Справа №486/1515/15-ц 28.12.2015 28.12.2015
Провадження №22-ц/784/3066/15
Єдиний унікальний номер 486/1515/15-ц
Номер провадження 22-ц/784/3066/15
Головуючий у 1 інстанції Франчук О.Д.
Категорія 48 Доповідач Прокопчук Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі :

Головуючого: судді Прокопчук Л.М.

Суддів Маляренко І.Б., Темнікової В.І.

Із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.

За участю позивачки ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна та визнання права приватної власності на нього, встановлення порядку користування житлом та розподіл особових рахунків, третя особа - Комунальне підприємство «Житлово-екслуатаційне об'єднання», -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, посилалася на те, що вони перебували у шлюбі з 22 жовтня 1993 року. У 2003 році вони придбали квартиру АДРЕСА_1. Просила її розділити та визнати за нею право власності на ? частину квартири, встановити порядок користування квартирою, виділивши їй в користування кімнату розміром 15,6 кв.м., а відповідачу - 11,6 кв.м., кухню, ванну кімнату, туалет та коридор залишити в загальному користуванні, зобов'язати КП «ЖЕО» відкрити на кожного із сторін особові рахунки (а.с.1-3).

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року позовні вимоги задоволені частково Визнано за ОСОБА_1 право власності на 35/100 частки квартири АДРЕСА_1. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 65/100 частки квартири АДРЕСА_1 Вирішено питання про судові витрати. В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. (а.с. 88-90).

Позивачка в апеляційній скарзі ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про повне задоволення її позову, посилаючись на те, що судом винесено рішення з порушенням норм матеріального права (а.с. 132-134).

В апеляційній скарзі на вказане рішення суду відповідач порушує питання про його скасування в частині задоволення позову та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову. Вважає, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим та винесеним з порушенням норм матеріального та процесуального права (а.с. 91-98).

Позивачка в судовому засіданні апеляційного суду підтримала доводи поданої нею апеляційної скарги, просила відмовити в задоволенні апеляційної скарги відповідача.

Представник відповідача просив відмовити в задоволенні апеляційної скарги позивачки та задовольнити його апеляційну скаргу.

Третя особа в судове засідання не з'явилась. Про розгляд справи повідомлена. Від неї надійшов лист про можливість розгляду справи у її відсутність.

Заслухавши доповідача, пояснення позивачки, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, а рішення суду скасувати та ухвалити нове з таких підстав.

Судом встановлено, що 22 жовтня 1993 року між сторонами було зареєстровано шлюб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 12.07.2002 року, посвідченого нотаріально, на ім'я ОСОБА_2 було придбано квартиру АДРЕСА_2 за 19720,00 грн. З вказаного часу сторони зареєстровані у квартирі. 11 серпня 2015 року шлюб між сторонами було розірвано. 13 січня 1996 року на ім'я відповідача за договором купівлі-продажу була придбана квартира АДРЕСА_3 за 13755 грн. За таку ж ціну вона була продана за договором купівлі-продажу від 12 липня 2002 року, тобто в день придбання спірної квартири. Крім того відповідачем за договором купівлі-продажу від 14 червня 2002 року була продана квартира АДРЕСА_4 за 15515,00 грн., яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Южноукраїнською державною нотаріальною конторою 04.06.2002 року.

Задовольняючи позов частково, суд виходив з того, що квартира АДРЕСА_3 була придбана відповідачем в період шлюбу, а тому відповідно до ст. 28 КпШС вона належала сторонам на праві спільної сумісної власності. Оскільки вона була продана в той же день, коли була придбана спірна квартира, кошти від її продажу було витрачено на купівлю спірної квартири. При цьому суд послався на пояснення сторін про те, що кошти від продажу квартири, що була придбана у 1996 році, були витрачені на придбання нової квартири. Виходив з того, що попередня квартира була продана за 13755,00 грн., тому грошова частка кожного із сторін становить 6877,50 грн. Вартість спірної квартири становить 19720,00 грн., то різниця, яку сторонам необхідно було докласти для її придбанн, складає 5965,00 грн. Суд прийняв до уваги пояснення сторін про те, що вказану суму було доплачено за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, яка належала відповідачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Вирішуючи спір щодо розподілу майна, суд послався як на норми КпШС так і на норми СК України, а також на норми ЦК України.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині встановлення порядку користування квартирою та відкриття на кожного із сторін особового рахунку, суд виходив з того, що загальна площа квартири складає 50,6 кв.м., а житлова 27,2 кв.м. При 35/100 частки власності позивачки в спірній квартирі їй ідеальна частка становить 9,5 кв.м. Ізольованої кімнати такої площі у квартирі немає (є 11,6 кв.м. та 15,6 кв.м.), відступлення від розміру житлової площі належної сторонам відповідно їхнім часткам при встановленні порядку користування, про який просить позивачка, буде порушувати права відповідача, як співвласника, оскільки його ідеальна частка складає 17,7 кв.м.

З висновками суду можна погодитись частково, оскільки вірно встановивши обставини справи, суд невірно застосував норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (ч. 1 ст. 58 Конституції України) норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України.

Оскільки спірна квартира придбана сторонами під час знаходження в зареєстрованому шлюбі за договором купівлі-продажу від 12.07.2002 року, при вирішенні спору слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України (далі - КпШС України)

Відповідно до ч. 1 ст. 22, ч. 1 ст. 24, ст. 25, ч. 1 ст. 28 КпШС України, чинного на час придбання спірного майна, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. В разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Згідно із ч. 1 ст. 29 КпШС України, якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми.

З зазначених підстав застосування судом при вирішенні спору норм Сімейного Кодексу України, та норм ст. 368, 372 ЦК України є невірним, оскільки зазначені норми набрали чинності після виникнення спірних правовідносин.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст. 22 КпШС України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, за якими спірному набутому майну можна надати режим спільного майна, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий режим спільної власності подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів і визначення критеріїв норма ст. 22 КпШС України вважається застосованою правильно.

Судом першої інстанції вірно на підставі пояснень сторін встановлено, що спірна квартира придбана за частину коштів в сумі 13755,00 грн., отриманих від продажу квартири АДРЕСА_3, яка була продана 12.07.2002 року, та яка була придбана на ім'я відповідача в період шлюбу 13 січня 1996 року, а тому відповідно до ст. 22 КпШС України вона належала сторонам на праві спільної сумісної власності. Доводи апеляційної скарги відповідача щодо того, що судом не враховано, що кошти на придбання вказаної квартири давала його матір, не заслуговують на увагу, оскільки належними доказами вони не підтверджені. Позивачка вказаної обставини не визнала. Відповідно до розписки відповідача та рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 10.09.2015 року відповідач отримав від матері в борг 4500 доларів США 08.07.2002 року (а.с. 55).

Докази надання боргу матір'ю відповідача для придбання квартири АДРЕСА_3, яка була придбана на ім'я відповідача в період шлюбу 13 січня 1996 року, в справі відсутні.

Позивачка як в суді першої інстанції, так і в судовому засіданні апеляційного суду визнала, що решта коштів для придбання спірної квартири, яка відповідно до договору купівлі-продажу була придбана за 19720,00 грн., було докладено за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири, яку відповідач в період шлюбу отримав в порядку спадкування та яка була продана 14 червня 2002 року за 15515,00 грн.

З урахуванням наведеного не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги позивачки щодо того, що частки сторін у спірній квартирі є рівними. Посилання в апеляційній скарзі на те, що гроші, отримані від продажу квартири, яку відповідач отримав в період шлюбу в порядку спадкування, є спільною сумісною власністю подружжя, є хибними.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

З доводами апеляційної скарги відповідача щодо того, що квартири продавались та покупались за певну суму доларів США погодитись не можна, оскільки відповідно до укладених ним договорів продаж та купівля квартир було вчинено за гривні. Договори купівлі-продажу підписані відповідачем, посвідчено нотаріусом, є дійсними (а.с. 33, 76, 77).

Не можна погодитись з правовими підставами, за яких судом відмовлено в задоволенні позову про встановлення порядку користування спірною квартирою.

Зазначені судом підстави (які вищенаведені) підлягають врахуванню при вирішенні питання про зміну умов договору найму квартири (ст.104 ЖК України).

Спірна квартира належить сторонам не на підставі договору найму, а на підставі приватної власності. Тому при вирішенні питання про встановлення порядку користування квартирою, яка належить сторонам на праві спільної часткової власності, слід виходити з роз'яснень п. 18 Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року № 7 "Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок", відповідно до яких по справам вказаної категорії суду слід запропонувати сторонам подати або за їх клопотанням витребувати висновки технічної експертизи, зокрема, щодо встановлення порядку користування спірним будинком відповідно до належних співвласникам часток.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачка не довела можливість встановлення порядку користування спірною квартирою в тому варіанті, який вона зазначала в позовній заяві, оскільки висновок технічної експертизи з зазначеного питання нею суду не надано, клопотання про проведення експертизи не заявлялось.

Враховуючи вищевикладене та положення п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України рішення суду першої інстанції як таке, що постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права, слід скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити з інших правових підстав, частково задовольнивши апеляційні скарги сторін.

Керуючись ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційні скарги представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та позивачки ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 12 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 35/100 частки квартири АДРЕСА_5.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 65/100 частки квартири АДРЕСА_5.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення порядку користування квартирою АДРЕСА_5 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в сумі 317 грн. 32 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга на нього може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді