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60,69 Сімейного Кодексу України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частини 2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ч.4,5 ст. 71 СК України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Аналогічну позицію висловив і Пленум Верховного Суду України у п. 25 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя" де зазначено, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

У судовому засіданні позивач заявила, що готова сплатити відповідачу його частку, однак не було внесено грошової суми на депозитний рахунок суду.

Отже, в позовних вимогах ОСОБА_1 в частині реального розподілу житлового будинку №58 по вул. Полтавській м. Синельникове необхідно відмовити.

Під час судового розгляду суд тричі, ухвалами від 11 вересня 2013 року, від 10.02.2014 року та 06.05.2015 року призначав проведення судової будівельно - технічної експертизи.

Повідомленням про неможливість надання висновку №2214/2215/2216-з від 20.12.2013 р. цивільна справа була повернута до суду без виконання експертизи у звязку з відсутністю необхідних додаткових матеріалів ( а.с.86-87 т.2).

Повідомленням про неможливість надання висновку №707/708/709-з від 23.01.2015 р. цивільна справа була повернута до суду без виконання експертизи у звязку з відсутністю необхідних додаткових матеріалів ( а.с.104-106 т.2).

У вказаному повідомленні експерт, в тому числі зазначив, що експертиза не була проведена у звязку з тим, що 22.01.2015 року експертом було здійснено виїзд для дослідження домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Полтавська, 58 в м. Синельникове, але доступ до домоволодіння не наданий.

Судова будівельно - технічна експертиза, яка була призначена на підставі ухвали суду від 06.05.2015 року була повернута Дніпропетровським науково - дослідницьким інститутом судових експертиз без виконання .

В повідомленні про неможливість надання висновку №2337/2338/2339-15 від 12.10.2015 р. вказано, що 09.10.2015 року експертом було здійснено виїзд для дослідження домоволодіння та земельної ділянки за адресою вул. Полтавська, 58 в м. Синельникове, але доступ до домоволодіння не наданий ( а.с.166-167 т.2).

Таким чином, експертиза не була проведена, оскільки відповідач двічі не надавав доступ на обєкт дослідження і справа поверталася до суду з повідомленням про неможливість проведення експертизи, хоча відповідач був належним чином повідомлений про дату і час виходу експерт для дослідження обєкту, оскільки повідомлення направлялись за його постійним місцем проживання.

Питання про призначення експертизи розглядалося судом в судовому засіданні за участі відповідача ОСОБА_2 і йому, безспірно, було відомо про те, що суд задовольняв клопотання позивачки і провадження у справі зупинялось на час проведення експертизи.

В судовому засіданні 08.12.2015 року відповідач ОСОБА_2 повідомив суду про те, що він не отримував повістки, в яких його було повідомлено про дату та час проведення експертизи. Однак, на питання суду ОСОБА_2 повідомив про те, що він заперечує проти проведення експертизи, оскільки вважає житловий будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове і дві земельні ділянки, які розташовані за цим адресом своїм особистим майном, а крім того, він проти того, щоб стороння особа перебувала в його будинку ( журнал судового засідання від 08.12.2015 року: 9 год.44 хв.( а.с.172 т.2).

Аналогічна позиція була прийнята відповідачем ОСОБА_3 відносно реального розподілу автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, який перебуває у володінні і розпорядженні відповідача і який він відмовився надавати на дослідження для визначення його реальної ринкової вартості.

Суд вважає, що така позиція відповідача ОСОБА_2 спрямована на ухилення від розподілу спільно набутого майна.

Такий висновок суд зробив із заперечень відповідача, клопотання про залишення позовних вимог в частині розподілу автомобіля без розгляду та заяв відповідача про те, що він не допустить сторонню людину для обстеження обєктів нерухомості.

Ухилення відповідача ОСОБА_2 під час судового розгляду від проведення судової будівельної технічної експертизи, надання для дослідження експертам спірного майна обмежила суд, з урахуванням ст.10,11,58,60 ЦПК України, в дослідженні доказів і встановленні обставин справи, які є суттєвими для правильного вирішення спору.

Крім того, при вирішенні позовних вимог ОСОБА_1 в частині визнання права власності на ? частину спільного сумісного майна подружжя житлового будинку №58 зі спорудами по вул. Полтавській в м. Синельникове суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивачки з огляду на наступне:

Договір купівлі - продажу житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове був укладений 19.05.2003 р. ( а.с. 18 т.2).

В договорі зазначено, що жилий будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове складається із : житловий будинок А-1, жилою площею 45,5 кв.м., загальною площею 76,7 кв.м.,з відповідною частиною надвірних побудов і споруд: сарай В-1, сарай Г-1, сарай Д-1, вбиральня Ж-1, огорожа№1-3; бруківка №4.

Аналогічний опис будівель і споруд міститься в технічному паспорті на жилий будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове, складений КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.05.2003 року ( а.с.43-44 т.2).

Разом з тим, суду була надана копія технічного паспорту на жилий будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове, складений КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 24.09.2013 року (а.с.96-98 т.2), в якому інвентаризаційний опис будівель, споруд, їх найменування та площа відрізняється від опису нерухомого майна, зазначених в договорі купівлі - продажу житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове був укладений 19.05.2003 р. і в технічному паспорті на жилий будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове, складений КП «Синельниківське міжміське бюро технічної інвентаризації» 14.05.2003 року.

Станом на 24.09.2013 року жилий будинок по вул. Полтавській, 58 в м. Синельникове складається із: житлового будинку А-1.а-1,а1-1, а11-1-сіні, літня кухня Б-1, гараж Г-1, погріб П-1, П1 -1, навіс Н, вбиральня Ж-1, колодязь-К, огорожа№1-3; бруківка №І-ІІ.( а.с.97 т.2).

Згідно з журналом обмірів і опису споруд : а11-1-сіні, літня кухня Б-1, гараж Г-1, погріб П-1, П1 -1, навіс Н, колодязь-К, огорожа№1-3; бруківка №І-ІІ були побудовані протягом 2011-20013 років, тобто вже після того, як подружжя ОСОБА_1 припинили подружні стосунки і ведення спільного господарства в жовтні 2009 року .

Позивачкою і її представниками у встановленому законом порядку суду не доведені ті обставини, що описане нерухоме майно, а саме : а11-1-сіні, літня кухня Б-1, гараж Г-1, погріб П-1, П1 -1, навіс Н, колодязь-К, огорожа№1-3; бруківка №І-ІІ було побудовано під час шлюбу і це є спільним сумісним майном подружжя.

Технічний паспорт, як документ, в якому відображені відомості інвентаризації, в установленому порядку не спростовані, інших доказів суду сторонами не надано.

Відповідач пояснив суду, що це майно не введено в експлуатацію і не зареєстровано за ним на праві власності.

Отже, з урахуванням встановлених судом обставин суд приходить до висновку, що обґрунтованими і доведеними є вимоги ОСОБА_1 тільки в частині визнання права власності на нерухоме майно, яке було придбано сторонами під час шлюбу відповідно до договору купівлі - продажу нерухомого майна від 19.05.2003 року і яке існує на момент судового розгляду, а саме: житлового будинку А-1; а-1-сені, а1-1-сені; вбиральні-Ж-1; огорожі №№1-3.

В іншій частині позовних вимог щодо житлового будинку зі спорудами по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове суд відмовляє.

Такий висновок суду, в свою чергу, впливає на вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання права власності на ? частину земельних ділянок площею 0,1000 га і 0,0026 га по вул. Полтавській в м. Синельникове.

При вирішенні цієї частини позовних вимог суд враховує такі обставини та норми матеріального права.

Як встановлено судом і зазначені обставини підтверджуються матеріалами справи :

Земельна ділянка площею 0,1000 га., яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на землю серія ЯД №959064, виданого 26.09.2008 року, на підставі рішення Синельниківської міської ради №334-20/V від 07.02.2008р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №58( т.2, а.с.30).

Земельна ділянка площею 0,0026га, яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, призначеної для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності па землю серія ЯД №959065, виданого 26.09.2008 року, на підставі рішення Синельниківської міської ради №334-20/V від 07.02.2008р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №59(т.2, а.с.29).

Будинок по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове- є спільним сумісним майном подружжя і до складу цього житлового будинку входить безпосередньо будівля літ. А-1 на яку суд визнав за позивачкою право власності на ? частку . Оскільки для обслуговування цього будинку була виділена у власність відповідача , під час зареєстрованого шлюбу земельна ділянка, то у позивачки ОСОБА_1, за якою визнається право власності на частку будинку, виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування будинку.

Разом з тим, земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку й господарських будівель, ведення особистого підсобного господарства, садівництва, дачного і гаражного будівництва, є його власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку у земельному фонді.

Суд вважає, що при вирішенні спору підлягають застосуванню норми ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, якими передбачено, що при переході права власності на будівлю і споруди разом з цими обєктами переходить і право власності на земельну ділянку без зміни її цільового призначення.

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Частиною 1 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

При застосуванні положень ст. 120 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 11 лютого 2015 року № 6-2цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, оскільки суд визнав право власності на ? частину житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове за ОСОБА_1, то до неї переходить і право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га., призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку без зміни її цільового призначення.

Оскільки земельна ділянка площею 0,0026га, яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області була передана на праві власності ОСОБА_2 для будівництва та обслуговування індивідуального гаража, а судом відмовлено ОСОБА_1, в визнанні права власності на гараж, то необхідно відмовити і в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0026га.

У статті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено право на справедливий суд, що гарантує справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, при визначенні цивільних прав і обов'язків особи чи при розгляді будь-якого кримінального обвинувачення, що пред'являється особі.

З положеннями Конвенції узгоджуються положення Постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 01.11.96 « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» . Пункт 1 визначає:« Відповідно до ст.8 Конституції в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституційні права та свободи людини і громадянина є безпосередньо діючими. Вони визначають цілі і зміст законів та інших нормативно-правових актів, зміст і спрямованість діяльності органів законодавчої та виконавчої влади, органів місцевого самоврядування і забезпечуються захистом правосуддя. Виходячи із зазначеного принципу та гарантування Конституцією судового захисту конституційних прав і свобод, судова діяльність має бути спрямована на захист цих прав і свобод від будь-яких посягань шляхом забезпечення своєчасного та якісного розгляду конкретних справ.»

Суд враховує те, що статтями 5 та 10 ЦПК України закріплені принципи рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та здійснення судочинства на засадах змагальності. Аналогічні положення про принцип рівності закріплені в статті 129 Конституції України. Змагальність полягає в тому, що сторони у процесуальній формі доводять перед судом свою правоту, за допомогою доказів переконують суд у правильності власної правової позиції. Принцип змагальності передбачає покладання тягаря доказування на сторони, покладання на них відповідальності за доведеність їхніх вимог чи заперечень, звільнення суду від обовязку збирання доказів.

Принцип змагальності вимагає від сторін ініціативи та активності в реалізації їхніх процесуальних прав, тобто обумовлює мотивацію поведінки сторін під час розгляду справи. Відповідно до ст.ст.10,11 ЦПК України сторони та інші особи учасники процесу обґрунтовують свої вимоги і заперечення поданими суду доказами це і є проявом змагальності та диспозитивності сторін. Оскільки суд зобовязаний попередити про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, ризик настання цих наслідків покладається на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі.

Стаття 10 ЦПК України, закріпивши принцип змагальності сторін, гарантує сторонам та іншим особам, які беруть участь у справі, рівні процесуальні можливості з метою захисту їх порушених, оспорюваних чи невизнаних прав та законних інтересів, в тому числі й щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог і заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення (ч. 1 ст. 60 ЦПК), крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до цієї норми кожна сторона та інша особа, яка бере участь у справі, повинна довести суду ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України: суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

При вирішенні цивільної справи суд неодноразово розяснював сторонам їх процесуальні права, які передбачені ст. 27, 31 ЦПК України і попереджав про наслідки вчинення або не вчинення певних процесуальних дій. Зазначена обставина підтверджується журналами судових засідань, втому числі журналом судового засідання від 08.12.2015 року ( а.с.172 т.2).

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позивачка ОСОБА_1 обґрунтувала свої позовні вимоги в частині визнання права власності на автомобіль DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ та житлового будинку по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове, як на спільне сумісне майно подружжя, визнання права власності на частину земельної ділянки по вул. Полтавській,58 в м. Синельникове, надала суду належні та допустимі докази, на підтвердження своїх позовних вимог в цій частині.

В свою чергу, відповідач ОСОБА_2 не проявляв процесуальну активність, спрямовану на доказування своїх заперечень, тому суд вважає, що відповідачем не були надані достатні, належні та допустимі докази позиції відповідача ОСОБА_2 в частині того, що спірне майно є його особистою власністю; між ним та позивачкою була досягнута домовленість про те, що спірний будинок №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове є його особистим майном і в розпорядженні позивачки було інше майно, придбане в період шлюбу, яким вона розпорядилась на свою користь.

Також, суду не представлені докази, які б ставили під сумнів обґрунтування вартості спірного майна, яке було надано позивачкою. Відповідач не навів суду жодного обґрунтованого аргументу на спростування доказів наданих позивачем, та не заявляв про необхідність вчинення будь-яких процесуальних дій для встановлення невідповідності заявлених позивачем доказів обставинам справи; не заявляв суду про наявність у нього інших доказів на підтвердження своїх заперечень.

За таких умов позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, суд відмовляє в частині позовних вимог ОСОБА_1, а саме :

-в частині реального розподілу сумісно набутого майна, житлового будинку №58 по вул. Полтавській в м. Синельникове;

-в частині визнання права власності на ? частину земельної ділянки площею 0,0026 га , як розташована за адресою вул. Полтавська, буд № 58, як необґрунтованих;

-в частині реального розподілу автомобіля у звязку з невиконанням вимог ст.365 ЦК України.

У відповідності до ст.84,88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений частково судовий збір, та витрати за проведення експертизи, яка не була проведена у звязку з ухиленням відповідача від надання обєктів на дослідження; інша частина судового збору підлягає стягненню з відповідача на користь держави

Керуючись ст. ст. 57, 60, 69-71 СК України, ст. ст. 10, 11, 60, 84, 88, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про реальний розподіл сумісного майна подружжя задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частину житлового будинку з господарчими будівлями та спорудами за адресою: вул. Полтавська, буд.58 м. Синельникове, Дніпропетровської області, яке складається із : житлового будинку А-1; а-1-сені, а1-1-сені; вбиральні-Ж-1 ; огорожі №№1-3, як на спільне сумісне майно подружжя.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частину земельної ділянки площею 0,1000 га., яка розташована за адресою: вул. Полтавська, буд.58, м. Синельникове, Дніпропетровської області, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, яка належить ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності па землю серія ЯД №959064, виданого 26.09.2008 року, на підставі рішення Синельниківської міської ради №334-20/V від 07.02.2008р., зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №58.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на ? частину автомобіля DAEWOO LANOS TF696 н.з. АЕ8154СХ, червоного кольору, тип транспортного засобу-легковий седан-В, як на спільне сумісне майно подружжя.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, судові витрати за подання позову в розмірі 458 ( чотириста пятдесят вісім) гривень 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН:НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, витрати за проведення експертизи в розмірі 4700(чотири тисячі сімсот) гривень 16 коп.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_6, ІНН:НОМЕР_1, на користь держави отримувач: Управління Державного казначейства України у м. Синельникове Головного управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області, банк: Головне управління Державного казначейства України у Дніпропетровській області м. Дніпропетровськ, МФО банку: 805012, р/р 0034, КБКД 22030001 Судовий збір Державної судової Адміністрації України, судовий збір в розмірі 2411 (дві тисячі чотириста одинадцять ) гривень 26 копійок.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_23