З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 грудня 2015 року Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі
головуючої судді Сарай А.І.
при секретарі Шкіря І.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області про примусове зняття з реєстрації,
ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 та Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області про примусове зняття з реєстрації. В позовній заяві зазначила, що у березні 1994 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Ужгородського міськрайнного суду від 14.08.2012 р. між ними розірвано. Відповідач ще до розірвання шлюбу припинив проживати у ІНФОРМАЦІЯ_1, і на даний час його реєстрація у вказаній квартирі перешкоджає їй повноцінно розпоряджатися даним майном. На даний час відповідач вже більше трьох років не проживає за вказаною адресою і добровільно знятися з реєстрації не бажає.
Позивачка в судове засідання не зявилася. Подала до суду письмову заяву відповідно до якої уточнила позовні вимоги та просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом у квартирі АДРЕСА_1, в якій він не проживає більше трьох років. Просить розглянути справу без її участі та не заперечує проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений через оголошення у пресі, а тому суд розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Представник Ужгородського міського сектору ДМС України в Закарпатській області в судове засідання не зявився. Начальник установи надіслав до суду письмове клопотання відповідно до якого просить розглянути справу без їхньої участі.
Зі згоди позивачки, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України, згідно з якими у разі неявки в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Враховуючи, що сторони у судове засідання не зявилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, що позивачці ОСОБА_1 на праві приватної, спільної, сумісної власності належить квартира АДРЕСА_2 (Капушанська) в м. Ужгород.
Рішенням Ужгородського міськрайнного суду від 14.08.2012 р. шлюб укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано.

Відповідач ОСОБА_2 у зазначеній квартирі не проживає більше трьох років, що стверджується заявою позивачки.

Згідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України.

Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло-житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника жилого будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Як встановлено судом відповідач ОСОБА_2 не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_2 більше трьох років, і будь-яких поважних причин, які б перешкоджали йому проживати у даній квартирі не наведено, а тому його слід визнати таким, що втратив право на проживання в квартирі, що належить позивачці.

Водночас, суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. У разі якщо особа з поважної причини не може самостійно звернутися до органу реєстрації, зняття з реєстрації може бути здійснено за зверненням іншої особи на підставі доручення, посвідченого в установленому порядку.

У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивачки судові витрати в сумі 243.6 грн. сплаченого судового збору.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. 41 Конституції України, ст.ст. 16, 379, 382, 383, 386, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вибір місця проживання в Україні» суд,

Р І Ш И В:

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право на житло в квартирі АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три) гривні 60 копійок сплаченого судового збору.

Заочне рішення може бути переглянуто Ужгородським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Закарпатської області через Ужгородський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Головуюча Сарай А.І.