АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Литвинюк І. М.

суддів: Височанської Н.К., Міцнея В.Ф.

секретар: Вівчарик Н.В.

за участю: представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління, за апеляційною скаргою ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління, посилаючись на те, що між сторонами був укладений кредитний договір, за яким виникла заборгованість у звязку із невиконанням відповідачем його умов, та є рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2015 року позов задоволено.

Передано в управління ПАТ КБ „ПриватБанк обєкт незавершеного будівництва - розважально-туристичний комплекс, що знаходиться по вул. Леніна, № 53 в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, на період до його реалізації або повного виконання умов кредитного договору

_____________________________________________________________________________________________

№22-ц/794/1619/15 Головуючий у І інстанції Павлінчук С.С.

Категорія 27 Доповідач Литвинюк І.М.

№Е/V082791 від 13 серпня 2008 року.

Зобовязано ОСОБА_3 на період до реалізації предмету іпотеки або повного виконання умов кредитного договору №Е/V082791 від 13 серпня 2008 року повністю вивільнити від будь-якого майна предмет іпотеки, а саме: обєкт незавершеного будівництва - розважально-туристичний комплекс, що знаходиться по вул. Леніна, № 53 в с. Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову.

Посилається на те, що суд першої інстанції безпідставно передав предмет іпотеки в управління ПАТ КБ «ПриватБанк», позивачем не наведено жодних аргументів та не надано доказів, які б свідчили про неналежне використання відповідачем предмета іпотеки, рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив з того, що на предмет іпотеки звернуто стягнення згідно рішення суду, в якому не передбачено такого права позивача як отримання предмету іпотеки в управління.

Однак з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 13 серпня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладений кредитний договір №Е/V082791, відповідно до якого ОСОБА_3 отримала кредит у розмірі 100 000 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення 01 серпня 2018 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору в цей же день було укладено договір іпотеки, згідно п.7 якого передано в іпотеку обєкт незавершеного будівництва, а саме, розважально-туристичний комплекс, що знаходиться по вул. Леніна, № 53 в с.Рідківці Новоселицького району Чернівецької області.

Відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором.

У зв'язку з невиконанням позичальником своїх обов'язків по поверненню кредитних коштів банку рішенням Новоселицького районного суду від 02 листопада 2010 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_3 та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №Е/V082791 від 13 серпня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме обєкт незавершеного будівництва - розважально-туристичний комплекс, що знаходиться по вул. Леніна, № 53 в с.Рідківці Новоселицького району Чернівецької області, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «Приватбанк».

Як вбачається зі справи, обґрунтовуючи свої вимоги про передачу предмета іпотеки в управління, позивач послався на наявність зазначеного рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються заходи щодо забезпечення збереження предмету іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні.

З рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки вбачається, що таких вимог при подачі позову банком заявлено не було і протягом тривалого часу банк не приймав заходів для реалізації предмета іпотеки.

Звертаючись до суду з даним позовом, ПАТ КБ «Приватбанк» послався на ст. 34 Закону України "Про іпотеку", якою встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Продукція, плоди і доходи, отримані в результаті управління предметом іпотеки, спрямовуються на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

З наведеної вище правової норми випливає, що рішення суду про передачу майна в управління має містити умови, на яких таке управління здійснюється.

Правовий режим управління майном закріплене главою 70 Цивільного кодексу України як окремий вид договірних зобов'язань.

Зокрема, згідно ст. 1135 ЦК України істотними умовами договору управління майном є перелік майна, що передається в управління та розмір і форма плати за управління майном.

В своїй позовній заяві позивач всупереч вимог ст. 34 Закону України «Про іпотеку» та норм глави 70 Цивільного кодексу України не зазначив істотних умов передачі в управління майна відповідача, яке є предметом іпотеки.

Сам суд визначати такі умови не має права та позбавлений такої можливості в силу вимог цивільно-процесуального законодавства.

Зі змісту цієї норми права вбачається, що передача майна в управління є окремим додатковим способом захисту прав іпотекодержателя, який застосовується, зокрема й після звернення стягнення на таке майно. Підставою для застосування такого способу захисту законодавець визначив отримання продукції, плодів та доходів, які можуть бути спрямовані на задоволення забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя, а також належне господарське використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням з метою задоволення забезпечених вимог іпотекодержателя, якщо інше не встановлено договором або рішенням суду.

Апеляційний суд вважає, що надання позивачу права продажу вказаного предмету іпотеки, з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою - покупцем, а також наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу, є достатнім для захисту порушеного права банку, як іпотекодержателя.

Таким чином, передача майна в управління не є безумовною в разі звернення стягнення на предмет іпотеки. Підставою передачі іпотечного майна в управління законодавець визначив, як наявність мети отримання продукції, плодів та доходів, так і необхідність в забезпеченні належного господарського використання іпотечного майна відповідно до його цільового призначення та з зазначенням умов управління відповідно до вимог Закону.

Зважаючи на те, що позивач не обґрунтував належними доказами вимогу щодо передачі йому предмета іпотеки в управління, доцільності її застосування, не зазначив умов, на яких може бути передане йому вказане майно, а лише послався на положення ст. 34 Закону України «Про іпотеку», колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Доводи представника позивача про прийняті заходи щодо реалізації майна на виконання судового рішення від 02 листопада 2010 року та наявності перешкод у виконанні судового рішення не впливають на наведені висновки суду, оскільки у разі наявності перешкод у виконанні судового рішення щодо звернення стягнення на іпотечне майно, позивач не позбавлений права усунути їх в інший спосіб, в тому числі в судовому порядку, шляхом пред'явлення інших позовних вимог, спрямованих саме на захист права на виконання судового рішення.

У зв»язку з наведеним, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції безпідставно задовольнив позовні вимоги ПАТ КБ «Приват Банк» про передачу предмета іпотеки в управління, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, що відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України є підставою для задоволення апеляційної скарги, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, який діє в інтересах ОСОБА_3, задовольнити.

Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 03 вересня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про передачу предмета іпотеки в управління відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту його вступу в законну силу.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: