Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

Єдиний унікальний номер №440/1417/15-ц

Провадження №2/440/653/2015

22 грудня 2015 року

Буський районний суд Львівської області

в складі: головуючого судді Журибіда Б. М.,

при секретарі Гута О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду місті Буськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся з означеним позовом до суду, мотивуючи тим що відповідач, який був його зятем, прописаний у належному йому на праві приватної власності житловому будинку по вул. Шашкевича, № 79 «а» в м. Буську Львівської області. За рішенням суду від 2012 року, шлюб між його дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, однак останній прописаний у будинку, протягом тривалого часу не проживає, і він не може самостійно його виписати.

Позивач позовні вимоги підтримав в повному обємі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не зявилася, хоча судом належним чином був повідомлений про день та час розгляду справи.

Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без участі відповідача, позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд, у відповідності до ст. ст. 169, 224 ЦПК України, вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів.

Вислухавши позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, перевіривши інші докази, зібрані в справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Конституція України у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.

Ухвалою Буського районного суду Львівської області від 10.02.2006 року (справа № 2-112/2006 р.), затверджено мирову угоду, укладену між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про поділ майна від 10.02.2006 р.. Згідно даної ухвали, за ОСОБА_1 визнано право власності на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_6, на житловий будинок № 79 «а» по вул. Шашкевича в м. Буськ Львівської області.(а.с. 4-5)

Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

З Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 49228924, виданого Буським районним управлінням юстиції 07.12.2015 року вбачається, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку № 79 «а» по вул. Шашкевича в м. Буськ Буського району Львівської області.

Судом встановлено, що відповідач з 18.10.2008 року перебував в зареєстрованому шлюбі з його донькою ОСОБА_3. Згідно рішення Буського районного суду від 20.08.2012 року, шлюб між ними розірвано. (а.с. 6)

Як стверджує позивач, його зять формально прописаний, однак з 2013 року за місцем реєстрації не проживає, жодних витрат по утриманню будинку не несе, особистих речей в будинку немає.

Дану обставину переконливо ствердили свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які проживають з позивачем по сусідству.

Реалізація встановлених конституційних гарантій, поряд з іншими, відображається в збереженні житла за його власниками без обмежень, та в гарантії збереження житла в державному та комунальну житлову фонді за тимчасово відсутніми громадянами протягом шести місяців (ст. 71 ЖК УРСР), членів сімї власника жилого приміщення протягом року (ст. 405 ЦК України). Не проживання у жилому приміщенні понад встановлений строк без поважних причин, дають підстави для визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням(ст. 72 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України).

Згідно зі ст.319 ЦК України, власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право.

Відповідально до ст.163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності без поважних причин наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

При цьому, ч.2 ст. 405 ЦК України передбачені спеціальні підстави для визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, у разі виникнення спору між власником та особами, які вселялися в житло у якості членів сімї, суд враховує, що право користування житлом має речово-правовий характер, у звязку з чим припинення цього права повинно відбуватися згідно з вимогами статей 405, 406 ЦК України, зокрема сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення або через відсутність особи понад один рік у спірному житловому приміщенні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 постанови № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК УРСР), необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Положення наведених правових норм вказують про можливість визнання особи такою, що втратила право користування житлом, у разі не проживання понад установлений строк без поважних причин.

Згідно акту обстеження житлового будинку позивача, складеного 22.09.2015 року виконавчим комітетом Буської міської ради, вбачається, що відповідач в спірному будинку зареєстрований, однак фактично за місцем реєстрації не проживає з квітня 2013 року. (а.с. 7)

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 несе витрати по утриманню будинку, сплачує всі комунальні платежі, відповідачу жодних перешкод у користуванні жилим приміщенням ні позивачем, ні іншими членами сімї, не чинилось.

Судом не встановлено поважність відсутності відповідача за вказаною адресою. Показам позивача суд надає віри та кладе в основу рішення.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214-215, 224-227 ЦПК України, ст. 405 ЦК України, ст. 71 ЖК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням в м. Буськ по вул. Шашкевича № 79 а, Буського району Львівської області.

Зобовязати Буський районний сектор Головного управління державної міграційної служби України у Львівській області зняти з реєстрації ОСОБА_2, який зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2 а, Буського району Львівської області.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача протягом 10 днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення через Буський районний суд Львівської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Б. М. Журибіда