Справа № 465/3451/15 Головуючий у 1 інстанції: Мартинишин М.О.
Провадження № 22-ц/783/7341/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого Мусіної Т.Г.

суддів Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря Фейір К.О.

з участю: позивача ОСОБА_2-О.М. та її представника адвоката

ОСОБА_3,

відповідачів ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх представника адвоката

ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на частку у квартирі та визнання частково недійсним витягу про реєстрацію права власності,-

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання права власності на частку у квартирі та визнання частково недійсним витягу про реєстрацію права власності, в якому просила:

- визнати за нею право власності на ? частку у квартирі АДРЕСА_1;

- визнати частково недійсним витяг про реєстрацію права власності № 27821690 від 29.10.2010р. на квартиру АДРЕСА_2, зареєструвати за співвласниками, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 по ? частини квартири АДРЕСА_3.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що вона була співвласником АДРЕСА_4. Згідно договору купівлі-продажу від 05.10.2010р. вказану квартиру було продано за 82 038 грн. Продавцями квартири за цим договором були ОСОБА_2-О.М., ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_10, ОСОБА_9, ОСОБА_11, ОСОБА_12 Зазначає, що вона надала дозвіл на продаж квартири АДРЕСА_5 та дозвіл на придбання квартири АДРЕСА_6. Вказує, що вона та відповідачі, а також їхній неповнолітній син ОСОБА_9 мали бути співвласниками квартири АДРЕСА_6, свою частку від реалізації квартири АДРЕСА_7 вона вклала в придбання нової квартири. Проте у 2015 році позивачка дізналась, що власниками квартири АДРЕСА_8 є ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 кожен по 1/3 частини квартири, а вона зареєстрована у ній як піднаймач. Посилаючись на те, що їй має належати ? частини спірної квартири, просила задовольнити її позов на підставі ст. 392 ЦК України.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року позов ОСОБА_7 задоволено та ухвалено:

- визнати за ОСОБА_8 право власності на ? частку у квартирі АДРЕСА_2;

- визнати частково недійсним витяг про реєстрацію права власності № 27821690 від 29.10.2010р. на квартиру АДРЕСА_2.

- зареєструвати за співвласниками ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 по ? частини квартири АДРЕСА_2.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_4

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Зокрема зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що позивач не є стороною договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 від 12.10.2010р., тому не вправі його оскаржувати. Крім цього посилається на те, що вказаний договір купівлі-продажу укладався в присутності позивачки, якій було розяснено його суть та умови, а тому їй було відомо про те, що вона не є співвласником спірної квартири. Вказує, що позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із даними позовними вимогами. Також зазначає, що рішенням суду порушені права та інтереси неповнолітнього ОСОБА_9, проте орган опіки та піклування не був залучений до справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які зявились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст.. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню: рішення суду підлягає скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте вказаним вимогам рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позов про визнання за ОСОБА_2-О.М. права власності на ? частину спірної квартири, суд виходив з того, що про це була усна домовленість між позивача та відповідачів, яку останні порушили та приховали від позивача інформацію при укладенні договору купівлі-продажу.

При ухваленні рішення суд керувався статтями 321, 328, 383, 392 ЦК України.

Проте погодитись з таким висновком суду не можна, оскільки суд дійшов його внаслідок порушення норм матеріального і процесуального права.

Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку встановленим законом.

Відповідно до ст.. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності., якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За змістом зазначеної статті рішення суду про задоволення позову з передбачених нею підстав не породжує в позивача право власності, а підтверджує таке наявне в нього право власності, яке виникло раніше і з інших передбачених законом підстав, однак у звязку з його оспоренням або невизнанням іншою особою виникла потреба в його підтвердженні.

Таким чином позивачем у позові про визнання права власності в порядку ст. 392 ЦК України є особа, яка вже є власником.

З матеріалів справи вбачається, що позивач ОСОБА_2-О.М. та інші пять осіб, в тому числі відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діяла від імені малолітнього співвласника ОСОБА_9, як співвласники трикімнатної квартири АДРЕСА_9 загальною площею 65,9 кв.м., що була набута ними безоплатно в порядку приватизації державного житлового фонду, на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу 05 жовтня 2010р. продали вказану квартиру гр.-ці ОСОБА_13 за 82 038 грн., які були одержані продавцями, в тому числі і ОСОБА_2-О.М. до підписання цього договору, що зафіксовано у пункті 5 вказаного договору (а.с. 5-6).

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

На підставі договору купівлі-продажу від 12 жовтня 2010р., посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за № 3413, відповідачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 та їх малолітній син ОСОБА_9 купили в рівних частках, тобто по 1/3 частці кожний, квартиру АДРЕСА_10, що складається з двох кімнат житловою площею 27,9 кв.м. та кухні, загальною площею 45,1 кв.м., комора в підвалі площею 3,0 кв.м. (а.с. 23).

Право власності кожного із цих власників зареєстровано в державному реєстрі 29.10.2010р., що підтверджується витягами про державну реєстрацію прав (а.с. 25-27).

Позивач ОСОБА_2-О.М. за цим договором купівлі-продажу від 12 жовтня 2010р. право власності на частку у двохкімнатній квартирі по вул. Науковій 102/29 не набувала, договір купівлі-продажу від 12 жовтня 2010р. не оспорювала у встановленому порядку та не вимагала визнання його недійсним в частині визначення кола покупців та переведення на неї прав та обовязків покупця ? частини вказаної квартири з часу його укладення у звязку з вкладанням її коштів у придбання вказаної квартири.

Відповідачі заперечують існування усної домовленості про придбання позивачкою ? частки у спірній квартирі на час її покупки, посилаючись на те, що існувала інша домовленість про довічне утримання позивачки та забезпечення її житлових прав у спірній квартирі без оформлення на позивачку права власності, що ними було дотримано.

В судовому засіданні апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_4 визнав той факт, що належні позивачці гроші одержані ОСОБА_2 І-О.М. від продажу її частки квартири АДРЕСА_11 були використані для придбання спірної квартири та що між сторонами ведуться перемовини про врегулювання спору іншим шляхом.

Оскільки спір за позовом ОСОБА_2-О.М. про визнання за нею права власності фактично стосується набуття нею права власності на ? частину спірної квартири, якого згідно договору купівлі-продажу квартири вона не має, застосовані судом норми матеріального права не регулюють правовідносини, що виникли між сторонами, договір купівлі-продажу квартири від 12 жовтня 2010р. в частині кола власників та їх часток у праві власності є чинним, колегія суддів вважає, що правові підстави для задоволення позову відсутні.

Виходячи з викладеного та враховуючи допущені судом порушення норм матеріального і процесуального права у вирішенні вимог про набуття права власності на частку у квартирі, які призвели до неправильного вирішення справи, рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись п.2 ч.1 ст.307, п.4 ч.1 ст. 309, ч.2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_7 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа Відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції про визнання за ОСОБА_8 права власності на ? частку у квартирі АДРЕСА_2; визнання частково недійсним витягу про реєстрацію права власності № 27821690 від 29.10.2010р. на квартиру АДРЕСА_2 та про реєстрацію за співвласниками ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_9 по ? частини квартири АДРЕСА_12 відмовити.

Стягнути із ОСОБА_7 на користьОСОБА_4 267 (двісті шістдесят сім) грн. 31 коп. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання рішенням апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

ОСОБА_15