У х в а л а

30 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Гуменюка В.І.,Охрімчук Л.І.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 грудня 2013 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області

від 13 жовтня 2014 року, позов ОСОБА_5 задоволено, постановлено: припинити її право власності на 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд на АДРЕСА_1; визнати за ОСОБА_5 право власності на зазначену 1/4 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд; компенсувати їй вартість 1/4 частини житлового будинку, надвірних будівель та споруд за рахунок коштів, внесених ОСОБА_5 на депозитний рахунок територіального управління державної судової адміністрації України в Тернопільській області у розмірі 70 тис. 466 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року вищезазначені судові рішення залишено без змін.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу суду касаційної інстанції, справу направити на новий розгляд, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема частини другої статті 365 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 13 березня, 19 червня, 25 вересня 2013 року, 16 квітня, 16 липня 2014 року, 11 листопада 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що сторони не дійшли згоди щодо спільного користування будинком, частка ОСОБА_4 є незначною, поділити будинок неможливо, їй на праві приватної власності належить інше житло, позивачем на депозитний рахунок суду внесено суму коштів, еквівалентну вартості частки відповідачки, тому припинення права власності відповідачки на її частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди її інтересам.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ зроблено такі висновки:

- в ухвалі від 13 березня 2013 року суд касаційної інстанції погодився з висновком місцевого суду про те, що у порушення вимог частини другої статті 365 ЦК України позивач не вніс на депозитний рахунок суду грошовий еквівалент вартості частини будинку з господарськими будівлями, які належать відповідачу, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про припинення права власності на частину будинку;

- в ухвалі від 19 червня 2013 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, керувався тим, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи і допущено порушення норм матеріального і процесуального права;

- в ухвалі від 25 вересня 2013 року суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення судів попередніх інстанцій та направляючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, зазначив, що суди не встановили дійсної вартості спірного приміщення на час розгляду справи та не мотивували свого висновку про відхилення доводів відповідачки щодо незгоди з оцінкою вартості майна, встановлену у висновку експерта;

- в ухвалі від 16 квітня 2014 року суд касаційної інстанції дійшов висновку про те, що судом апеляційної інстанції не було враховано, що розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди - судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи;

- в ухвалі від 16 липня 2014 року суд касаційної інстанції виходив з того, що вартість частини спірного будинку необхідно було визначати на час розгляду справи;

- в ухвалі від 16 липня 2014 року, постановленій у цій же справі, суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційного суду та направляючи справу на новий апеляційний розгляд, керувався тим, що судом неповно з'ясовано фактичні обставини справи і допущено порушення норм матеріального і процесуального права;

- в ухвалі від 11 листопада 2015 року суд дійшов висновку про те, що з аналізу частини другої статті 365 ЦК України випливає, що згоди особи, право якої на частину у спільному майні припиняється, на отримання грошової компенсації не вимагається, а позивачу необхідно лише довести обставини, передбачені частиною першою статті 365 ЦК України, й внести розмір компенсації на депозитний рахунок суду.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, яке просить переглянути ОСОБА_4, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 лютого 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін В.І. Гуменюк Л.І. Охрімчук