Справа № 338/1108/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2547/2015
Головуючий у 1 інстанції Гутич П.Ф.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю апелянта ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богородчанського районного суду від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ОСОБА_3 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про повернення майна, посилаючись на те, що в липні 2014 року позивач ОСОБА_3 на прохання відповідача ОСОБА_2 безоплатно передала йому в користування газонокосарку марки «Тример», яку придбала в травні 2012 року. 28 квітня 2015 року ОСОБА_2 намагався повернути їй газонокосарку, але так як вона була в несправному стані, позивач відмовилась її приймати. Просила суд, витребувати у ОСОБА_2 належну їй на праві власності газонокосарку марки «Тример» у справному стані та передати їй. У разі неможливості повернення ОСОБА_2 належної їй газонокосарки марки «Тример» у справному стані, то зобовязати відповідача здійснити їй компенсацію вартості газонокосарки у сумі 2 000 грн.

Рішенням Богородчанського районного суду від 13 жовтня 2015 року позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ОСОБА_3 газонокосарку марки «Тример».

Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_3 243, 60 грн. судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на незаконність та необґрунтованість рішення, порушення норм матеріального та процесуального права, зазначає, що суд не повно зясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам.

Апелянт вказав, що суд неправильно встановив обставини вчинення правочину договору позички, оскільки вказаний правочин був вчинений між позивачем та іншою особою. Укладення договору між позивачем та іншою особою апелянт намагався в суді довести за допомогою показів свідка. Однак клопотання щодо виклику свідка в судове засідання було безпідставно та необґрунтовано відхилене судом.

Просить рішення Богородчанського районного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати.

У суді апеляційної інстанції апелянт підтримав доводи апеляційної скарги. Категорично заперечував укладення між ним та позивачем договору позики. Позивач у судове засідання не зявилася жодного разу, хоча її явка судом визнавалася обовязковою і вона викликалась до суду для надання пояснень, про день, місце та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Про причини неявки у судове засідання суд не повідомила.

Вислухавши апелянта, суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є таким, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, але апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

За приписами ст.ст. 10, 11 та 60 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Судом встановлено, що в липні 2014 року ОСОБА_3 безоплатно передала ОСОБА_2 газонокосарку марки «Тример» для користування, тобто між сторонами був укладений договір позички.

У якості доказу наявності у позивача у власності газонокосарки суд прийняв до уваги гарантійний талон на виріб, проданий 11 травня 2012 року (а.с. 6).

21 травня 2015 року позивач рекомендованим листом надіслала ОСОБА_2 письмову вимогу про повернення газонокосарки. Відповідач від одержання кореспонденції відмовився.

З приводу повернення майна 30 березня 2015 року ОСОБА_3 зверталась із заявою до Богородчанського РВ УМВС України. Під час проведення перевірки 29 квітня 2015 року ОСОБА_2 дав пояснення оперуповноваженому СКР Богородчанського РВ УМВС України ОСОБА_4, в якому визнав факт передачі позивачем ОСОБА_3 йому в користування газонокосарки.

Задовольняючи позов, суд виходив з положень ст.ст. 828, 833, 831 ЦК України, встановивши укладення між сторонами договору побутового підряду, предметом якого була газонокосарка марки «Тример», строк якого закінчився після проведення робіт з косіння газонів того, ухвалив рішення про задоволення позову.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів.

Відповідно до ч. 1 ст. 828 ЦК України, договір позички речі побутового призначення між фізичними особами може укладатись усно.

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 833 ЦК України, за договором позички користувач зобов'язаний повернути річ після закінчення строку договору в такому самому стані, в якому вона була на момент її передання.

У відповідності з ст. 831 ЦК України, якщо сторони не встановили строку користування річчю, він визначається відповідно до мети користування нею.

У статтях 60, 61 ЦПК встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами.

Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Указане правило діє, якщо в нормах матеріального права немає вказівки про перерозподіл обовязків доказування.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

При вирішенні спорів про повернення майна за договором позички тягар доказування яке саме майно було передано на виконання договору позички покладений на позивача.

Суд не звернув уваги на те, що в обґрунтування позову, позивач надала до суду копію гарантійного талону на бензонасос, а не на газонокосарку. Не надано позивачем будь-яких інших доказів, за якими можливо було б ідентифікувати предмет договору. Такими доказами могли б бути експлуатаційні документи на виріб побутового призначення (технічний паспорт або інший документ, що його замінює, тощо). Зазначені обставини могли бути підтверджені і іншими доказами, наприклад шляхом допиту свідків.

Пояснення свідка ОСОБА_4 не можуть бути прийняті до уваги, оскільки він не був свідком того факту який саме предмет побутового призначення передавався на виконання договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Богородчанського районного суду від 13 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про повернення майна відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6