У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,
Парінової І.К., Штелик С.П.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування вимог посилалось на те, що 19 лютого 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №0101/0207/88-007, відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 50000,00 доларів США. Згідно з умовами вказаного договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі відповідної кредитної документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважають наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками, процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Посилаючись на те, що відповідач не виконував належним чином свої кредитні зобов'язання та не погашав існуючу заборгованість, яка складає суму у розмірі 625455,60 грн, позивач просив суд задовольнити позов та стягнути з відповідача суму кредитної заборгованості.

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року позов задоволено.

Стягнено з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2007 року № 0101/0207/88-007 в сумі 625455,60 грн, з яких 270137,02 грн - заборгованість по тілу кредиту, 73737,10 грн - заборгованість по процентах, 281581,48 грн - пеня.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року скасовано рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року в частині розміру стягненої заборгованості.

Ухвалено в цій частині нове рішення, яким стягнено з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», заборгованість за кредитним договором від 19 лютого 2007 року № 0101/0207/88-007 в сумі 390661,94 грн, з яких 270137,02 грн - заборгованість по тілу кредиту, 73737,10 грн - заборгованість по процентах, 46787, 82 грн - пеня за період з 01 листопада 2012 року по 01 листопада 2013 року.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі заявник порушує питання про скасування рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 12 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до статті 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 19 лютого 2007 року АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Сведбанк», та ОСОБА_6 уклали кредитний договір №0101/0207/88-007, відповідно до умов якого позивач зобов'язується надати відповідачеві кредит у сумі 50000,00 доларів США. Згідно з умовами вказаного договору, відповідач зобов'язується в порядку та на умовах що визначені договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати неустойку та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені договором та графіком погашення кредиту.

28 листопада 2012 року між ПАТ «Сведбанк», який є правонаступником АКБ «ТАС-Комерцбанк», та факторинговою компанією «Вектор Плюс» укладено договір факторингу. Відповідно до п.2.1, 2.2. договору банк відступає фактору свої права вимоги заборгованості по кредитних договорах, укладених з боржниками, право на вимогу якої належить банку на підставі відповідної кредитної документації. З моменту відступлення Банком Фактору прав вимоги заборгованості від боржників, всі гарантії надані боржниками щодо заборгованостей, стають дійсними для Фактора та вважають наданими Фактору. Разом з правами вимоги до Фактора переходять всі пов'язані з ними права, зокрема права грошової вимоги щодо нарахованих та несплачених Боржниками, процентів, комісій, штрафних санкцій та інших обов'язкових платежів.

Судами також встановлено, що взяті на себе зобов'язання за кредитним договором ОСОБА_6 належним чином не виконав, внаслідок чого станом на 01 листопада 2013 року виникла заборгованість в розмірі 625455,60 грн, з яких: по кредиту - 270137,02 грн; по процентах - 73737,10 грн; пеня - 281581,48 грн.

Розділ І книги п'ятої ЦК України регулює загальні положення про зобов'язання, зокрема положення щодо сторін у зобов'язанні.

Так, відповідно до частини 1 статті 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Сторонами у зобов'язанні є боржник і кредитор (частина 1 статті 510 ЦК України).

Також, законодавством передбачені порядок та підстави зміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги являє собою договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

Відповідно до частини 1 статті 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов'язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов'язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не виконував належним чином взятих на себе зобов'язань по кредитному договору, а до позивача перейшло право вимоги у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, а тому позов підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині суми стягнення заборгованості й ухвалюючи в цій частині нове рішення, суд апеляційної інстанції визначив суму заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статей 258 та 551 ЦК України та стягнув з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованість за кредитним договором в сумі 390661,94 грн.

До такого висновку суд дійшов на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведені в скарзі доводи не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень.

Крім того, відповідно до частини 1 статті 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Наведені в касаційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками суду з їх оцінки.

За таких обставин, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що рішення суду апеляційної інстанції відповідає вимогам закону й підстави для його скасування відсутні.

Керуючись статтями 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 жовтня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді:М.В. Дем'яносов
В.М. Коротун
І.К. Парінова
С.П. Штелик