АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9901/15 Справа № 195/465/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Скрипченко Д. М. Доповідач - Макаров М.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати по цивільним справам Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Макарова М.О.,

суддів - Максюти Ж.І., Прозорової М.Л.,

при секретарі - Самокиші О.В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те,що 21 лютого 2008 року між позивачем ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №DNI0G3, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 180958 грн. 20 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних з кінцевим терміном погашення 21 лютого 2018 року, а також за цим договором позичальник передав в іпотеку квартиру НОМЕР_3, що розташована в АДРЕСА_1.

Крім того, 21 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до вказаного договору, за якою розмір кредиту переведено з валюти гривня у валюту Долар США та після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку цей розмір складає 38410,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення до 21 лютого 2018 року.

У забезпечення виконання зобов'язань позичальника за вказаним кредитним договором та додатковою угодою 21 лютого 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № DNI0G3, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит №DNI0G3 від 21 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення, так і тими, що виникнуть у майбутньому.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим утворилась заборгованість станом на 05 лютого 2015 року в сумі 26741,25 доларів США, яка за курсом НБУ на 05 лютого 2015 року за 1 долар США - 17,99 грн., складає 481075 грн. 04 коп., та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 23736,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування за кредитом в розмірі 1501,58 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитомв розмірі 94,59 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 122,42 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) в розмірі 13,90 доларів США та штраф (процентна складова) в розмірі 1272,73 доларів США, а тому Банк просив стягнути з відповідачів вказану суму заборгованості.

Заочним рішенням Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.(а.с.103)

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити їх позов у повному обсязі, посилаючись на те, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судове рішення не відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач, в порушення вимог кредитного договору не дотримався процедури реалізації права на дострокове повернення грошових коштів за кредитним договором, у зв'язку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку про передчасне звернення позивача до суду із позовом до закінчення строку дії кредитного договору, а також проігнорував звернення позивачки про погашення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому невиконання цих вимог позивачем в цілому є підставою у відмові в задоволенні його заявлених вимог, оскільки вони є передчасними та необґрунтованими при розв'язанні даного спору.

Проте з такими висновками погодитися не можна з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що 21 лютого 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступник якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») (далі-Банк) та ОСОБА_2 було укладено договір про іпотечний кредит №DNI0G3, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 180958 грн. 20 коп. зі сплатою відсотків у розмірі 15% річних з кінцевим терміном погашення 21 лютого 2018 року, а також за цим договором позичальник передав в іпотеку квартиру НОМЕР_3, що розташована в АДРЕСА_1 (а.с. 9).

Також, 21 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до вказаного договору, за якою розмір кредиту переведено з валюти гривня у валюту Долар США та після проведення конвертації з урахуванням винагороди банку цей розмір складає 38410,77 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмір 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном погашення до 21 лютого 2018 року (а.с. 17).

Згідно умов зазначених договору про іпотечний кредит та додаткової угоди до нього погашення заборгованості повинно здійснюватися в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за Кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати.

У забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за вказаними кредитним договором та додатковою угодою, 21 лютого 2008 року між Банком та ОСОБА_4 було укладено договір поруки № DNI0G3, за умовами якого поручитель зобов'язався відповідати перед Кредитором солідарно в повному обсязі за своєчасне виконання Боржником усіх його зобов'язань за договором про іпотечний кредит №DNI0G3 від 21 лютого 2008 року та додатковими угодами до нього, як існуючими на момент укладення, так і тими, що виникнуть у майбутньому (а.с. 20).

Як вбачається з матеріалів справи у продовж дії кредитного договору позичальник ОСОБА_2 неодноразово порушував умови цього договору, допускала прострочку погашення поточної заборгованості по сплаті частини суми кредиту, процентів за користування кредитом, а в подальшому, починаючи з листопада 2014 року взагалі перестала їх виконувати, у зв'язку з чим, згідно розрахунку заборгованості, складеного позивачем, станом на 05 лютого 2015 року утворилася заборгованість в сумі 25332,2 доларів США, яка за курсом НБУ на 05 лютого 2015 року за 1 долар США - 17,99 грн., складає 455726 грн. 27 коп., та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 23736,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування за кредитом в розмірі 1501,58 доларів США, заборгованості по комісії за користування кредитом в розмірі 94,59 доларів США (а.с. 4-8).

Статтею 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За правилами ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Згідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Крім того, ч.1 ст.554 ЦК України встановлено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Оскільки відповідач ОСОБА_2 не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, допустила просточку платежів, а також відповідач ОСОБА_3 поручився за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, колегія суддів ввважає, що Банк правомірно зернувся до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав, а передбачений законом спосіб, який і обрав позивач, а тому позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню частково.

Що стосується позовних вимог про стягнення пені та штрафів, колегія суддів вважає їх необгрунтованими, з наступних підстав.

Відповідно до ст.549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Так, пунктом 6.4 Договору про іпотечний кредит передбачено, що при порушенні Позичальником будь-якого зобов'язання, передбачених п.п. 2.4, 6.2 даного Договору, Кредитор має право нарахувати, а Позичальник зобов'язується сплатити Кредитору пеню в розмірі 0,15 від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки, сплата пені здійснюється в гривні, а пунктом 6.6 даного Договору передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по зобов'язанням, передбаченим цим Договором більш ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі в межах 10% від суми невиконаного зобов'язання.

Крім того, згідно із пунктом 5.1 додаткової угоди до договору про іпотечний кредит №DNI0G3 від 21 лютого 2008 року, у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, Позичальник сплачує Банку пеню в розмірі, передбаченому п. 8,4 даного договору, а саме - 0,15 % від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день прострочки, але не менше 1 гривні. Сплата пені здійснюється у гривні. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на день сплати.

А пунком 5.3 вказаної додаткової угоди передбачено, що при порушенні Позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більше ніж на 30 днів, Позичальник зобов'язаний сплатити штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях, а частиною 1 ст. 11 ЦПК України встановлює, що суд розглядає справу за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Так, звертаючись до суду із вказаними позовними вимогами ПАТ КБ «ПриватБанк» просив стягнути з відповідачів також: пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за кредитним договором в розмірі 122,42 доларів США, а також штрафи відповідно до договору: штраф (фіксована частина) в розмірі 13,90 доларів США та штраф (процентна складова) в розмірі 1272,73 доларів США, разом з цим, в порушення умов кредитного договору, а саме п.п. 6.4, 6.6, 5.1, 5.3 та 8.4 кредитного договору та додаткової угоди позивач не навів відповідний розрахунок сплати пені в гривневому еквіаленті, а також сплати штрафних санкцій, зазначивши лише їх розмір в доларах США, що взагалі не передбачено умовами кредитного договору, у зв'язку з чим ці позовні вимоги є передчасними.

Проте суд першої інстанції на вказані вимоги уваги не звернув.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним зстосуванням норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Заочне рішення Томаківського районного суду Дніпропетровської області від 06 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку із ОСОБА_2 (іпн. НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (іпн НОМЕР_2) на користь Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» () заборгованість за кредитний договір №DNI0G від 21 лютого 2008 року станом на 05 лютого 2015 року в сумі 25332,20 доларів США, що еквівалентна за курсом 17,99 грн. за 1 долар США, відповідно до службового розпорядження НБУ від 05 лютого 2015 року складає 455726 грн. 27 коп., яка складається із суми заборгованості за кредитом в розмірі 23736,03 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 1501,58 доларів США, заборгованості по комісії за користуванням кредитом в сумі 94,59 доларів США.

Стягнути із ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) та ОСОБА_3 (ІПН НОМЕР_2) на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку "ПриватБанк" () судовий збір в сумі по 1827 грн. з кожного.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту оголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді