АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи: 668/9451/15-ц Головуючий в І інстанції Головко О.В.
Номер провадження: №22-ц/791/3003/15 Доповідач: Кутурланова О.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Майданіка В.В.,

ОСОБА_1,

секретар Кутузова А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 01 жовтня 2015 року в справі за позовом Ель ОСОБА_2 до державного підприємства "Херсонський морський торговельний порт" про поновлення на работі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року Ель ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ДП "Херсонський морський торговельний порт" про поновлення на работі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 20.02.2001 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працювала на посаді тальмана вантажного району, а наказом від 17.07.2015 року №302-к її звільнено з роботи з 18.07.2015 року у звязку із скороченням штату.

Посилаючись на незаконність звільнення у зв'язку із не прийняттям до уваги факту належного виконання нею своїх обовязків, її ділових якостей, рівня освіти, тієї обставини, що вона є єдиним годувальником у сімї, а також звільнення під час перебування у відпустці з 24.06.2015 року по 18.07.2015 року, просила суд, з урахуванням уточнених позовних вимог, скасувати зазначений наказ, поновити її на роботі та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу у сумі 13147,86 грн. та у відшкодування моральної шкоди 5000 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено частково, поновлено Ель ОСОБА_2 на роботі на посаді тальмана в ДП "Херсонський морський торговельний порт", стягнено з ДП "Херсонський морський торговельний порт" на користь Ель ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу по 01.10.2015 року в сумі 15139, 96 грн. та понесені витрати за надання правової допомоги в сумі 1300 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині поновлення Ель ОСОБА_2 на роботі.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ДП "Херсонський морський торгівельний порт" просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог та ухвалити у цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В письмових запереченнях Ель ОСОБА_2 доводи апеляційної скарги не визнала, посилаючись на їх необґрунтованість, просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд виходив з того, що в порушення ч.3 ст. 40 КЗпП України відповідач незаконно звільнив позивачку в день перебування її у відпустці.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він ґрунтується на досліджених судом доказах, встановлених судом обставинах та нормах матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до п.3 ст. 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у період перебування працівника у відпустці.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що сторони перебували у трудових відносинах з 20.02.2001 року, позивачка працювала на посаді тальмана вантажного району у ДП "Херсонський морський торговельний порт" відповідно до наказу №294-к від 19.02.2002 року.

Згідно наказу №176-к 13.05.2015 року Ель ОСОБА_2 попереджено про майбутнє вивільнення працівників вантажного району у звязку із скороченням посад та ознайомлено з наявністю вакансій (а.с.19-20,22).

27.05.2015 року позивачка звернулась з заявою про надання їй щорічної відпустки строком на 24 дні, починаючи з 24 червня 2015 року (а.с.32).

Відповідно до наказу №237/В від 27.05.2015 року Ель ОСОБА_2 надано відпустку строком на 24 дні з 24.06.2015 року по 18.07.2015 року (а.с.31).

Як вбачається з матеріалів справи, наказом №302-к від 17.07.2015 року Ель ОСОБА_2 звільнено з роботи на підставі п.1 ст.40 КЗпП України у звязку із скороченням штатів.

Отже, судом вірно встановлено, що звільнення позивачки відбулося в останній день перебування її в основній щорічній відпустці, що є порушенням положень п.3 ст.40 КЗпП України.

Вирішуючи спір, суд дав належну оцінку запереченням представників відповідача про законність звільнення позивачки та обґрунтовано не прийняв до уваги їх посилання на ч.1 ст.3 ЗУ «Про відпустки», як підставу для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачка заперечувала як проти свого звільнення за скороченням штату, так і проти надання відпустки з наступним звільненням, і у поданій нею заяві про надання відпустки відсутнє застереження «з наступним звільненням», що спростовує твердження апелянта про її згоду із наданням відпустки з наступним звільненням, у звязку з чим у роботодавця не було підстав для застосування положень п.1 ст.40 КЗпП України.

Зважаючи на те, що суму стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу судом обрахована вірно на підставі досліджених доказів, крім того шляхом ухвалення додаткового рішення відповідно до ст. 220 ЦПК України можливо внесення доповнень щодо відрахування з визначеної судом суми податків та обов'язкових платежів, доводи апеляційної скарги в цій частині про наявність підстав для скасування ухваленого рішення є необґрунтованими.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, висновки суду ґрунтуються на досліджених доказах та встановлених судом обставинах і підстави для його скасування відсутні.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі, належних доказах і, як такі, що висновки суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу державного підприємства "Херсонський морський торгівельний порт" відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 01 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: В.В. Майданік

ОСОБА_1