У х в а л а

іменем україни

30 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ШтеликС.П., Луспеника Д.Д., ЧерненкоВ.А.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Державної установи інституту всесвітньої історії національної академії наук України, третя особа - ОСОБА_5, про стягнення компенсації за затримку виплат та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Солом'янського районного суду м. Києва 08 лютого 2010 року, яке набрало чинності, з відповідача на її користь було стягнуто 34 677 грн 28 коп. в рахунок оплати лікарняних листків, 112 698 грн 88 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 500 грн на відшкодування моральної шкоди, а разом було стягнуто 147 876 грн 16 коп.

Позивач зазначала, що 29 липня 2010 року за її заявою було відкрите виконавче провадження на підставі виконавчого листа, виданого на виконання судового рішення про стягнення указаної суми в розмірі 136 555 грн 92 коп, однак, не зважаючи на наявність такого, що набрало чинності судового рішення, відповідач ухилявся від виконання такого рішення і здійснив виплату спірної суми 22 червня 2012 року на суму в розмірі 136 255 грн 92 коп.

Посилаючись на те, що після зазначеної виплати невиплаченою залишалась сума в 300 грн, яка була погашена тільки 30 вересня 2014 року і за указаний час ці грошові кошти знецінились, позивач просила суд на підставі ст. 625 ЦК України та положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» стягнути з відповідача інфляційні витрати за затримку виплати указаних 300 грн за період з лютого 2010 року по вересень 2014 року, що складає 99 грн, а також суму завданої їй моральної шкоди у розмірі 5 тис. грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі заявник, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що між сторонами у справі відсутні цивільно-правові відносини, у зв'язку із чим положення ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню при вирішенні даного спору.

При цьому, судом апеляційної інстанції також указано, що кошти у розмірі 300 грн, з яких позивач вважає необхідним вирахувати інфляційні втрати на підставі Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», були недоплачені останній внаслідок помилки під час здійснення виконавчого провадження із виконання рішення Солом'янського районного суду м. Києва 08 лютого 2010 року, а також через неналежне виконання ОСОБА_4 її обов'язків стягувача у виконавчому проваджені, а не з вини відповідача, у зв'язку із чим не підлягають задоволенню позовні вимоги останньої з підстав та у спосіб, які визначені у позові.

Оскільки стягнута указаним судовим рішенням сума складалась із коштів, які є частиною заробітної плати позивача (оплати лікарняних листків, середній заробіток за час вимушеного прогулу) та із коштів, які не є частиною її заробітної плати (відшкодування моральної шкоди), а позивачем не надано належних доказів того, що несвоєчасно сплачена в рамках відповідного виконавчого провадження сума є саме частиною її доходу, що давало б підстави для застосування положень Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.

Указані висновки не суперечать правовій позиції викладеній у постанові Верховного Суду України в справі № 6-43цс14, якою ОСОБА_4 обґрунтовує вимоги своєї касаційної скарги, оскільки фактичні обставини, які виникли між сторонами у даній справі відмінні від фактичних обставин, які виникли між сторонами справи, за наслідками перегляду якої Верховним Судом України прийнята зазначена постанова.

Отже, розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 26 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: С.П. Штелик

Д.Д.Луспеник

В.А. Черненко