Справа № 439/713/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(З А О Ч Н Е)

15 жовтня 2015 року Бродівський районний суд Львівської області в складі :головуючої - судді Бунда А.О., при секретарі Музички Л.Т.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Броди цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства "Фінсектор", ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» про захист прав споживачів, визнання правочинів недійсними та стягнення коштів,суд, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся в суд з вищезазначеним позовом, в якому просить: визнати недійсним договір №222841, укладений 20 квітня 2015 р. між ним та ПП «Фінсектор»; стягнути з ПП «Фінсектор» 25 500 грн. платежів; визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків №014709, укладений 20 квітня 2015 року між ним та ОСОБА_2 «СК «Традо»; стягнути з ОСОБА_2 «СК Традо» 300 грн. страхового платежу; стягнути витрати на правову допомогу у розмірі 1 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 20 квітня 2015 року між ним та ПП «Фінсектор» був укладений договір №222841 про надання безвідсоткової позики на умовах діяльності програми «CREDIT 365». На виконання даного договору позивачем було сплачено 25 500 грн. Вважає, що дані правовідносини підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів». Позивач як сторона у спірному договорі і споживач послуг під час його укладення не мав реальної інформації про послуги, що йому будуть надаватися, так як вважав, що це звичайний договір позики, і відповідно, не міг здійснити свідомий вибір, так як детально ознайомився із змістом договору лише після сплати внесків. Оскільки зміст договору з додатками є складним і незрозумілим, детальну інформацію, яка міститься у договорі, позивач отримав з розяснення юристом. Вказане не відповідає вимогам п.4 ст.4, ч.2 ст.19 та ч.1 ст.21 Закону України «Про захист прав споживачів», які повинні бути врахованими та застосовуватися при укладенні будь-яких видів договорів (контрактів) про надання послуг. Має місце порушення принципу рівності сторін контракту (договору), обмеження певним чином на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про послуги, що у відповідності із ч.1 ст.21 ЗУ «Про захист прав споживачів» є порушенням прав споживача. В умовах договору вбачаються ознаки здійснення відповідачем нечесної підприємницької діяльності, що відповідно до ч.5 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів» тягне за собою визнання такого правочину недійсним. Відповідач спонукає клієнтів звертатися за дешевою та швидкою фінансовою допомогою. Однак розподіл фонду групи замовників проходить по пірамідальній схемі, що порушує вимоги п.7 ст.19 ЗУ «Про захист прав споживачів», коли один учасник системи за свої власні кошти без інвестування коштів відповідача надає позику іншому учаснику програми. При цьому надання права на одержання позики учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників, залучених до програми «CREDIT 365». Згідно п.2.1.5 ст.2 договору №222841 учасник зобовязується укласти договори особистого страхування життя, здоровя, працездатності та/або майнового страхування обєкта застави (іпотеки) із страховою компанією. На виконання вказаних положень, з метою забезпечення свого обовязку щодо повернення позики 20 квітня 2015 р. між позивачем та ОСОБА_2 «СК «Традо» укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків №014709 на суму позики, яку він мав отримати за договором, згідно даного договору позивачем було сплачено страховий платіж у розмірі 300 грн. Договір добровільного страхування від нещасних випадків укладений на виконання обовязку по поверненню позики, тому недійсність основного зобовязання зумовлює недійсність правочину щодо його забезпечення. Позивач також зазначив, що з ПП «Фінсектор» було укладено договір про надання фінансових послуг, однак відповідачем не було надано для ознайомлення ліцензії на право надання фінансових послуг. З врахуванням положень ЗУ «Про захист прав споживачів», ст.ст.215,216,548 ЦК України просить позов задовольнити.

У судове засідання позивач та його представник не з'явилися, позивач подав до суду клопотання про розгляд справи без їх участі, заперечень проти заочного розгляду справи не висловив.

Представники відповідачів в судове засідання не з'явились, про день, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Від ОСОБА_2 «СК «Традо» надійшло заперечення на позовну заяву, в якій відповідач просить відмовити в частині задоволення позовних вимог, пред'явлених до нього, з підстав дотримання всіх вимог Закону при укладені договору добровільного страхування. Заяв про розгляд справи у відсутності від відповідачів не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Відповідно до положень ст.197 ч.2 ЦПК України, так як сторони в судове засідання не зявились, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, зясувавши обставини по справі, перевіривши їх поданими доказами, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з слідуючих підстав.

Відповідно до ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

20 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем ПП «Фінсектор», в особі представника ОСОБА_3 було укладено договір №222841, згідно умов якого відповідач за згодою учасника зобов'язується вчинити від імені та за рахунок учасника певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми «CREDIT 365» (а.с.6-9). Згідно умов договору позивачу необхідно було сплатити 25 000 грн. Дана сума була сплачена позивачем, згідно квитанцій №5414615 та №5414654 від 20.04.2015 р. ( а.с.12)

Як зазначив позивач у своїй позовній заяві, вищевказаний договір були ним підписаний при відсутності реальної інформації про послуги, що будуть йому надаватися, так як вважав, що це звичайний договір позики, і відповідно, не міг здійснити свідомий вибір, так як детально ознайомився із змістом договору лише після сплати внесків.

Законом України «Про захист прав споживачів» закріплена можливість визнання недійсними правочинів, здійснених із використанням нечесної підприємницької діяльності, яка полягає, зокрема, у введенні в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою реалізації діяльності пірамідальної схеми.

При цьому в зазначеному Законі нормативне визначення поняття «пірамідальної схеми» не надано, однак визначені ознаки, які відносять діяльність суб'єкта підприємництва до «пірамідальної схеми».

Аналіз п. 7 ч. 3 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» дає підстави для висновку, що поняття «пірамідальна схема» у розумінні цієї норми має такі обов'язкові ознаки: а) здійснення сплати за можливість одержання учасником компенсації; б) компенсація надається за рахунок залучення учасником інших споживачів схеми; в) відсутність продажу або споживання товару. Отже, для кваліфікації «пірамідальної схеми» необхідна наявність усіх зазначених ознак.

Відсутність вищевказаних ознак виключає можливість визнання схеми як «пірамідальної», тобто такої, що порушує норми чинного законодавства України.

Пірамідальній схемі властива сплата за можливість одержання окремим учасником компенсації, яка повинна надаватися за рахунок залучення цим учасником схеми інших споживачів.

Частина 1 ст.6 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає право споживача на належну якість продукції: продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Відповідно до ч.1 ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Інформація про продукцію не вважається рекламою.

Пунктом 5 частини 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Згідно ч.1 ст.15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» поширенням інформації, що вводить в оману, є повідомлення суб'єктом господарювання, безпосередньо або через іншу особу, одній, кільком особам або невизначеному колу осіб, у тому числі в рекламі, неповних, неточних, неправдивих відомостей, зокрема, внаслідок обраного способу їх викладення, замовчування окремих фактів чи нечіткості формулювань, що вплинули або можуть вплинути на наміри цих осіб щодо придбання (замовлення) чи реалізації (продажу, поставки, виконання, надання) товарів, робіт, послуг цього суб'єкта господарювання.

Згідно ч. 2 ст. 15-1 Закону України «Про захист прав споживачів» інформацією, що вводить в оману, є, зокрема, відомості, які: містять неповні, неточні або неправдиві дані про походження товару, виробника, продавця, спосіб виготовлення, джерела та спосіб придбання, реалізації, кількість, споживчі властивості, якість, комплектність, придатність до застосування, стандарти, характеристики, особливості реалізації товарів, робіт, послуг, ціну і знижки на них, а також про істотні умови договору; містять неповні, неточні або неправдиві дані про фінансовий стан чи господарську діяльність суб'єкта господарювання; приписують повноваження та права, яких не мають, або відносини, в яких не перебувають.

Згідно ч. 3 ст. 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» інформація, яка надається клієнту, повинна забезпечувати правильне розуміння суті фінансової послуги, без нав'язування її придбання.

Згідно з п.4 ч.1 ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів», останній має право на достовірну і доступну інформацію.

Укладання договору добровільного страхування від нещасного випадку було обов'язковою умовою для отримання заявлених 50 000 гривень, що передбачено п.2.1.5 договору № 222841 від 20.04.2015 року.

Тому, між позивачем та ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» було укладено договір №014709 від 20.12.2013 р., на виконання якого позивач оплатила ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» грошові кошти в розмірі 300 гривень (а.с.10-11).

Дану угоду було укладено під впливом недостовірних даних та введення в оману позивача. Посилання відповідача ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» про те, що при укладенні договору страхування сторонами правочину витримані всі вимоги закону, тому підстави для його визнання недійсним відсутні, судом не приймається.

Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ОСОБА_4 Європи від 17 травня 1973 року № 543, зокрема, передбачається, що надання товарів чи послуг, у тому числі у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача.

Згідно ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» виконавець послуг не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

З договору вбачається, що згідно з Програмою «CREDIT 365», предметом договору є надання за рахунок грошей Фонду Учасників безвідсоткової позики з розстроченням платежів (а.с.6).

З умов договору випливає, що відповідач ПП «Фінсектор» формує групу Учасників за рахунок сплати щомісячних загальних внесків, сплачених клієнтом програми, тобто за кошти членів самої програми. З даної групи формується Фонд учасників, який призначений для надання безвідсоткової позики для учасників програми, шляхом надання Рішення про призначення учаснику Програми безвідсоткової позики.

При цьому, Рішення про призначення безвідсоткової позики надається не всім учасникам Програми, а лише тим, які мають найбільшу кількість платежів (ст. 4 Правил, визначення «Захід з розподілу Фонду Учасників»).

За таких обставин надання права на одержання товару учасником програми у приватну власність є компенсацією за рахунок коштів інших учасників Програми (ст. ст.10, 12 Правил), отже виконання умов Договору з боку відповідача ПП «Фінсектор» залежить не тільки від самого клієнта, а й від третіх осіб.

Договір не містить строків та (або) термінів отримання учасником безвідсоткової позики, не передбачає будь-якої відповідальності ПП «Фінсектор» за невиконання умов договору та будь-яких гарантій отримання учасником безвідсоткової позики навіть у разі повної плати всіх загальних внесків.

Вказаний договір з ПП «Фінсектор» є таким, що вводить в оману споживачів шляхом залучення їхніх коштів з метою діяльності пірамідальної схеми.

Відповідні висновки містяться у Постанові Верховного суду України від 23.05.2012 р., прийнятій з підстав п.1 ч.1 ст.355 ЦПК України та є обов'язковими для всіх судів України.

Відповідно до п. 2 ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» забороняється нечесна підприємницька практика, яка включає будь-яку діяльність, що вводить споживача в оману або є агресивною, а також забороняється, як таке, що вводить в оману утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції.

Згідно ч. 3 ст. 203 ЦК України, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», фінансова послуга - це операції з фінансовими активами, що здійснюються в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб, а у випадках, передбачених законодавством, - і за рахунок залучених від інших осіб фінансових активів, з метою отримання прибутку або збереження реальної вартості фінансових активів.

Відповідно до ст. 34 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватися лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

За таких обставин суд дійшов висновку, що Договір №222841, укладений 20 квітня 2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ПП «Фінсектор», в особі представника ОСОБА_3, Договір № 014709 від 20.04.2015 р. між ОСОБА_1М та ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» є такими, що укладені з використанням нечесної підприємницької практики, а відтак є нікчемними договорами, оскільки їх недійсність передбачена законом.

Як роз'яснено у п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06 листопада 2009 року, правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. У разі, якщо під час розгляду спору про визнання правочину недійсним як оспорюваного та застосування наслідків його недійсності буде встановлена наявність підстав, передбачених законодавством, вважати такий правочин нікчемним, суд, вказуючи на нікчемність такого правочину, одночасно застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину, кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Судом встановлено, що за вказаними договорами ОСОБА_1 сплатив ПП «Фінсектор» 25 000 грн., що підтверджується квитанціями, наявними у матеріалах справи(а.с.12). В користь ОСОБА_2 «Страхова компанія «Традо» ним сплачено 300 грн., що стверджується копією квитанції №5414689 від 20.04.2015 р. (а.с.12 зворот).

Щодо стягнення в користь позивача 1000 грн. за оплату витрат повязаних з отриманням правової допомоги, то суд не знаходить підстав для такого стягнення, так як жодних документів про оплату вказаної суми позивачем не представлено.

Таким чином суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, суд вважає договори, укладені між позивачем та відповідачами, нікчемними та застосовує наслідки нікчемності правочинів. Тому слід стягнути з відповідача ПП «Фінсектор» на користь позивача грошові кошти, сплачені на його рахунок згідно представлених квитанцій, в розмірі 25 000 грн., крім того слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 «СК «Традо» на користь позивача грошові кошти в розмірі 300 грн.

У зв'язку із задоволенням позову з відповідачів підлягає стягнення в доход держави судовий збір.

На підставі ст.ст.203, 215,216,901-905 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», керуючись ст.ст.10,11,60,88,197,209,212-215,218,224-225 ЦПК України, Законом України Про граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір №222841, укладений 20 квітня 2015 р. між ОСОБА_1 та ПП «Фінсектор».

Стягнути з ПП «Фінсектор» на користь ОСОБА_1 25 500 грн. платежів.

Визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків №014709, укладений 20 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 «СК «Традо».

Стягнути з ОСОБА_2 «СК Традо» на користь ОСОБА_1 300 грн. страхового платежу.

Стягнути з ПП «Фінсектор» на користь держави 255 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 «СК «Традо» на користь держави 243.60 грн. судового збору.

В решті позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Бродівський районний суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_5