Провадження №22-ц/784/3063/15
Головуючого першої інстанції: Кокарєва В.В.
Категорія - 20 Доповідач апеляційної інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України 14 грудня 2015 р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого: Галущенка О.І.

суддів: Самчишиної Н.В.

ОСОБА_2

із секретарем

судового засідання: ОСОБА_3

з участю:

позивачки - ОСОБА_4

відповідачів ОСОБА_5 та

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за

апеляційною скаргою

ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17. 11. 2015 р., у справі за

позовом

ОСОБА_4 та ОСОБА_7 до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( третя особа - ОСОБА_8), про визнання договору купівлі - продажу житлової квартири недійсним в частині ціни,

встановила:

30. 09. 2015 р. ОСОБА_4 та ОСОБА_7 звернулися з позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 ( третя особа - ОСОБА_7 М.) про визнання договору купівлі - продажу житлової квартири недійсним в частині ціни.

Позивачі зазначали, що 14.12.2009 р. вони продали належну їм на праві часткової власності квартиру АДРЕСА_1 відповідачам за 31000 дол. США, що на час продажу було еквівалентно 247380 грн.

Зазначена в договорі купівлі-продажу від 14.12.2009 р. ціна продажу в 24432 грн. є недійсною, оскільки відповідно до розписки складеної в той же день відповідачами було передано в рахунок купівлі-продажу 31000 дол. США.

Посилаючись на невідповідність угоди в частині ціни, позивачі просили про задоволення позову.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17. 11. 2015 р. постановлено про відмову у задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі позивачка ставить питання про скасування рішення, як незаконного і ухвалення нового про задоволення позову, посилаючись на необгрунтованість висновків суду і порушення норм процесуального та матеріального права.

Перевіряючи законність та обгрунтованість рішення в межах оскарження, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з таких підстав.

Так, відповідно до положень ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (статті 203, 215-216, 228-235 ЦК).

При цьому, право на такий позов, відповідно до ч. 1 ст. 15, ч.1 ст. 16 ЦК України, виникає лише в разі порушення недійсною угодою особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з вимогами ст. 638 ЦК правочин (договір) вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до приписів ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до вимог цивільного законодавства.

Договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення і державній реєстрації - з моменту державної реєстрації (ч. 3 ст.640 ЦК в редакції на час укладення угоди.)

З матеріалів справи та тексту оспорюваного договору вбачається, що його предметом є відчуження обєкта нерухомості, договір нотаріально посвідчений та здійснена його державна реєстрація.

Згідно з приписами ч. 1 ст. 627 ЦК України сторони є вільними у визначенні умов договору відповідно до вимог цього кодексу.

Виходячи з цих приписів сторони добровільно на свій розсуд визначили ціну договору та інші його істотні умови.

В позовній заяві позивачі не зазначили і в судовому засіданні не навели обставин, які мають свідчити про недійсність цих умов, відповідно до підстав недійсності угод, визначених Цивільним кодексом.

Крім того, вони не посилалися на обставини, які свідчать про порушення їх субєктивних цивільних прав внаслідок укладення оспорюваної угоди.

Суд повно та всебічно дослідив зазначені обставини спору, дав належну юридичну оцінку наданим доказам та прийшов правильного і обґрунтованого цими доказами висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним, ухваливши законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги про фактичне отримання за угодою значно більшої суми, ніж та, що зазначена в тексті договору, не впливають на дійсність цієї угоди, а посилання на фіктивність угоди в частині ціни також не заслуговують на увагу, оскільки із змісту угоди та її правових наслідків вбачається, що вона укладена з метою настання саме таких правових наслідків, які закріпленні у її тексті.

При цьому не встановлено доказів порушення прав позивачів в момент укладення цієї угоди, що є обовязковою умовою для визнання її недійсною.

Інші доводи апелянта також не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду щодо відсутності підстав для визнання угоди дійсною.

Встановлене не дає підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 311, 314-315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 17. 11. 2015 р.- залишити без зміни.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але з цього часу на протязі двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий: О.І. Галущенко

Судді: Н.В. Самчишиної

ОСОБА_2