Справа № 2-п/20/2014 рік
Провадження:2-п/720/1/15.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року місцевий Новоселицький районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Вівчар Г.А., секретаря судового засідання Райлян К.О., Топала Ю.В., Княгницька Ю.В. з участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Новоселиця цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, інтереси якої представляє служба у справах дітей м. Чернівці, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

У вересні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення боргу за договорами позики, посилаючись на те, що 12 квітня 2013 року він надав відповідачу ОСОБА_5 позику для сімейних потреб у сумі 2200 євро строком до 21 квітня 2013 року, про що останній власноручно написав відповідну розписку. 21 травня 2013 року відповідач ОСОБА_5 знову позичив у нього грошові кошти в сумі 17000 гривень строком до 01 липня 2013 року, про що свідчить відповідна розписка відповідача. На час надання позики ОСОБА_5, останній перебував у шлюбі з ОСОБА_6 та отримані кошти були використані ними для сімейних потреб. Однак, відповідачі свої зобовязання щодо повернення отриманої ними позики по сьогоднішній день не виконали. У звязку з тим, що відповідачі у добровільному порядку позику не повертають, просив стягнути солідарно з відповідачів в примусовому порядку суму позики на загальну суму 65878 гривень 44 копійок та судові витрати по справі у виді сплаченого ним судового збору в сумі 669 гривень 82 копійок та витрат на правову допомогу в сумі 650 гривень.

Заочним Рішенням Новоселицького районного суду від 01.12.2014 року позовні вимоги задоволені в повному обсязі.

Ухвалою суду від 13.01.2015 року скасоване заочне рішення Новоселицького районного суду від 01.12.2015 року.

Ухвалою суду від 16.03.2015 року розгляд справи був зупинений до залучення у справі правонаступника чи законного представника, оскільки 23.12.2014 року помер ОСОБА_5.

ОСОБА_1 29.07.2015 року подано до суду заяву про залучення поданій справі в якості співвідповідача спадкоємців ОСОБА_10 неповнолітню доньку ОСОБА_7 та його батьків.

ОСОБА_1 29.07.2015 року подано до суду заяву про залучення поданій справі в якості співвідповідача спадкоємців ОСОБА_10 неповнолітню доньку ОСОБА_7 та його батьків.

Ухвалою суду від 29.07.2015 року залучена по даній справі в якості співвідповідача за клопотанням позивача неповнолітню доньку ОСОБА_7, спадкоємцю за законом після смерті ОСОБА_5.

Ухвалою суду від 17.09.2015 року залучений по даній справі в якості представника неповнолітньої ОСОБА_7, службу у справах дітей м. Чернівці.

Представник позивача в уточнений позовній заяві від 26.10.2015 року просить суд:

- стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно суму позики в розмірі 43032 грн.

- стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно 3 % річних в сумі 1936 грн..

- стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно 17000 суми основного боргу.

- стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 суму інфляційних в розмірі 3145 грн..

- стягнути з ОСОБА_7 та ОСОБА_6 солідарно понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 669 грн. 82 коп., та затрати на правову допомогу в сумі 650 грн., що разом складають 1319 грн. 82 коп..

Ухвалою суду від 04.11.2015 року на підставі поданої заяви позивачем було залишено без розгляду позовну вимогу про стягнення боргу за договором позики в частині стягнення суми інфляційних в розмірі 10710 грн..

Ухвалою суду від 02.12.2015 року залучені в якості співвідповідачів ОСОБА_8 та ОСОБА_9.

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, крім того суду додатково пояснив, що гроші зазначені представником відповідача по квитанції в сумі 15150 грн. були ним отримані але ці гроші були адресовані його сестрі з якою ОСОБА_5 мав спільні бізнесові справи.

Представник відповідача позов не визнала і суду додатково пояснила, що позивач не довів що отримані гроші ОСОБА_5 були отримані для потреб сімї, оскільки ОСОБА_6 є самодостатньою особою, матеріально вона на тої період часу була забезпечена, отримала переводом з республіки Італія на той період більше чим 73000 грн., що підтверджується меморіальними ордерами на отримання валюти із-за кордоном. Крім того ОСОБА_6 перерахувала позивача на його кредитну картку гроші в сумі 15150 грн. 30.04.2013 року. Просить суд відмовити у задоволені заявлених позовних вимог за безпідставністю та недоведеністю.

Треті особи будучи належним чином повідомлені про час день та місце розгляду справи в судовому засіданні не зявились і не повідомили суд про причини не явки

Суд вислухавши думки сторін ухвалив провести подальший розгляд справи у відсутності третіх осіб.

Судом встановлено, що 12 квітня 2013 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_5 позику в сумі 2200 євро терміном до 21 квітня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою останнього.

З даної розписки вбачається, що відповідач в рахунок забезпечення зобовязання передав позивачу на зберігання автомобіль марки ОСОБА_11 А-160 д.н.з. НОМЕР_1, який відповідно до довідки центру ДАЇ 7304 УМВС України в Чернівецькій області № 553 від 05 вересня 2014 року належить ОСОБА_6.

21 травня 2013 року позивач ОСОБА_1 надав відповідачу ОСОБА_5 позику в сумі 17000 гривень терміном до 01 липня 2013 року, що підтверджується письмовою розпискою відповідача.

З касового чеку з ПАТ «КБ ПриватБанку» від 30.04.2013 року вбачається, що на рахунок ОСОБА_1 перераховано померлим ОСОБА_5 гроші в сумі 15150 грн.. Дана сума грошей визнається позивачем, що вона ним отримана. ОСОБА_1 з даного приводу пояснив, що дані гроші були адресовані його сестрі з якою померлий мав бізнесові інтереси.

З свідоцтва про смерть ви серії І-МИ №142224 вбачається, що ОСОБА_5 помер 23.12.2014 року про що свідчить актова запис про смерть від 23.12.2014 року за №2625 Відділу реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції.

З наданої позивачем копії паспорта ОСОБА_5 вбачається, що він 22.11.2003 року зареєстрував шлюб з ОСОБА_6 в Міському відділі РАЦС м. Чернівці за актовий запис №2196.

Відповідно до листа відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Чернівецького міського управління юстиції № 04-19/2562 від 03 вересня 2014 року вбачається, що ОСОБА_5 перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6.

Перебування у зареєстрованому шлюбі та факт спільного проживання ОСОБА_6 та померлого 23.12.2014 року ОСОБА_5 визнається обома сторонами, що відповідно до вимог ч.1 ст..61 ЦПК України не потребує додаткового доказування.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

За правовим висновком Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13, який, відповідно до ч.1 ст.360-7 є обов'язковим для всіх судів України, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Отже, досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 599 ЦК України зобовязання припиняються виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За загальним правилом, відповідно до ст. 60 та ч. 1 ст. 63 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності; дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності.

Згідно з ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Як передбачено ч. 2 ст. 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Згідно з приписами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Як вбачається з п.п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути грошові суми та майно, належні подружжю за зобов'язальними правовідносинами. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК).

З вищевикладеного вбачається, що оскільки спірні договори були укладені на споживчі цілі та зі згоди дружини оскільки автомобіль марки ОСОБА_11 А-160 д.н.з. СЕ 7183 В, відповідно до довідки центру ДАЇ 7304 УМВС України в Чернівецькій області № 553 від 05 вересня 2014 року належить ОСОБА_6 то, відповідно вона має відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_5.

Крім того згідно з ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, дана обставина визнається представником ОСОБА_4 та відповідно до вимог ч.1 ст.61 ЦПК України не потребує додаткового доказування а тому вона (ОСОБА_6В.) вважається такою що прийняла спадщину після смерті 23.12.2014 року - чоловіка ОСОБА_5.

Судом встановлено, що ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 є донькою ОСОБА_5 та ОСОБА_6, що підтверджується актовим записом про народження від 05.09.2005 року за №1764 Відділу реєстрації актів цивільного стану Чернівецького міського управління юстиції.

Згідно з ч.4 ст..1268 ЦК України, Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст..1282 ЦК України, спадкоємці зобов'язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов'язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.

Суд оцінюючи у сукупності викладені докази та зазначені правові норми дійшов висновку, що ОСОБА_7 як спадкоємець після смерті ОСОБА_5 має задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд враховуючи, що позивач в судовому засіданні після відновлення розгляду справи по суті яке було зупинено у звязку з залученням правонаступників, фактично змінив підставу заявлених позовних вимог заявою від 29.07.2015 року зазначаючи що ОСОБА_6 має відповідати по заявленому позову як спадкоємець в межах вартості майна, одержаного у спадщину, суд вважає що відповідно до вимог ч.1 ст..1282 ЦК України, ч.3 ст.1268 ЦК України, ОСОБА_6 як спадкоємець після смерті ОСОБА_5 має задовольнити вимоги кредитора ОСОБА_1 в межах вартості майна, одержаного у спадщину.

Згідно з ст..541 ЦК України, Солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Суд оцінюючи у сукупності викладені дійшов висновку, що ОСОБА_7 та ОСОБА_6 не можуть нести солідарну відповідальність оскільки їх обовязок відповідати по борговим зобовязанням ОСОБА_5 носить різний правовий характер.

У звязку з тим, що відповідачі на вимогу позивача не повертають отриману позику, суд приходить до висновку про стягнення з них на користь позивача в примусовому порядку суму позики, а саме за розпискою від 12 квітня 2013 року в гривневому еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України.

Суд вважає, що оскільки станом на 30.04.2013 року відповідачем повернуто позивачу по квитанції 15150 грн., що відповідно до офіційного курсу НБУ від 30.04.2013 року, 100 Евро становить 1048.1221 грн., суд вважає, що відповідачем повернуто 1445, 6 Евро (15150 грн. : 1048.1221 = 1445,6 Евро). Залишився борг по розписці від 12.04.2013 року 854 Евро (2300 Евро 1445,6 Евро = 854 Евро).

Відповідно до офіційного курсу НБУ станом на 03.11.2015 року 1 Євро становить 25.266104 грн., загальна сум становить 21572 грн. 04 коп. ( 854 Євро х 25.26 грн. = 21572 грн. 04 коп.).

Враховуючи, що відповідачі неправомірно утримують та не повернули позивачу отримані від нього грошові кошти, продовжуючи користуватися ними, з відповідачів на користь позивача також слід стягнути суму трьох відсотків річних з простроченої суми позики, а саме по розписці від 12 квітня 2013 року з 21 квітня 2013 року по день розгляду справи в суді відповідно до уточненої позовної заяви від 03.11.2015 року становить 2 роки 6 місяців, що становить (854 Євро х 7.5%) : 100 = 64 ,05 Євро; 64.05 Євро х 25.26 грн. = 1617 грн.90 коп..

Таким чином по першій розписці сума боргу складається з 854 Євро що становить відповідно до курсу НБУ 21572 грн. 04 коп. та 3% річних тобто 64.05 Євро що становить відповідно до курсу НБУ 1617 грн.90 коп., що в загальній сумі становить 22189 грн. 90 коп..

По другій розписці сума трьох відсотків річних за період з 01 липня 2013 року по 03.11.2015 року становить 4168 грн., а саме:

- з 01 липня 2013 року по 01 липня 2014 року три проценти річних становлять 510 гривень: 17000 гривень х 3% = 510 гривень копійок;

- за період з 01 липня 2014 року до 01 липня 2014 року три проценти річних становлять 510 гривень: 17000 гривень х 3% = 510 гривень копійок;

- за період з 01 липня 2014 року по 03 листопаду 2015 року становлять: (17000 гривень х 3%) : 365 днів в році х 126 днів = 176 грн. 05 коп.

Таким чином, сума трьох відсотків річних з простроченої суми заборгованості становить 1196 грн. 05 коп..

Суд вважає по другій розписці сума боргу складається з 17000 грн. + 1196 грн. 05 коп. = 18196 грн. 05 коп..

Суд вважає, що в загальній сумі слід стягнути з відповідачів на користь позивача 41285 грн. 95 коп. (22189 грн. 90 коп. + 18196 грн. 05 коп. = 41285 грн. 95 коп.).

Виходячи з змісту ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір по квитанції від 11.09.2014 року в сумі 670 грн. та 213 грн. по квитанції від 04.11.2015 року, що в загальній сумі становить 883 грн..

Суд враховуючи загальну суму задоволених позовних вимог вважає що підлягають стягненню з відповідачів в дольовому порядку на користь позивача, понесені останнім судові витрати по справі у виді сплаченого судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, враховуючи ставки сплати судового збору в сумі 487 грн. 20 коп..

Крім цього, із урахуванням положень ст. 84 ЦПК України та часу участі представника позивача у судових засіданнях по даній справі, суд вважає за необхідне стягнути в дольовому порядку з відповідачів на користь позивача витрати на правову допомогу у вигляді оплати послуг представника адвоката в сумі 650 гривень, розмір яких не перевищує визначений Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах

Згідно з ч.1 ст..209 ЦК України, Правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно з ст..1047 ЦК України, 1. Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

2. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Суд оцінюючи зазначені правові норми та викладені докази дійшов висновку, що твердження представника позивача що померлий ОСОБА_5 при укладанні договору позики мав би отримати письмову згоду другого подружжя з посиланням на вимоги ст..65 СК України, що Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово, є помилковим. Договір позики укладений ОСОБА_5 та ОСОБА_1 від 12 квітня 2013 року та від 21 травня 2013 року укладений відповідно до вимог ст.. 209,1047 ЦК України, та не суперечить вимогам ст..65 СК України.

На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 60,209, 526, 530, 541, 599, 625, 1046, 1047, 1049,1268,1282 ЦК України, ст.ст. 61, 63, 65 СК України, ст. 1 Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах , суд керуючись ст. ст. 10, 11, 79, 84, 88, 208-218 ЦПК України, -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на користь ОСОБА_1 - 41285 грн. 95 коп..

Стягнути в дольовому порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_7, на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 487 грн.20 коп. та понесені витрати на оплату послуг адвоката в сумі 650 грн..

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Чернівецької області через Новоселицкий районний суд в 10-денний строк з дня проголошення.

Суддя: Вівчар Г.А.