Ухвала

іменем україни

30 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М.,Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», треті особи: ОСОБА_2, приватний нотаріус Широкова Вікторія Анатоліївна, про захист прав споживачів, визнання п. 7.4 кредитного договору недійсним, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, зазначаючи, що між ним та банком укладено договір про надання споживчого кредиту, згідно з п. 7.4 якого у разі порушення позичальником зобов'язань із погашення кредиту останній сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менш 1 грн.

Вважав, що даний пункт кредитного договору не відповідає вимогам справедливості, оскільки пеня у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення в перерахунку становить 55 % річних від суми заборгованості.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 27 липня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним п. 7.4 кредитного договору від 17 грудня 2007 року № HAE2GA00000034, укладеному між ОСОБА_1 і ПАТ КБ «ПриватБанк».

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 рокузазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

У судовому засіданні встановлено, що 17 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAE2GA00000034, за яким ОСОБА_1 отримав у ПАТ КБ «ПриватБанк» споживчий кредит в сумі 22 тис. доларів США на ремонт нерухомості, а також 4 714,4 доларів США на сплату страхових платежів терміном до 2027 року, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 2 % від суми виданого кредиту в момент надання кредиту, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця у період сплати, відсотків за дострокове погашення кредиту.

Крім того, відповідно до п. 7.4 кредитного договору при порушенні позичальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кредитом за кожен день прострочення, але не менш 1 грн.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що умови кредитного договору в частині нарахування пені є несправедливими, внаслідок чого є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків. Також суд зазначав, що банк неправомірно встановив підвищену вказану проценти ставку.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи в позові, зазначав, що 17 грудня 2007 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір № HAE2GA00000034, підписуючи який ОСОБА_1 був ознайомлений з усіма його істотними умовами, сторони в добровільній формі досягли згоди стосовно всіх умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі.

Крім того, в разі незгоди з умовами кредитного договору позивач міг скористатися своїм правом, передбаченим ч. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач має право протягом чотирнадцяти календарних дніввідкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин.

Разом із тим позивач не скористався своїм правом на відкликання згоди на укладання договору.

Крім того, нарахування пені у розмірі 0,15 % здійснюється лише на суму несвоєчасно виконаних боргових зобов'язань за кожен день прострочення, а не на загальну суму наданого кредиту.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М.Завгородня

В.І. Мартинюк