Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Карпенко С.О., Мостової Г.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, який мотивував тим, що 15 липня 2014 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_4 передав ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 11 000, 00 доларів США зі строком повернення до 25 липня 2014 року. У визначений строк дані грошові кошти позивачу повернуто не було. Оскільки відповідач взяті на себе зобов'язання з повернення коштів не виконує, ОСОБА_4 просив стягнути з відповідача суму заборгованості (з урахуванням курсу НБУ) в розмірі 274 518, 18 грн - основний борг та пеню за період з 25 липня 2014 року по 10 лютого 2015 року - 551 781, 53 грн, а всього 826 299,71 грн.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики грошей від 15 липня 2014 року в загальній сумі 546 491,00 грн, з яких: сума основного боргу - 11 000, 00 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 10 лютого 2015 року 273 245,50 грн, пеня - 273 245,50 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків місцевого та апеляційного судів, обґрунтовано викладених в мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, визначившись належним чином з характером спірних правовідносин, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення, дійшов до обґрунтованого висновку про те, що письмовий договір є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики і підтверджує передачу грошей позикодавцем позичальнику. При цьому факт підписання договору саме ОСОБА_5 жодним чином не спростовано. Договір позики від 15 липня 2014 року недійсним не визнаний.

Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача суми заборгованості за договором позики. Крім того, суд першої інстанції, виходячи із засад справедливості та розумності в силу ч. 3 ст. 551 ЦК України правомірно зменшив розмір пені, передбаченої п. 4.5 договору позики, яка підлягає стягненню із відповідача.

Доводи касаційної скарги про те, що між сторонами насправді укладено договір доручення є безпідставними та спростовуються матеріалами справи, зокрема, договором позики від 15 липня 2014 року.

Інші доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій.

За таких обставин, правові підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,-

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 20 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова