АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/6474/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3876/15Головуючий у 1-й інстанції Шевська О. І. Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області у складі:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.

Суддів: Дряниці Ю.В., Чумак О.В.

при секретарі: Філоненко О.В.

за участю позивача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_2

на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкового банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») посилаючись на те, що 10.12.2014 року між ним та відповідачем був укладений договір-заява № 300131/110529/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 5 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс на банківський рахунок 5000,00 доларів США. 04.06.2014 року між ним та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заявка № 331832/105484/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс на банківський рахунок 100,00 євро. 28.04.2015 року та 12.05.2015 року ОСОБА_2 звертався до відповідача з вимогою про повернення сум банківських вкладів, проте отримав відмову. У зв'язку з чим, з урахуванням наданих уточнень, позивач прохав: стягнути з відповідача на його користь 5187,97 доларів США і 100,00 євро, відсотки в сумі 287,35 доларів США та 5,01 євро та три відсотки річних у сумі 78,36 доларів США та 1,35 євро, всього на загальну суму 365,71 доларів США та 6,36 євро та моральну шкоду в сумі 500000 грн.

Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про повернення строкового вкладу та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Роз'яснено порядок оскарження заочного рішення.

З цим рішенням не погодився позивач, який, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення місцевим судом норм матеріального та процесуального права, подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В обґрунтування доводів скарги зазначає, що судом було порушено розумність строку розгляду справи, а ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», на який посилався місцевий суд при постановленні оскаржуваного рішення, на думку апелянта, не підлягає до застосування, оскільки на момент подачі позову тимчасова адміністрація у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» введена не була.

У надісланих суду письмових запереченнях представник АТ «Банк «Фінанси та Кредит» прохав у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Зазначає, що постановою Правління НБУ №612 від 17.09.2015р. Банк відповідача віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію, а постановою від 17.12.2015р. відкликано банківську ліцензію та визначено щодо ліквідації Банку.

Вказує, що чинним законодавством, зокрема, ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» установлено спеціальний порядок задоволення вимог кредиторів після прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Банку, а задоволення таких вимог кредиторів здійснюється за участю Фонду гарантування вкладів фізичних осіб через відповідні позасудові механізми,передбачені чинним законодавством України.

Вимоги про відшкодування моральної шкоди вважають безпідставними, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та у даному випадку мають місце договірні правовідносини між сторонами, а укладеним договором не передбачена можливість відшкодування моральної шкоди.

У судовому засіданні позивач доводи, наведені в апеляційній скарзі, підтримав та прохав її задовольнити.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення позивача, дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає в повній мірі.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 10.12.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заява №300131/110529/5-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» строком на 5 місяців в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс на банківський рахунок 5000,00 доларів США (а.с.10).

04.06.2014 року між ОСОБА_2 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір-заявка №331832/105484/370-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» строком на 370 днів в іноземній валюті, відповідно до умов якого позивач вніс на банківський рахунок 100,00 євро (а.с.11).

Пунктом 6 вказаних договорів передбачено, що після закінчення строку, визначеного п.1 цього Договору - заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, строки та на умовах передбачених положеннями п.5.2 Основних умов.

28.04.2015 року та 12.05.2015 року ОСОБА_2, після закінчення строку розміщення депозитів, звернувся до відповідача з вимогою про повернення сум банківських вкладів, проте отримав відмову (5-6).

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 12.05.2015 року по 12.05.2015 року наявність основного боргу у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед ОСОБА_2 складає 5181,97 доларів США (а.с.7).

Відповідно до виписки по особовому рахунку за період з 12.05.2015 року по 12.05.2015 року наявність основного боргу у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» перед ОСОБА_2 складає 100,00 євро(а.с.8).

Місцевим судом установлено, що постановою Правління Національного Банк України від 17.09.2015 року №612 ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 17 вересня 2015 р. №171 запроваджено тимчасову адміністрацію в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» строком на три місяці, з 18.09.2015 року по 17.12.2015року та делеговано повноваження тимчасового адміністратора Банку.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції правомірно виходив із того, що ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетним у правовідносинах, що мають місце у даному випадку та ним передбачений спеціальний порядок для задоволення вимог кредиторів. Окрім того, ні законом ні договором не передбачено стягнення моральної шкоди внаслідок неналежного виконання договірних зобов'язань по договору банківського вкладу.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 629 ЦК України, договір є обов'язковим до його виконання.

Згідно вимог чинного законодавства України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та у встановлений у зобов'язанні строк (термін) його виконання (ст.ст.526, 527, 530 ЦК України).

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання (ст.625 ЦК України).

Статтею 525 ЦК України встановлено заборону односторонньої відмови від зобов'язання або односторонньої зміни його умов, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

За приписом статті 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання.

За нормою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Договір банківського вкладу, як зазначено у ст. 1060 ЦК України , в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин між сторонами, укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

У відповідності до ч.1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону України ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

За змістом ч.1 ст.26 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку.

Згідно ст.28 Закону Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх уповноваженим представникам чи спадкоємцям у національній валюті України з наступного робочого дня після затвердження виконавчою дирекцією Фонду реєстру вкладників для здійснення виплат гарантованої суми відшкодування (ч.1).

Фонд здійснює виплату гарантованих сум відшкодування через банки-агенти, що здійснюють такі виплати в готівковій або безготівковій формі (за вибором вкладника) (ч.2).

Як убачається з долучених до заперечень відповідача копій документів, постановою Правління НБУ №898 від 17.12.2015р. відкликано банківську ліцензію та визначено щодо ліквідації ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Статтею 36 спеціального Закону, передбачено, зокрема, що з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення (ч.1 ст.36).

На період тимчасової адміністрації усі структурні підрозділи, органи та посадові особи банку підпорядковуються у своїй діяльності Фонду та уповноваженій особі Фонду в межах повноважень, встановлених цим Законом та делегованих Фондом, і діють у визначених Фондом/уповноваженою особою Фонду межах та порядку ч.2 ст.36.

Правочини, вчинені органами управління та керівниками банку після початку процедури виведення Фондом банку з ринку, є нікчемними (ч.3).

Частиною 5 ст.36 Закону, встановлено, зокрема, що під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, нарахування відсотків за зобов'язаннями банку перед вкладниками та кредиторами.

Аналізуючи положення ст.36 даного Закону, колегія судів погоджується з висновком місцевого суду про те, що виплата коштів за вкладами, строк дії договорів за якими закінчився до введення тимчасової адміністрації, а також коштів на банківських рахунках здійснюється Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в порядку, встановленому цим законом.

З банківської Виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 26.10.2015р. по 24.12.2015р. вбачається, що, згідно реєстру №1 від 25.11.2015р. позивачу через АТ «Ощадбанк» виплачено 3360,68 дол. США (залишок склав 11821,29 дол. США).

З банківської Виписки по особовому рахунку ОСОБА_2 за період з 30.10.2015р. по 24.12.2015р. вбачається, що, згідно реєстру №1 від 25.11.2015р. позивачу через АТ «Ощадбанк» виплачено 107,51 євро (залишок 0,00).

З урахуванням вищевикладеного колегія суддів приходить до висновку, що місцевий суд правомірно відмовив ОСОБА_2 у задоволенні позову, оскільки з моменту введення в Банку Тимчасової адміністрації, дані правовідносини регулюються спеціальним законом, яким передбачена процедура повернення суми вкладу.

Також, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про відмову у стягненні моральної шкоди, оскільки вона не передбачені ні законом, ані договором.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення місцевим судом розумності строку розгляду справи не може бути підставою для скасування по суті правильного судового рішення.

Доводи скарги стосовно того, що на момент подачі позову в банку не була введена тимчасова адміністрація, а тому відносини між позивачем та Банком не регулюються ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а він як потерпіла сторона має право на виплату відсотків по депозиту, 3% річних, повернення коштів в іноземній валюті та відшкодування реальних збитків, є необґрунтованими та не заслуговують на увагу, виходячи з вищевикладеного.

З огляду на наведені норми, судом не може бути задоволено позов до Банку, оскільки відповідач позбавлений можливості вчиняти будь-які управлінські дії та вчиняти правочини.

Таким чином, апеляційна скарга не містить нових засобів доказування, а її доводи не спростують висновків суду першої інстанції.

Суд першої інстанції повно та об'єктивно встановив фактичні обставини справи і дав їм належну правову оцінку, дослідив надані сторонами докази, на підставі яких дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

З огляду на те, що рішення суду відповідає вимогам закону, зібраним по справі доказам, обставинам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія суддів не вбачає.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, ст.315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 09 листопада 2015 року, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: /підпис/ Т.О. Кривчун

СУДДІ: /підпис/ Ю.В. Дряниця

/підпис/ О.В. Чумак

ЗГІДНО:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області Т.О. Кривчун