АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів - Антоненко Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей Вишгородської районної державної адміністрації Київської області, Служба у справах дітей Солом'янської районної в м. Києві державна адміністрація про позбавлення батьківських прав.

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення останньої батьківських прав щодо їх неповнолітніх дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 та про стягнення з відповідача на користь позивача суми понесених витрат на правову допомогу в розмірі 10 000 грн.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 20.11.2015 позов задоволено. Позбавлено ОСОБА_2 батьківських прав щодо ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2

Додатковим рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 07.12.2015 стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_5 487,20 грн. судового збору. Відмовлено в задоволенні позову в частині стягнення з відповідача на користь позивача 10 000 грн. витрат на правову допомогу.

Справа № 760/18209/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/16355/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Українець В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Посилається на те, що судом неповно з'ясовані обставини справи та при розгляді справи по суті порушено норми матеріального і процесуального права. Вказує, що факти її жорстокого поводження з дитиною та ухилення від виконання батьківських обов'язків в суді не доведено. В обґрунтування своїх доводів вказує, що висновок спеціаліста психолога та показання свідків не можуть вважатися належними доказами у даній справі. Вважає, що при прийнятті вказаного рішення суд не прийняв до уваги те, що батько дітей перешкоджав їй у вільному спілкуванні з дітьми. Зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги її чисельні звернення до правоохоронних органів з приводу вказаних обставин, та відео матеріали, які були долучені відповідачем до матеріалів справи. Вказує, що рішення комісії з питань захисту прав дитини Солом'янської районної в м. Києві ДА від 20.10.2015 є необґрунтованим. Вважає, що докази, які були покладені в основу рішення суду першої інстанції є недопустимими та необ'єктивними.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, враховуючи наступне.

З матеріалів справи вбачається, та встановлено при розгляді справи в суді першої інстанції, що з 28.10.2005 ОСОБА_5 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2013 було розірвано (т. 1, а. с. 9). Від шлюбу сторони мають сина ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. (т. 1, а. с. 6-8). Рішенням Виконавчого комітету Вишгородської міської ради від 20.06.2013 року № 122 було визначено місце проживання неповнолітніх дітей з батьком (т. 1, а. с. 17). Відповідно до акта обстеження матеріально-побутових умов проживання № 92 від 14.06.2013 вказано, що діти сторін проживають з батьком, який їх виховує та утримує. ОСОБА_2 (їх мати) вихованням дітей не займається, не цікавиться їх розвитком, станом здоров'я, та матеріальним забезпеченням (т.1,а с. 16). Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 23.07.2013 при розгляді цивільного спору між сторонами було затверджено мирову угоду, згідно якої, зокрема, визначено місце проживання їх неповнолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_5 (т. 1, а. с. 12-13). Відповідно до перевірки висновками Солом'янського РУ ГУ МВС України встановлено, що ОСОБА_2неналежно виконує свої батьківські обов'язки стосовно дітей та щодо неї було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 1 ст. 184 КпАП України - невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей (т. 1, а. с. 27, 80-82, 84) та постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20.10.2015 останню визнано винною у вчиненні даного адміністративного правопорушення та закрито провадження в справі в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (т. 1, а. с. 144-146), вказане рішення набрало законної сили. Також матеріали справи свідчать про те, що за заявами батька дітей щодо неправомірних дій матері, неодноразово здійснювалися перевірки працівниками правоохоронних органів, за якими були надані висновки Святошинським РУ ГУ МВС України в м. Києві та Вишгородським РВ ГУ МВС України в Київській області від 18.10.2014, від 09.02.2015, від 29.09.2015, (т. 1, а. с. 85-87, 95). З приводу неправомірної поведінки відповідача позивач звертався до органів прокуратури, та органів опіки та піклування та служби у справах дітей з (т. 1, а. с. 193, 194, 195). (т. 1, а. с. 91, 92, 189, 191). Згідно з висновку кандидата психологічних наук ОСОБА_10, яка проводила психологічну роботу з дитиною ОСОБА_6 на базі «зеленої кімнати» Солом'янського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 23.06.2015., ОСОБА_2 (його мати), асоціюється у дитини із страхом та слізьми. Дитина почувається комфортно при відсутності будь-яких комунікацій з відповідачем. Відповідно до вказаного висновку встановлено, що дитина відчувала неодноразові прояви фізичного насильства з боку матері. Відповідно до психологічного дослідження від 17.10.2015, проведеного психологом Міжнародного Інституту глибинної психології Центру психологічної експертизи та психодіагностики ОСОБА_11 зазначено, що ОСОБА_16 тривалий час перебував під тиском суперечливих та суворих вимог матері, її критики, зазнавав від неї фізичних і психологічних страждань. Часто переживав почуття безпорадності та тривоги. Дані обставини призвели до необхідного звернення за медичною допомогою для дітей (т. 1, а. с. 69-73). В зв'язку з наведеними обставинами позивач звернувся до суду з відповідним позовом.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що вимоги позовної заяви знайшли своє підтвердження під час розгляду справи та підтвердженні відповідними доказами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН від 20.11.1959, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Згідно з ст. 164 СК України мати може бути позбавлений судом батьківських прав, якщо вона ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини або якщо вона жорстоко поводиться з дитиною.

Позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що наданні батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

При цьому, під ухиленням батьків від виконання своїх обов'язків розуміється, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини,що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявлять інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Жорстоке поводження полягає у фізичному або психічному насильстві, застосуванні недопустимих методів виховання, приниженні людської гідності дитини тощо.

Таким чином, для задоволення вищевказаних позовних вимог позивач повинен довести факт або ухилення матері від виконання своїх обов'язків, або факт її жорстокого поводження з дітьми.

Відповідно до вимог статті 61 ЦПК України не підлягають доказуванню. обставини, визнані судом загальновідомими, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вже вище було зазначено Постановою судді Солом'янського районного суду м. Києва від 20.10.2015 відповідача визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення ч. 1 ст. 184 КпАП України (невиконання батьками або особами, що їх замінюють, обов'язків щодо виховання дітей), а провадження у справі закрито, в зв'язку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення (т. 1, а. с. 144-146).

Таким чином, факт того, що відповідачка, починаючи з 2013 року по 30.06.2015 року (час складання адміністративного протоколу), не виконувала своїх обов'язків щодо виховання дітей ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. не підлягає доказуванню при розгляді даної справи, в зв'язку з чим обґрунтовано були прийняті судом першої інстанції, як підставу задоволення вказаного позову.

Посилання в апеляційній скарзі на необґрунтованість вказаної постанови, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки остання набрала законної сили та факти встановлені в ній не підлягають доказуванню при розгляді цієї справи.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції встановлено, що Орган опіки та піклування Солом'янської районної у м. Києві ДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітніх ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н. відповідно до висновку від 22.10.2015 № 108-17537/01 (т. 1, а. с. 148-153).

Пунктами 4,5 ст. 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

На підставі викладеного можливо зробити висновок про те, що висновок органу опіки, щодо участі одного з батьків у вихованні дитини є одним із вагомих доказів по справам цієї категорії.

Колегія суддів вважає, що наведений вище висновок органу опіки та піклування є достатньо обґрунтованим, в зв'язку з чим у суду першої інстанції були усі підстави для покладання його в основу рішення.

Також з матеріалів справи вбачається, що після перебігу психологічної роботи з ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проводилася кандидатом психологічних наук ОСОБА_10 на підставі звернення заступника начальника ВКМСД Солом'янського РУ Зубрицького Ю.І., було зроблено висновок психолога від 23.03.2015, в якому зазначено, що образ батька ОСОБА_5 (позивача по справі) визиває у дитини позитивні, доброзичливі емоції. Дитина почуває себе радісною, перебуваючи поряд з батьком. Мати (відповідач по справі) асоціюється з покараннями та неодноразовим застосуванням щодо неї фізичного насилля. В найгіршому прояві це виглядало як потужне штовхання та биття дитиною об підлогу з великою люттю. ОСОБА_16 зазначає, що неодноразово в якості покарання зачинявся матір'ю в туалеті. Матір, відповідно до спогадів дитини, дуже важко прокидається з ранку, і тому завжди перебуває в стані агресії, коли ОСОБА_16 збирається до школи. На думку хлопчика, її дратує те, що вона має ним опікуватися замість відпочинку. При цьому матір не проводжає дитину до школи. Настрій матері у вечірню пору дня також відзначається дитиною як «негативний» та агресивний. За результатами проведеної роботи висновком встановлено, що дитина - ОСОБА_16 зазнавав психологічного та фізичного насильства з боку матері п. ОСОБА_15 (т. 1, а. с. 19-22). За результатами проведеної роботи психологом зроблені наступні висновки, зокрема: - соціально-підтримуюче оточення для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 утворюють їх батько - ОСОБА_5, мачуха - ОСОБА_13, вони самі - стосовно одне одного як брати, зведені брати і сестри, дідусь і бабуся (батьки батька); -дії ОСОБА_2 призвели до втрати її дітьми (ОСОБА_6 та ОСОБА_7.) почуття психологічного комфорту та благополуччя (стану суб'єктивного благополуччя); -останні зазнавали з боку матері фізичного і психологічного насильства. За таких умов матір фактично стала для власних дітей емоційно недоступною і тому виконання нею батьківських функцій є неможливим; - дії матері з точки зору впливу на психічний стан ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можуть бути кваліфіковані як жорстоке психологічне поводження; -своїх батьків - ОСОБА_5 та ОСОБА_2 діти не сприймають як подружню пару; -ОСОБА_6 та ОСОБА_7 виявляють специфічні психологічні особливості у ставленні до своєї матері через неузгодженість їхніх психологічних потреб, неспівпадіння та взаємовиключеність способів їх задоволення; -поведінка та висловлювання матері - ОСОБА_2 в ситуаціях взаємодії з дітьми спричиняє виникнення у дітей психологічного стресу, довготривалий перебіг якого призвів до того, що матір фактично стала для дітей емоційно недоступною і, відповідно, виконання нею батьківських функцій стосовно ОСОБА_6 та ОСОБА_7 - неможливим. Такі обставини призвели до необхідно звернення за медичною допомогою для дітей (т. 1, а. с. 53-68).

З наданих суду відповідей Шахового клубу «Гамбіт» № 77 від 31.08.2015 вбачається, що за період з січня по серпень 2015 мати ОСОБА_6 - ОСОБА_2 навчанням сина не цікавилась, з клубу його не забирає, в матеріальній підтримці розвитку здібностей дитини у клубі не бере, жодного разу не спілкувалася з тренерами в клубі, участі у розвитку та вихованні ОСОБА_16 в клубі не приймає (т. 1, а. с. 76). У відповіді Вишгородського спортивного товариства Футбольний клуб «ДІНАЗ» № 3 від 29.08.2015 вказано, що ОСОБА_2 за період з січня по жовтень 2015 до клубу не зверталась, не була присутня на тренуваннях, участі у розвитку та вихованні ОСОБА_16 в клубі ніякої не приймала. Аналогічне міститься і в відповіді клубу № 1-11-10 від 16.10.2015 та зазначено, що в вересні місяці співробітники клубу та діти стали свідками спілкування ОСОБА_2 з ОСОБА_16 та його нянею поблизу тренувального майданчика клубу. Під час спілкування ОСОБА_2поводила себе емоційно та нестримано у відношенні оточуючих. Після такої зустрічі ОСОБА_16 був пригніченим та знервованим. В приватній розмові з ним хлопчик зазначив, що через дратівливість матері у відношенні нього та оточуючих він не хоче її бачити та йому соромно за її поведінку (т. 1, а. с. 77-78).

Також матеріали справи містять висновок №09/15 експертного комп'ютерно-технічного дослідження від 16.11.2015 з відповідними додатками, в якому міститься зміст листування різних абонентів мобільних операторів (т. 2, а. с. 130-159). Зі змісту вказаних матеріалів вбачається, що ОСОБА_6 в категоричній формі не бажає спілкуватися зі своєю матір'ю.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції відповідач підтвердила факт, що з часу народження зазначених дітей вона фактично не займалася їх вихованням, оскільки у дітей були няні. Також вона не змогла пояснити причину залишення нею дитини ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 р. н., коли останньому виповнився лише один рік, з батьком.

Пояснення ОСОБА_2 про те, що умови проживання в її трьохкімнатній квартирі, яка була розташована в 50 метрах від будинку, в якому проживала їхня родина, не відповідали умовам, які міг забезпечити дитині батько, колегія суддів вважає безпідставними.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у праві доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Апеляційний суд, аналізуючи мотиви оскаржуваного рішення, приходить до висновку про достатність доказів для доведення обґрунтованості позову про необхідність позбавлення батьківських прав відповідача.

Також наявні підстави для висновку, що позбавлення батьківських прав відповідача щодо її малолітніх синів відповідатиме інтересам останніх. Адже в суді було встановлено, що лише батько робить усе можливе для належного виховання вказаних дітей.

Враховуючи наведені обставини колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при розгляді справи були дотримані вимоги ст. 212 ЦПК України, оцінку доказів проведено судом повно, з оцінкою їх належності та допустимості та їх взаємний зв'язок у сукупності.

Посилання в апеляційній скарзі на недоведеність позивачем фактів їїжорстокого поводження з дітьми та ухилення ОСОБА_2 від виконання щодо останніх своїх батьківських обов'язків, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Також необґрунтованими, на думку колегії суддів, є посилання відповідача на незаконність та необґрунтованість висновків психологів за вказаною справою, оскільки матеріали справи свідчать про те, що особи, які складали відповідні висновки є висококваліфікованими спеціалістами в області психології дитини, а тому їх компетентність в даній галузі психології не викликає будь-якого сумніву.

Посилання відповідача на те, що при прийнятті рішення суд першої інстанції не врахував факт того, що позивач сам безпосередньо перешкоджав їй у спілкуванні з дітьми, колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Батьки зобов'язані виховувати дитину, згідно з ч. 1 ст. 150 СК України, в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Ця правова норма полягає також у тому, що той з батьків з ким проживає дитина зобов'язана забезпечити дитині повноцінне спілкування з батьком або матерю, іншими родичами по батьковій лінії (бабусею, дідусем) для правильного духовного та морального розвитку, формування її як особистості, самоусвідомлення дитини як члена суспільства, з дотриманням прав на належне батьківське виховання, на безперешкодне спілкування з батьком, інших гарантів, передбачених Сімейним Кодексом України та Конвенцією про права дитини.

Матеріали справи містять данні про те, що на протязі квітня - серпня 2015 року відповідач неодноразово зверталася до правоохоронних органів з приводу того, що позивач перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми. Значені обставини неодноразово перевірялися та не були встановлені (т. 1, а. с. 103, 104), в зв'язку з чим не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги.

Більш того, матеріали справи свідчать, що ОСОБА_2 разом з молодшим сином в червні 2014 року їздила на відпочинок до Турції (т. 2, а. с. 30-33), що на думку колегії суддів також свідчить про те, що будь-яких перешкод у спілкуванні з дітьми позивач не чинив.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність неприйняття до уваги судом першої інстанції відеозапису, на підставі яких відповідач вважає можливим зробити висновки про те, що позивач перешкоджає їй у спілкуванні з дітьми, колегія суддів вважає також такими, які також не спростовують висновків суду першої інстанції. Дійсно відповідачем було надано суду чотири диски, що містяться в матеріалах справи (т. 2, а. с. 64), на підставі яких остання зазначала, що на них містяться відеозаписи, які підтверджують факт створення для ОСОБА_2 перешкод в спілкуванні з дітьми.

Разом з тим, на думку колегії суддів, вказані відеозаписи носять заздалегідь демонстративно-провокаційний характер по відношенню до позивача, дітей, та їх оточення, в зв'язку з чим не можуть свідчити про їх об'єктивність, а тому також не спростовують висновків суду першої інстанції.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що докази, які були надані позивачем є неналежними та недопустимими, на думку колегії суддів, є також необґрунтованими, оскільки не знайшли свого підтвердження матеріалами справи.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Антоненко

О.І.Шкоріна