АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №664/430/14ц Головуючий в І інстанції Сіденко С.І.
Номер провадження №22-ц/791/2326/15 Доповідач: Ігнатенко П.Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

2015 року вересня місяця 17 дня колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:Ігнатенко П.Я.
Суддів:Воронцової Л.П.
Стародубця М.П.
При секретарі:Цулукіані І.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6 на рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 червня 2014 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6, про виселення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2014 року позивач публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 30.07.2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, згідно якого останній отримав кредит в розмірі 36997,76 доларів США зі строком повернення до 30.07.2023 року. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором укладений договір іпотеки, предметом якого виступив житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Через неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором рішенням Цюруписнького районного суду Херсонської області від 23.07.2009 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки, шляхом його продажу та виселено ОСОБА_6.

У зв'язку з тим, що, у вказаній квартирі зареєстровані і проживають відповідачі, які після письмових попереджень відмовляються виселятися добровільно, позивач просив суд виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та /або проживають у житловому будинку, який розташований за вказаною вище адресою.

Рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 червня 2014 року позов задоволено частково. Вирішено виселити ОСОБА_7. ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_6 з будинку АДРЕСА_1 В решті вимог позову відмовлено та вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 17.11.2014 року скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13.05.2015 року та справу направлено на новий розгляд до апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, яка діє від імені ОСОБА_6, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, зазначаючи, що суд розглянув справу, допустивши порушення норм матеріального та процесуального законодавства.

Письмові заперечення на апеляційну скаргу до суду не надходили.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей, виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є ст. 109 ЖК Української РСР, у ч. 1 якої передбачені підстави виселення, а ч. 3 регулює порядок виселення громадян. За змістом ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та ч. 3 ст. 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

За ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення, постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Таким чином, ч. 2 ст. 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення, як виняток допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку із зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

З матеріалів справи вбачається та підтверджується п. 35.2 договору іпотеки (а.с.10-12), що будинок, який є предметом іпотеки придбано іпотекодавцем не за рахунок кредитних коштів, повернення яких було забезпечено договором іпотеки, а на підставі свідоцтва про право власності від 27.11.2006 року, виданого на підставі рішення 11 сесії 23 скликання Великокопанівської сільської ради від 30.01.1998 року. Передбачених законом підстав для виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення із цього будинку немає, іншого порядку виселення відповідачів вимоги позову не містять і судом першої інстанції не розглядалося.

За таких обставин, оскільки житловий будинок відповідачів був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, то відсутні передбачені законом підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку в зв'язку із зверненням стягнення, без надання їм іншого постійного житла.

Такий висновок відповідає висновку Верховного Суду України у справі 6-39цс15 від 18 березня 2015 року, який у відповідності до ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаних норм права.

На підставі наведеного колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду щодо задоволення позовних вимог про виселення - скасувати, ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах ОСОБА_6,- задовольнити.

Рішення Цюрупинського районного суду Херсонської області від 16 червня 2014 року,- скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, третя особа яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: ОСОБА_6, про виселення,- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили з моменту проголошення, на нього протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: