У Х В А Л А

Справа № 183/5589/15

№ 2-з/183/98/15

22 вересня 2015 року м.Новомосковськ

Суддя Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області Парфьонов Д.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову,

встановив:

в провадження судді Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області 22 вересня 2015 року передано справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.

В переданій судді цивільній справі наявна заява ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі, зареєстрована судом 28 серпня 2015 року, згідно якої позивач просив вжити заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на транспортний засіб автомобіль CHEVROLET AVEO (хечбек), сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2.

Заява обґрунтована тим, що відповідач не визнає права власності позивача, користується автомобілем на власний розсуд, вважає себе власником автомобіля одноособово, не бажає виплати ? частини автомобіля та неодноразово виказував наміри про його продаж без згоди позивача, такі дії відповідача свідчать про існування реальної загрози відчуження майна, і дії відповідача ускладнять виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали заяви про забезпечення позову, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні заяви позивача з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 151, 152 ЦПК України забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Заявляючи вимоги про необхідність накладення арешту на майно автомобіль CHEVROLET AVEO (хечбек), сірого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1, 2008 року випуску, зареєстрований за ОСОБА_2 відповідач не вказує обґрунтування необхідності застосування заявлених заходів забезпечення позову, вказуючи лише на існування можливості відчуження майна на користь третіх осіб. Самі лише посилання позивача на твердження відповідача про можливість відчуження майна без надання доказів в обґрунтування такої можливості, з урахуванням положень ч.4 ст.60 ЦПК України не є належним доказом.

Окрім того, суду не надано належних та допустимих доказів належності майна, на яке просить накласти арешт позивач відповідачу і задоволення судом заяви без дослідження означених доказів може призвести до порушення прав третіх осіб, які не є стороною у справі.

Крім того, подана заява не містить належних доказів та аргументів на підтвердження того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Посилання відповідача на те, що позивач не обмежений у своєму праві власності, а тому є висока вірогідність здійснення дій, спрямованих на відчуження майна, як обґрунтування необхідності забезпечення позову суд не приймає до уваги, як безпідставні.

Керуючись ст.ст. 151, 152 ЦПК України, суддя, -

ухвалив:

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Новомосковський міжрайонний суд Дніпропетровської області шляхом подання апеляційної скарги протягом 5-ти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Д.О. Парфьонов