ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/5359/15
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"28" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м.Києва в складі судді Вовка Є.І., при секретарі Германенко В.А., в приміщенні Дарницького районного суду м. Києва, в судовому засіданні по розгляду справи за позовом ОСОБА_2 до Федерації легкої атлетики України щодо скасування рішення Федерації легкої атлетики України,

Встановив:

Автоматичний перерозподіл справи на суддю Вовка Є.І. було здійснено 08.12.2015 року.

ОСОБА_2 звернулася до Дарницького районного суду м. Києва з вказаною заявою в порядку позовного провадження цивільного судочинства щодо визнання незаконним та скасування рішення Федерації легкої атлетики України від 27.07.2013 року про позбавлення позивача допуску (дискваліфікації) строком на 4 роки, тобто, з 27.03.2013 року до 27.03.2017 року та анулювання всіх результатів з періоду першого порушення (25.08.2011 року).

З пояснень представників Федерації легкої атлетики України у судовому засіданні вбачається, що вони вважають, що провадження по справі підлягає закриттю, оскільки за вказаною заявою розглядається спір, який підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 огульно заперечувала проти закриття провадження у справі, навіть на запитання суду не надала правового обгрунтування пред»явлення позову в порядку цивільного судочинства за умови його пред»явлення ОСОБА_2, саме як члена Федерації легкої атлетики України до Федерації легкої атлетики України, як вищого керівного органу легкої атлетики - Всеукраїнського об»єднання (спілки) громадських організацій (територіальних федерацій легкої атлетики, згідно з статутом Федерації легкої атлетики України а.с.51, який зареєстрований Міністерством юстиції України а.с.48). Крім того, на запитання суду представник ОСОБА_2 не зазначила конкретної правової позиції сторони позивача щодо підстав, за яких суд мав би вважати встановленою ту обставину, що місцезнаходженням відповідача є - АДРЕСА_1 (чи інша адреса саме у Дарницькому районі м. Києва, в тому числі, яка вказана у позові - АДРЕСА_1), як станом на дату підписання цього позову - 29.05.2015 року (а не станом на дату - 18.05.2015 року, на яку посилається представник ОСОБА_2 без зазначення конкретних правових підстав щодо такого посилання), так і станом на дату цього судового засідання - 28.12.2015 року, за умови, що згідно з інформацією в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців станом 28.12.2015 року зареєстрованим місцезнаходженням юридичної особи - Громадської спілки «Федерації легкої атлетики України» є: м. Київ, вул. Еспланадна, 42, та в контексті імперативних норм ч.4 ст.89 ЦК України щодо внесення саме до Єдиного державного реєстру відомостей про місцезнаходження юридичної особи.

Відповідно до положень ст.60 ЦПК України: кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладене, вивчивши наявні матеріали, суд встановив, що необхідною передумовою для прийняття рішення про відмову чи задоволення вимог заяви, зокрема є розгляд спору ОСОБА_2, зокрема як члена Федерації легкої атлетики України, з цим спеціальним для неї суб'єктом владних (делегованих) повноважень (саме в контексті спірних правовідносин та саме по відношенню до неї як члена вказаного добровільного об»єднання, на чому позивач фактично сама наполягає згідно з самим змістом вищенаведених позовних вимог), розгляд якого має проводитись за правилами адміністративного судочинства, з урахуванням положень ст.ст.2, 3, 17 КАС України.

Так, ч.1 та ч.2 ст.2 КАС України встановлено, що: завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб, інших суб'єктів при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень шляхом справедливого, неупередженого та своєчасного розгляду адміністративних справ; до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Відповідно до п.1) ч.1 ст.3 КАС України: справа адміністративної юрисдикції (далі - адміністративна справа) - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

З положень ст.16 ЦПК України вбачається, що не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства.

З положень ст.15 ЦПК України вбачається, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених прав, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства, а відповідно до п.1) ч.1 ст.205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Судом враховано, що Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючі п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року та «Круз проти Польщі» від 19 червня 2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

У зв'язку з наведеним, вказані висновки суду не пов»язані з порушенням права на справедливий судовий захист та не можуть вважатися обмеженням права доступу до суду.

На підставі викладеного,

керуючись ст.205 ЦПК України,

Ухвалив:

Закрити провадження у справі №753/10209/15 за позовом ОСОБА_2 до Федерації легкої атлетики України.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана протягом 5 днів.

Суддя: