У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 31 січня 2011 року на підставі договору купівлі-продажу він придбав житловий будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1, проте в ньому проживали та були зареєстровані за згодою попереднього власника, ОСОБА_5, його мати, ОСОБА_2, сестра, ОСОБА_3, та брат, ОСОБА_4, а 2 лютого

2011 року, без згоди позивача, у будинку зареєструвалася його сестра, ОСОБА_6 Оскільки власник будинку змінився, а відповідачі не є членами його сім'ї, договір найму з ними не укладався, тому позивач просив визнати відповідачів такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року змінено, виключно з його мотивувальної частини висновок суду про те, що між сторонами із січня 2011 року фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення, яке належить особі на праві приватної власності, на невизначений строк, та посилання на ст. ст. 168, 169 ЖК України.

В іншій частині рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, встановивши, що сторони не були членами однієї сім'ї, між сторонами із січня 2011 року фактично склалися стосунки договору найму житлового приміщення на невизначений строк, в межах дії якого згідно з ч. 3

ст. 168 ЖК України позивач не може просити визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а договір найму може бути розірваний з послідуючим виселенням відповідачів на підставі ст. 169 ЖК України, про що позивач не ставив питання у позовній заяві, дійшов висновку, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушеного права, тому позовні вимоги є незаконними і необґрунтованими та в їх задоволенні слід відмовити.

Змінюючи рішення суду першої інстанції в частині існування між сторонами фактичних договірних відносин договору найму, апеляційний суд виходив із того, що згідно зі ст. 161 ЖК України плата за користування жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, є суттєвою умовою договору, тому в розумінні ч. 1 ст. 638 ЦК України без досягнення згоди сторін з цієї умови не можна вважати договір найму укладеним, а відтак - протилежний висновок суду не ґрунтується на нормах матеріального права і суперечить обставинам справи, тому вказівку на цю обставину та посилання на ст. ст. 168, 169 ЖК України слід виключити з рішення суду шляхом його зміни.

В іншій частині апеляційний суд вважав обґрунтованим висновок суду першої інстанції про необґрунтованість позовних вимог виходячи з того що позивач заперечує, що відповідачі не є членами його сім'ї, членами сім'ї

ОСОБА_5, заперечує також факт укладення договору найму жилого приміщення як з ним, так і з ОСОБА_5, на інший юридичний статус відповідачів по відношенню до належного йому жилого будинку не посилається та правову підставу для задоволення позовних вимог не наводить, отже висновок суду першої інстканції про відмову в позові є таким, що відповідає обставинам справи і ґрунтується на вимогах закону.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Скадовського районного суду Херсонської області від 29 травня 2015 року та рішення апеляційного суду Херсонської області від 17 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко