25 грудня 2015 року Справа №293/1340/15-ц
Черняхівський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого-судді Васильчука С.Ф.
за участю секретаря Тишкевич К.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Черняхові цивільну справу за позовом
ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Інтерграндкапітал+» про захист прав споживача, визнання договору майнового лізингу недійсним та стягнення коштів,-
Позивач в судове засідання не зявився, подав до суду заяву, в якій позов підтримав, просив його задовольнити. Не заперечує проти винесення заочного рішення.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився хоча був належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в суді, причини своєї неявки не повідомив. Заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надійшло.
За таких обставин суд, керуючись ст. 224 ЦПК України вважає за можливе винести заочне рішення.
Дослідивши та давши оцінку доказам по справі суд приходить до задоволення позовної заяви з наступних підстав.
Судом встановлено, що 17 вересня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерграндкапітал+» укладено договір майнового лізингу №805305 з додатками, предметом якого є надання позивачеві послуг, спрямованих на придбання транспортного засобу Fiat Nuovo (а.с.10-16).
Згідно п.2.1.Договору лізингодавець зобовязується придбати та передати на умовах майнового лізингу предмет лізингу автомобіль Fiat Nuоvo Doblo 3.1 DMT Dynamic+ (Бордо), а лізингоодержувач зобовязується прийняти предмет лізингу, сплачувати лізингові платежі та інші платежі згідно з умовами цього договору.
Вказаний платіж виявився вартістю фінансування, тобто винагородою лізингодавцю за організаційні заходи, повязані з підготовкою та укладенням договору, а не авансовим платежем.
Позивач був введений в оману відповідачем стосовно умов договору.
Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» до фінансових установ належать зокрема, лізингові компанії, виключним видом діяльності яких є надання фінансових послуг, а у випадках, прямо встановлених законом - інші послуги (операції) пов'язані з наданням фінансових послуг.
Відповідно до п.5 ч.1 статті 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» фінансовими послугами вважається послуги, зокрема фінансовий лізинг.
Відповідно до ст.2 Закону України «Про фінансовий лізинг» від 16.12.1997 року № 723/97-ВР відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями Цивільного кодексу України про лізинг, найм (оренду), купівлю - продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим законом.
Статтею 806 ЦК України встановлено, що за договором лізингу одна сторона (лізингодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (лізингоодержувачеві) у користування майно, що належить лізингодавцю на праві власності і було набуте ним без попередньої домовленості із лізингоодержувачем (прямий лізинг), або майно, спеціально придбане лізингодавцем у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов (непрямий лізинг), на певний строк і за встановлену плату (лізингові платежі). До договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цих параграфом та законом.
Відповідно до п.2.1. Розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг від 22.01.2004 року №21 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 16 квітня 2004 р. за N 492/9091) «Про затвердження Положення про надання окремих фінансових послуг юридичними особами - суб'єктами господарювання, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами» з відповідними змінами юридична особа має можливість надавати послугу з фінансового лізингу, якщо у предметі діяльності, визначеному установчими (засновницькими) документами, передбачено здійснення діяльності з надання послуг з фінансового лізингу та враховано вимоги законодавства щодо можливості суміщення фінансових послуг, а також ряду інших норм зазначеного Положення.
Відповідно до ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Вказаний між сторонами договір майнового лізингу не відповідає зазначеним вимогам законодавства, оскільки під час підписання договору відповідач ввів в оману позивача і реальне настання наслідків не відбулося.
Відповідно до ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.
Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Діями відповідача позивачеві була заподіяна також і моральна шкода, яка полягає в перенесених ним стражданнях та хвилюваннях, втрати нормальних життєвих звязків і додаткових зусиль для організації свого життя, які він оцінює в розмірі 5000 грн.
Відповідно до ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.
В судовому засіданні знайшли підтвердження обставини, наведенні позивачем. Відповідач в судове засідання не зявився, заяви про розгляд справи у його відсутності не подав як і не оспорював обставин викладених позивачем у позові.
В звязку з задоволенням позову, суд у відповідності до ст.88 ЦПК України стягує сплачений судовий збір з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст.ст.203, 215, 216, 236, 806 ЦК України, Законом України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 10, 60, 88, 208, 209, 212-215, 218, 294 ЦПК України,
Позов задовольнити повністю.
Визнати договір майнового лізингу №805305 від 17.09.2015 року разом з додатками укладений між ОСОБА_1 та ТОВ «Інтерграндкапітал +» недійсним.
Позивачем рішення може бути оскаржено шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Житомирської області через Черняхівський районний суд Житомирської області протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Копію рішення направити відповідачу рекомендованим листом із повідомленням протягом 3-х днів із дня його проголошення. Рішення може бути переглянуте Черняхівським районним судом за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана до Черняхівського райсуду протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Головуючий суддя: С.Ф. Васильчук
Суддя: