У х в а л а

іменем україни

21 жовтня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Карпенко С.О.,

суддів: Гончара В.П., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - виконавча дирекція Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулась з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 18 червня 2014 року працювала на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності і з 1 жовтня 2014 року по 17 грудня 2014 року була відсутня на роботі у зв'язку з перебуванням на лікуванні.

У день виходу на роботу після хвороби, а саме 18 грудня 204 року, вона була звільнена на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням її посади.

Вважає звільнення незаконним, оскільки її персонально не було попереджено про скорочення посади. Крім того, при звільненні відповідачем не враховано її переважне право на зайняття вакантної посади, яка на той час була.

Просила скасувати наказ № 568-к від 18 грудня 2014 року, поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 19 грудня 2014 року по день ухвалення судового рішення та відшкодувати моральну шкоду у сумі 4 000 грн.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, позов задоволено частково.

Скасовано наказ № 568-к від 18 грудня 2014 року про звільнення та поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника директора виконавчої дирекції Київського міського відділення Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності.

Стягнуто з виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 28 020,07 грн та 1 500 грн на відшкодування моральної шкоди.

У іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку в межах одного місяця допущено до негайного виконання.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні відмовити.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні судів першої та апеляційної інстанції чи відкинуті ними, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу та про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_1 було звільнено з порушенням трудового законодавства, оскільки її не було попереджено не пізніше ніж за два місяці про вивільнення, як це передбачено ст. 49 КЗпП України; інші позовні вимоги є похідними від вимоги про поновлення на роботі.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвала апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року постановлені з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий С.О.Карпенко
Судді: В.П.Гончар Д.О.Остапчук