Справа №1121/6390/12
№2/401/1501/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Світловодський міськрайонний суд Кіровоградської області, в складі головуючого судді Волошиної Н.Л., при секретарі Коваленко О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Світловодську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, -

Встановив:

13 грудня 2012 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом та просив ухвалити рішення, яким визнати його дядька ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою № 4 в будинку № 21 по вул.. Леніна у м. Світловодську Кіровоградської області. (а.с. 2, 11)

Заочним рішенням Світловодського міськрайонного суду від 06 березня 2013 року позовні вимоги були задоволені. (а.с. 39-41)

Ухвалою Світловодського міськрайонного суду від 09 червня 2015 року заочне рішення від 06 березня 2013 року скасоване. (а.с. 70-71)

Вимоги позову ґрунтуються на тому, що відповідач зареєстрований , проте вже понад три роки не проживає за вказаною адресою. Позивач, як власник квартири, бажає зареєструвати у ній свою дружину та новонароджену дитину, проте реєстрація у помешканні відповідача стала перепоною для цього. Посилаючись на ст.. 8, 19, 41, 47, 55 Конституції України, ст. ст. 15, 16, 321 ЦК України просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав та пояснив, що ОСОБА_2 тривалий час не проживає за місцем реєстрації, не несе витрати по утриманню квартири, тому позивач наполягає на задоволенні позову.

Відповідач в судовому засіданні з позовом не погодився, пояснив, що ОСОБА_1 є сином його рідної сестри ОСОБА_3 та доводиться йому племінником. З 2002 року він був зареєстрований та проживав у батьківській квартирі АДРЕСА_1. В 2012 році, з огляду на відсутність роботи та засобів до існування, поїхав до м. Києва на пошуки заробітків. Раз на місяць приїздив у Світловодськ, проте ОСОБА_1, який жив у квартирі, не бажав його приймати та вимагав з нього гроші за оплату комунальних послуг. З весни 2012 року він вдома не зявлявся, перебував на заробітках у Києві, потім пішов добровольцем служити на Схід, а вже на початку 2015 року приїхав з військової служби та бажає проживати за місцем реєстрації.

Вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, свідчення свідка, дослідивши письмові матеріали, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

З довідки Світловодського РС УДМС України в Кіровоградській області № 36 від 05 січня 2013 року вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1 з 16 жовтня 2002 року. (а.с. 13)

На підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 06 листопада 2006 року позивач набув право власності на квартиру АДРЕСА_2 , як спадкоємець майна померлого 26 квітня 2005 року ОСОБА_4. (а.с.20) З 07 жовтня 2008 року він зареєстрований у даному помешканні. (а.с. 4)

Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні дала показання, з яких вбачається, що вона проживає в ІНФОРМАЦІЯ_2 та знає сторін у справі як сусідів з квартири № 4. В цей будинок вона вселилась у 2006 році і в той час позивач і відповідач проживали у квартирі разом. Років 4 тому ОСОБА_2 поїхав зі Світловодська , але інколи зявлявся в місті, приходив у будинок до сусідів у квартиру №5, щоб заходив до ОСОБА_1 не бачила.

Вирішуючи порушений спір суд виходив з такого.

Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Разом з тим, Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло, як одного з природних і невід'ємних прав людини. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Статтею 9 ЖК України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбаченому законодавством.

П. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. При цьому суди повинні брати до уваги будь-які фактичні дані, на підставі яких за звичайних умов можна зробити висновок про наявність такої небезпеки.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач стверджує про порушення його права власника даного нерухомого майна внаслідок реєстрації у ньому відповідача, яке полягає у неможливості без його згоди здійснити реєстрацію місця проживання у квартирі інших осіб.

Однак з даним твердженням погодитись не можна, так як згідно п. 2.2 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого Наказом Міністерства Внутрішніх справ України № 1077 від 22 листопада 2012 року , зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18 грудня 2012 року за № 2109/22421 для реєстрації місця проживання особи у житлі, яке є приватною власністю, вимагається лише згода власника помешкання, а не осіб, яку мають там реєстрацію місця проживання без права власності.

Крім того, передбачений ст. 391 ЦК України спосіб захисту порушеного права не може бути реалізований шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, без посилання на норми житлового або цивільного законодавства, в яких зазначені підстави для такого визнання.

Таким чином суд приходить до висновку, що в межах заявлених позовних вимог передбачені законом підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, відсутні.

На підставі викладеного та керуючись ст..ст. 15, 16, 321, 391 ЦК України, ст.. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України,суд, -

Вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартири відмовити.

Судові витрати у справі віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Кіровоградської області шляхом подання через Світловодський міськрайонний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які приймали участь у справі, але не були присутні при проголошенні в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя підпис

Згідно:

Суддя Н.Л.Волошина.