РІШЕННЯ

Іменем України

18.09.2015 року. Франківський районний суд м.Львова в складі :

головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Кметь Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові справу за позовом ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради

до ОСОБА_2,

з участю третіх осіб: Інспекції ДАБК у Львівській області, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4

про демонтаж самовільно здійсненої прибудови

та зустрічний позов ОСОБА_2

до ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради,

з участю третіх осіб: Інспекції ДАБК у Львівській області, ОСОБА_4, Управління архітектури Львівської міської ради, ЛКП «Навколо базару», ОСОБА_3

про визнання права власності, суд -

в с т а н о в и в:

19.12.2011 року ОСОБА_1 районна адміністрація Львівської міської ради звернулася до суду із позовом до відповідача, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просила суд: зобовязати ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільну добудову до квартири №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові, відбудувати туалет квартири №4 в будинку №2 на АДРЕСА_1 будинку №2 на вул. Ліській привести у попередній стан та впорядкувати територію з відновленням благоустрою. У випадку примусового виконання здійснити його будівельною організацією з покладенням усіх витрат на відповідача та стягнути судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що на території ЛКП «Навколо базару» знаходиться житловий будинок №2 по вул. Ліській в м.Львові та знаходиться у комунальній власності. Власником квартири №3 будинку №2 на вул. Ліська є ОСОБА_2 відповідач. Комісія ЛКП «Навколо базару» склала акт обстеження та встановила, що відповідач проводячи будівельні роботи у квартирі №3 будинку №2 на вул. Ліській згідно дозволу на виконання будівельних робіт відхилився від затвердженого плану та зруйнував туалет квартири №4, а також самовільно здійснив добудову розміром 4,00 м. х 2,80 м. до квартири №3 на вул. Ліській, 2 у м. Львові. Постановою № 261 від 12.09.2003 року по факту самовільного виконання будівельних робіт та відхилення від робочого проекту ОСОБА_2А притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу. ОСОБА_1 районною адміністрацією по даному факту прийнято розпорядження від 26.02.2003р. №177 «Про самовільну реконструкцію квартири №3 на вул. Ліській,2», яким зобовязано ОСОБА_2 власника квартири №3 будинку №2 на вул. Ліській за власні кошти демонтувати самовільну добудову до квартири та виконати вимоги інспекції Держархбудконтролю щодо внесення змін у проектні пропозиції з влаштуванням санвузла для квартири №4, розробити робочий проект, затвердити його у встановленому порядку та отримати дозвіл на проведення будівельних робіт. Добровільно виконати розпорядження відповідач відмовляється, на попередження ЛКП «Навколо базару» не реагує. Дозвільних документів відповідач на самовільно спорудженої прибудови не предявив позивачу. Просить позов задовольнити.

01.06.2012 року відповідач ОСОБА_2 подав до суду зустрічний позов, в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати за ним право власності на реконструйовану прибудову до квартири №3 по вулиці Ліській у м. Львові, в тому числі: приміщення коридору площею 2,0 м.кв., позначеного на плані «3-4/2,0»; приміщення вбиральні площею 1,3 м.кв., позначеного на плані «3-5/1,3»; приміщення ванни площею 3,9 м.кв., позначеного на плані «3-6/3,9».

Свої вимоги мотивує тим, що йому з 16.06.2001 року на підставі договору купівлі-продажу належить квартира №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові. Однак у даній квартирі були відсутні належні санітарно-гігієнічні умови для проживання у ній. Розпорядженням ОСОБА_1 районної ради №1036 від 11.10.1994 року «Про реконструкцію будинку №2 по вулиці Ліська» будо дозволено провести реконструкцію будинку №2 по вулиці Ліська з добудовою за власних кошти громадян згідно представлених пропозицій. Розпорядженням ОСОБА_1 районної ради №259 від 20.03.1997року «Про реконструкцію будинку №2 по вулиці Ліській» було затверджено висновок міжвідомчої комісії про необхідність виготовлення та погодження нової проектної документації на завершення реконструкції з розширенням будинку №2 по вул.Ліскій у місті Львові. 19.08.2002 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю Львівської міської ради було видано йому дозвіл на виконання будівельних робіт №462/02, а саме на реконструкцію одноповерхового будинку на АДРЕСА_2 та даним дозволом було передбачено проведення будівельних робіт господарським способам. Після отримання дозволу на виконання будівельних робіт, він розпочав реконструкцію прибудови, що називалась санвузлом, оскільки були відсутні будь-які умови для використання її за призначенням і перебувала вона у напівзруйнованому та антисанітарному стані без води і каналізації, стіни мали численні тріщини та дах протікав. Крім цього, на той час у нього було двоє малолітніх дітей, які не мало санітарних умов для проживання у квартирі №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові, а тому він змушений був зробити переобладнання квартири в інтересах поліпшення благоустрою сімї. Вважає, що здійснив реконструкцію квартири без будь-яких порушень та з дотриманням будівельних, санітарних, протипожежних норм і правил, а тому просить позов задовольнити.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради первісні позовні вимоги підтримав, зустрічний позов заперечив, дав аналогічні пояснення викладеним у первісному позові. Просить зобовязати ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільну добудову до квартири №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові, відбудувати туалет квартири №4 в будинку №2 на АДРЕСА_1 будинку №2 на вул. Ліській привести у попередній стан та впорядкувати територію з відновленням благоустрою. У випадку примусового виконання здійснити його будівельною організацією з покладенням усіх витрат на відповідача та стягнути судові витрати. В зустрічному позові просить відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 у судовому засіданні первісний позов заперечив, зустрічний підтримав та пояснив, що йому згідно договору купівлі продажу від 16.06.2001 року належить квартира №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові. Проведена реконструкція вказаної квартири відповідає встановленим держаним будівельним та санітарним нормам і правилам, пожежним вимогам та не порушувала та не порушує права та інтереси третіх осіб. Просить зустрічний позов задовольнити, а первісному відмовити за безпідставністю.

Третя особа ОСОБА_4 у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та пояснив, що позовні вимоги ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради є обґрунтовані, оскільки ОСОБА_2 зруйнував його туалет, який приналежний був до його квартири №4 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові та здійснив незаконну прибудову до своєї квартири №3, чим перешкоджає йому користуватись своєю приватною власністю. Просить первісний позов задовольнити, а в зустрічному відмовити за безпідставністю, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи.

Представники відповідача, третьої особи Львівської міської ради, представники третіх осіб Інспекції ДАБК у Львівській області, Управління архітектури Львівської міської ради, ЛКП «Навколо базару», та третя особа ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, про причини своєї неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомленні про день, час та місце слухання справи, а тому суд вважає, що справу слід слухати у їх відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради, відповідача ОСОБА_2 та третю особу ОСОБА_4, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що первісний позов підлягає до задоволення, в зустрічному слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що на території ЛКП «Навколо базару» знаходиться житловий будинок №2 по вул. Ліській в м.Львові та знаходиться у комунальній власності.

16.06.2001 року на підставі договору купівлі-продажу ОСОБА_2 належить квартира №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові(а.с.30)

Згідно свідоцтва про право власності на квартиру(будинок) №205017 виданого виконком Львівської міської ради народних депутатів від 15.08.1996 року, ОСОБА_4 належить квартира №4 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові загальною площею 18,60 кв.м.(а.с.58).

Як вбачається із технічного паспорта(а.с.5) ОСОБА_4 належать до квартири №4 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові вбиральня(поєднана) площею 0,8 кв.м.

Комісія ЛКП «Навколо базару» склала акту від 13.12.2011 року про обстеження та встановила, що ОСОБА_2 проводячи будівельні роботи у квартирі №3 будинку №2 на вул. Ліській у м.Львові згідно дозволу на виконання будівельних робіт відхилився від затвердженого плану та зруйнував туалет квартири №4, а також самовільно здійснив добудову розміром 4,00 м. х 2,80 м. до квартири №3 на вул. Ліській, 2 у м. Львові(а.с.5).

Постановою № 261 від 12.09.2003 року по факту самовільного виконання будівельних робіт та відхилення від робочого проекту ОСОБА_2 притягнено до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу(а.с.10).

ОСОБА_1 районною адміністрацією по даному факту прийнято розпорядження від 26.02.2003р. №177 «Про самовільну реконструкцію квартири №3 на вул. Ліській,2», яким зобовязано ОСОБА_2 власника квартири №3 будинку №2 на вул. Ліській за власні кошти демонтувати самовільну добудову до квартири та виконати вимоги інспекції Держархбудконтролю щодо внесення змін у проектні пропозиції з влаштуванням санвузла для квартири №4, розробити робочий проект, затвердити його у встановленому порядку та отримати дозвіл на проведення будівельних робіт(а.с.6).

У статті 100 ЖК України зазначено, що переобладнання і перепланування житлового приміщення здійснюються з метою підвищення їх благоустрою та допускаються за згодою наймача, членів сім'ї які проживають з ним та наймодавця і з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Відповідно до статті 152 ЖК України, переобладнання і перепланування квартири, що належить громадянину на праві приватної власності, провадяться з дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Визначене випливає із аналізу положення п.1.4.1. Правил утримання житлових будинків та прибудинкових територій, згідно якого переобладнання і перепланування житловий будинків, жилих приміщень допускається робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради.

Контроль за утриманням квартир, що належать громадянам, згідно зі ст.154 ЖК України, здійснюють виконавчі комітети місцевих рад.

Відповідно до п.1.4.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, не допускається перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі.

Згідно із п. 1.4.6 даних Правил, власник, наймач (орендар) житлового будинку, жилого чи нежилого у житловому будинку приміщення, що припустив самовільне переобладнання або перепланування, що призводить до порушення конструктивних елементів або засобів протипожежного захисту, зобов'язаний за свій рахунок привести це приміщення до попереднього стану.

Як вбачається зі ст. 383 ЦК України, власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, за умови, що ці зміни не призведуть до порушення прав власників інших квартир у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Відповідно до частини четвертої статті 357 ЦК України співвласник житлового будинку, іншої будівлі, споруди може зробити у встановленому законом порядку за свій рахунок добудову (прибудову) без згоди інших співвласників, якщо це не порушує їхніх прав.

Правилами користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 р. № 572 (у редакції постанови від 24.01.06 р. № 45), передбачено, зокрема п.4, що власники, наймачі (орендарі) приміщень житлових будинків мають право на переобладнання і перепланування житлових і підсобних приміщень, балконів і лоджій за відповідними проектами без обмеження інтересів інших громадян, які проживають у будинку, гуртожитку, з дозволу власника будинку (квартири), власника гуртожитку (житлового приміщення у гуртожитку) та органу місцевого самоврядування, що видається в установленому порядку.

Наймач, який допустив самовільне переобладнання чи перепланування жилого або підсобного приміщення, зобов'язаний за свій рахунок привести приміщення у попередній стан.

Таким чином, за змістом зазначених норм закону, власник квартири може здійснювати в ній ремонт або зміни, тобто перепланування і переобладнання. Здійснення змін у квартирі проводиться при наявності проектів та з дозволу виконкому відповідної місцевої ради депутатів.

Як вбачається зі змісту п.11.2 Положення «Про порядок врегулювання питань самочинного будівництва у м. Львові» розгляд питань з самочинного будівництва за підвідомчістю справ здійснює районна адміністрація за фактами здійсненого (здійснюваного) фізичними особами, фізичними особами-суб'єктами підприємницької діяльності та юридичними особами самочинного будівництва.

Правила ст. 376 ЦК України не можуть бути застосовані при вирішенні справ за позовами що стосуються самочинно переобладнаних квартир в багатоквартирних будинках різних житлових фондів, оскільки такі правовідносини врегульовано іншими нормами законодавства, зокрема, статтею 383 ЦК та відповідних норм Житлового кодексу України щодо власників квартир.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Стаття 41 Конституції України визначає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, а використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, а інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно з положеннями норм ст. ст. 16, 391, 386 ЦК України власник вправі звернутися до суду з вимогою про захист порушеного права будь-яким способом, що є адекватним змісту порушеного права, який ураховує характер порушення та дає можливість захистити порушене право, в тому числі шляхом знесення самовільної споруди у разі порушення прав власника і неможливості усунення цих порушень іншим способом.

Відповідно до з ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 13 ЦК України, при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб.

Власник (користувач), який має підстави передбачати можливість порушення свого права іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню(ст. 386 ЦК України). Власник має право вимагати усунення будь-яких перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном.(ст. 391 ЦК України.).

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Документів та дозволів, які надають відповідачу право на самовільно спорудження прибудови, а саме шляхом реконструкції квартири АДРЕСА_3 проведеної шляхом переобладнання на місці туалету квартири №4, власником якої є третя особа ОСОБА_4, з влаштуванням ванної кімнати під літ.3-6 площею 3,9 кв.м, туалет під літ. 3-5 площею 1,3 кв.м, коридору під літ. 3-4 площею 2,0 кв.м відповідачем не представлено, а судом і не здобуто. При цьому відповідачем не надано належних, достатніх та допустимих доказів на спростування первісного позову та на підтвердження зустрічного позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

Крім цього, із матеріалів справи є всі правові підстави вважати, що побудована відповідачем ОСОБА_2 до квартири №3 на вул. Ліській, 2 у м. Львові, перешкоджає третій особі ОСОБА_4 у користуванні своєю власністю, а відтак право останнього в цій частині є порушеним і підлягає захисту.

Частина 6 ст. 147 ЦПК України передбачає, що висновок експерта для суду не є обов'язковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 цього Кодексу.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 8 від 30.05.1997 року «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» визначено, що при дослідженні висновку експерта суди повинні виходити з того, що згідно ст. 62 ЦПК висновок експерта не має наперед встановленої сили та переваги над іншими джерелами доказів, підлягає перевірці й оцінці за внутрішнім переконанням суду, яке має ґрунтуватися на всебічному, повному й об'єктивному розгляді всіх обставин справи у сукупності.

Крім того, у п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року № 8 «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах» розяснено, що при перевірці й оцінці експертного висновку суд повинен зясувати: чи було додержано вимоги законодавства при призначенні та проведенні експертизи; чи не було обставин, які виключали участь експерта у справі; компетентність експерта і чи не вийшов він за межі своїх повноважень; достатність поданих експертові обєктів дослідження; повноту відповідей на порушені питання та їх відповідність іншим фактичним даним; узгодженість між дослідницькою частиною та підсумковим висновком експертизи; обґрунтованість експертного висновку та його узгодженість з іншими матеріалами справи.

Також у суду виникає сумнів у вірності висновку №4193 від 31.01.2015 року складений експертом ОСОБА_5, який здійснений на підставі ухали суду від 14.11.2012 року, суд за внутрішнім переконанням суду вважає, що експертиза проведена не обєктивно, не повно та не всебічно та те, що в такій не було враховано інтереси третьої особи ОСОБА_4

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, знаходить необхідним первісний позов задовольнити, а зустрічний відхилити, оскільки достовірно встановлено, що перепланування ОСОБА_2 квартири АДРЕСА_4 порушує права третьої особи ОСОБА_4

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, з відповідача ОСОБА_2 слід стягнути в користь позивача витрати по сплаті судового збору у розмірі 94,10 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 31, 57-60, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 182, 317, 319, 321, 328, 331, 332, 344, 376, 382, 383, 392 ЦК України, ст. ст. 1, 50, 151, 152, 177, 179 ЖК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_2, з участю третіх осіб: Інспекції ДАБК у Львівській області, Львівської міської ради, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про демонтаж самовільно здійсненої прибудови задовольнити.

Зобов'язати ОСОБА_2 за власні кошти демонтувати самовільну добудову до квартири №3 в будинку №2 на вул. Ліській у м. Львові, відбудувати туалет квартири №4 в будинку №2 на АДРЕСА_1 будинку №2 на вул. Ліській привести у попередній стан та впорядкувати територію з відновленням благоустрою.

У випадку невиконання ОСОБА_2 рішення суду у добровільному порядку, виконати демонтаж підрядною будівельною організацією, а витрати покласти на відповідача.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради 94,10 гривень витрат по сплаті судового збору.

У зустрічному позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 районної адміністрації Львівської міської ради, Львівської міської ради, з участю третіх осіб: Інспекції ДАБК у Львівській області, ОСОБА_4, Управління архітектури Львівської міської ради, ЛКП «Навколо базару», ОСОБА_3 про визнання права власності відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.