Справа № 405/8684/15-ц
Провадження №2/405/2191/15
У Х В А Л А

28 грудня 2015 року Суддя Ленінського районного суду м. Кіровограда Іванова Л.А., при вирішенні питання про відкриття провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повернення майна, захист честі та гідності.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє особам, які беруть участь у справі у здійсненні їх прав, тому вивчивши зміст вказаної заяви, вважаю за потрібне запропонувати позивачу ОСОБА_1 привести позовну заяву про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, повернення майна, захист честі та гідності у відповідність до вимог ст. 119 ЦПК України.

ОСОБА_2 Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 року за № 10-1386/0/4-12 визначено, що при застосуванні у судовій практиці норм ЦПК України, суди повинні дотримуватися прецедентної практики Європейського суду з прав людини.

Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його цивільних прав і обов'язків. Проте, право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Також Європейський суд з прав людини зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним (Рішення Суду у справі «Жоффре де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року).

Оскільки пред`явлення позову - це процесуальна дія, яка здійснюється у порядку встановленому ЦПК України, справи позовного провадження повинні розглядатися судом на підставі поданої позивачем позовної заяви, яка повинна за формою та змістом відповідати закону.

Вимоги щодо форми і змісту позовної заяви встановлені ст. 119 ЦПК України.

Так, частиною 2 вказаної статті передбачено, що позовна заява повинна містити: 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) ім'я (найменування) позивача і відповідача, а також ім'я представника позивача, якщо позовна заява подається представником, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; 3) зміст позовних вимог; 4) ціну позову щодо вимог майнового характеру; 5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; 6) зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; 7) перелік документів, що додаються до заяви.

Згідно з нормами матеріального права позивач повинен визначити правові підстави позову (обставини, які мають місце у диспозиції норми матеріального права і мають бути доведені суду) та на підтвердження цих підстав позову повинен навести фактичні обставини справи та зазначити норму закону, яка регулює спірні правовідносини, що є предметом судового розгляду, оскільки ці обставини мають суттєвий вплив на змагальний характер процесу і сприяє досягненню істини у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 30 ЦПК України сторонами в цивільному процесі у справах позовного провадження є позивач та відповідач.

Відповідно до ст. 32 ЦПК України, позов може бути пред'явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно. Участь у справі кількох позивачів і (або) відповідачів (процесуальна співучасть) допускається, якщо: 1) предметом спору є спільні права чи обов'язки кількох позивачів або відповідачів; 2) права і обов'язки кількох позивачів чи відповідачів виникли з однієї підстави; 3) предметом спору є однорідні права і обов'язки.

При цьому, відповідно до ч.1 ст. 109 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її перебування, за виключенням правил про виключну підсудність (ст. 114 ЦПК України), за якими, позови, що виникають з приводу нерухомого майна предявляються за місцезнаходженням майна або основної його частини (ч.1 ст. 114 ЦПК України).

Відповідач в рамках цивільного процесу - це особа, яка за цивільною позовною заявою позивача притягається до відповідальності за порушення чи оспорення її прав та охоронюваних інтересів, а також у передбачених законом випадках, й інші особи, на адресу яких спрямована вимога позивача, яка знайшла своє аргументування та вираження у відповідній позовній заяві.

Заява подана без додержання вимог зазначених норм, зокрема, позивачу ОСОБА_3 необхідно викласти позовну заяву у відповідності до вимог ст. 119 ЦПК України у формі позовної заяви, зазначити найменування суду, до якого подається заява, позивача, відповідача, їх місце проживання, викласти в позовній заяві обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, при цьому, порушене, невизнане або оспорюване субєктивне право, свободи чи інтереси, які зазначені позивачем у прохальній частині позову, повинні бути обґрунтовані обставинами, які є юридичними фактами, що в сукупності складають зміст позову. Хоча стаття 119 ЦПК України не вимагає від позивача обовязкового зазначення правової підстави позову, тобто вказівки на норму права, яка регулює спірні правовідносини, тем не менш позивач повинен в обґрунтування своїх вимог посилатися на те право, захисту якого він вимагає. Під підставами позову слід розуміти обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги, а не посилання позивача на певну норму закону, яку суд може змінити, якщо її дія не поширюється на правовідносини.

При цьому, зміст позовних вимог - це певна форма захисту, яку просить позивач від суду. По суті, зміст позовних вимог - є відображенням прохальної частини позовної заяви.

Крім того, відповідно до п.7 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити перелік документів, що додаються до заяви, у зв`язку з чим позивачу після викладення прохальної частини (зміст позовних вимог) необхідно зазначити перелік всіх документів, які додаються позивачем до позову.

Також, відповідно до вимог ч. 5 ст.119 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору.

Із змісту заяви встановлено, що позивач пред'явив позов до суду, який містить вимоги як майнового характеру відшкодування матеріальної шкоди, так і вимоги немайнового характеру - відшкодування моральної шкоди, повернення майна.

Разом із тим, відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України Про судовий збір за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Так, відповідно до підпункту 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір, в редакції, яка набрала чинності з 01.09.2015 року, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про стягнення грошових коштів - сумою, яка стягується.

Крім того, відповідно до підпункту 2 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України Про судовий збір за подання до суду позовної заяви немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати.

Станом на 01.01.2015 року розмір мінімальної заробітної плати визначено в розмірі 1 218 грн. 00 коп.

Окрім того, як роз'яснив в п.12 Постанови "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах" від 17 жовтня 2014 року №10 Пленум ОСОБА_2 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ у випадках об'єднання в одній заяві вимог як майнового, так і немайнового характеру судовий збір згідно з частиною третьою статті 6 Закону №3674-VI підлягає сплаті як за ставками, встановленими для позовів майнового характеру, так і за ставками, встановленими для позовних заяв зі спорів немайнового характеру, наприклад, повернення коштів та відшкодування шкоди здоровю. При цьому судовий збір може бути сплачений окремо за кожною вимогою або загальною сумою за всіма позовними вимогами.

З огляду на викладене вище, необхідно сплатити судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп. за подання до суду позовної вимоги майнового характеру відшкодування матеріальної шкоди, 487 грн. 20 коп. за подання до суду позовної вимоги немайнового характеру відшкодування моральної шкоди та 487 грн. 20 коп. за подання до суду позовної вимоги немайнового характеру повернення майна.

Крім того, на підставі п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" від 31.03.1995 р. № 4 зі змінами, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.

Як зазначено у п. 5.1 листа Міністерства юстиції України 13.05.2004 року №35-13/797, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, з'ясуванню підлягає підтвердження факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Таким чином, позивач не вказав, в чому полягає заподіяна йому шкода, які саме дії та чи бездіяльність, на думку позивача, є неправомірними та не зазначено розмір моральної, а так само матеріальної шкоди, а також якими доказами це підтверджується.

Більш того, відповідно до ч.1 ст. 120 ЦПК України позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб.

У порушення вимог зазначеної норми, копії заяви подані без копій всіх документів, що додаються до неї, що позбавляє суд можливості направити їх для ознайомлення відповідачам та в разі необхідності третім особам.

Враховуючи, що дана заява подана без додержання вимог, викладених в ст. 119 ЦПК України, то відповідно до ст.121 ЦПК України вона підлягає залишенню без руху з наданням позивачу ОСОБА_1 строку для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання останнім ухвали, при цьому, усунення зазначених в ухвалі суду недоліків, передбачає подання позивачем ОСОБА_1 належно оформленої позовної заяви в новій редакції, яка за змістом і формою повинна відповідати ст. 119 ЦПК України.

Окремо відзначається, що відповідно до ст. 7 Закону України "Про безоплатну правову допомогу" безоплатна первинна правова допомога - вид державної гарантії, що полягає в інформуванні особи про її права і свободи, порядок їх реалізації, відновлення у випадку їх порушення та порядок оскарження рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Безоплатна первинна правова допомога включає такі види правових послуг: 1) надання правової інформації; 2) надання консультацій і роз'яснень з правових питань; 3) складення заяв, скарг та інших документів правового характеру (крім документів процесуального характеру); 4) надання допомоги в забезпеченні доступу особи до вторинної правової допомоги та медіації.

Враховуючи викладене, вважаю за необхідне рекомендувати позивачу звернутися до Кіровоградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги, що знаходиться за адресою: м. Кіровоград, вул. Преображенська, 2, для отримання правової послуги у складанні позовної заяви.

Керуючись ст.ст. 119, 120, ч. 1 ст. 121 Цивільного процесуального кодексу України,-

У Х В А Л И Л А:

Суддя Ленінського районного суду

м. Кіровограда Л.А. Іванова