Справа № 371/1134/15-ц Головуючий у І інстанції Поліщук А. С.
Провадження № 22-ц/780/6171/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 26 24.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Даценко Л.М.,

суддів Савченка С.І., Гуля В.В.,

при секретарі Петленко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У червні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до Миронівського районного суду Київської області із зазначеним позовом до ОСОБА_2, посилаючись на те, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 15.06.2012 року останній отримав кредит у розмірі 5290,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні даного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно правил якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач у порушення ст. ст. 509, 526, 530, 1050, 1054 ЦК України та умов договору належним чином не виконав зобов'язання за вказаним договором і станом на 28.02.2015 року його заборгованість становить 14424,53 грн., яка складається з наступного: 5470,13 грн. - заборгованість за кредитом; 6141,33 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 663,07 грн. штраф (процентна складова).

Тому позивач просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором від 15.06.2012 року у розмірі 14424,53 грн. та судовий збір.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

У апеляційній скарзі позивач просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права, яке полягає в тому, що суд в порушення вимог ст. ст. 6, 11, 627, 629, 634, 638, 639 ЦК України не звернув уваги на те, що даний кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою і містить всі істотні умови, необхідні для його укладення, зміст умов кредитного договору є чітким і зрозумілим для сторін, договір підписаний позивачем та відповідачем. Про ознайомлення та згоду відповідача з Умовами надання кредиту свідчить зміст підписаної ним заяви позичальника.

Також судом першої інстанції безпідставно не взято до уваги як доказ Тарифи та Умови та Правила, оскільки на них відсутній підпис відповідача. Даний договір, який є предметом даного судового розгляду, є договором приєднання. Оскільки Умови та Правила є публічною офертою, в яку зміни не вносяться, то слід прийти до висновку, що підпис для них не обовязковий.

Крім того, судом порушені такі норми та принципи процесуального права: рівності перед законом і судом (ст. 5 ЦПК України), змагальність сторін (ч. 3 ст. 10 ЦПК України), диспозитивність цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК України), а також ст. ст. 60, 212 ЦПК України.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Проте, зазначені вимоги закону залишилися поза увагою суду першої інстанції.

Так, вирішуючи даний спір, суд виходив з того, позивачем не надано доказів отримання відповідачем кредитної картки, доказів, що підтверджують погоджений із відповідачем розрахунок відсоткової ставки за користування кредитом, і дійшов висновку, що позов не ґрунтується на наявних у матеріалах справи належних та допустимих доказах, а тому в задоволенні позову слід відмовити.

Однак, з такими висновками суду повністю погодитись не можливо, оскільки вони не відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та умов цього Кодексу, належними сторонами та у строк його виконання.

За правилами ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За правилами ч.1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно п. п. 1.1.1.45, 1.1.1.46 Умов надання банківських послуг кредит (кредитна лінія, кредитний ліміт) розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, обумовлений в договорі, на умовах платності та повернення.

Кредитна карта платіжна карта з установленим кредитним лімітом.

Встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами договору від 15.06.2012 року відповідач отримав кредит у розмірі 5290,13 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 27,6% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Щодо зміни кредитного ліміту банк керується пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до пункту 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою, затверджених наказом № СП-2010-256 від 06.03.2010 року та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком договір, що підтверджується його підписом у заяві. При укладенні даного договору сторони керувалися ч. 1 ст. 634 ЦК України, згідно правил якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Позивач взяті на себе зобов'язання виконав в повному обсязі, а відповідач у порушення ст. ст. 509, 526, 527, 530, 530, 1050, 1054 ЦК України та умов договору належним чином не виконав зобов'язання за вказаним договором і станом на 28.02.2015 року його заборгованість становить 14424,53 грн., яка складається з наступного: 5470,13 грн. - заборгованість за кредитом; 6141,33 грн. - заборгованість по процентах за користування кредитом; 1650,00 грн. заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн. штраф (фіксована частина) та 663,07 грн. штраф (процентна складова).

На підтвердження зазначених обставин позивач надав суду копію анкети-заяви відповідача про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, копію тарифів по престижним карткам Visa, Умови та Правила надання банківських послуг, розрахунок заборгованості за кредитним договором від 15.06.2012 року, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки клієнта ОСОБА_2 (картрахунок 145652 від 23.08.13), (а. с. 4-36, 51-55).

Із розрахунку заборгованості за кредитним договором від 15.06.2012 року, укладеним між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_2, убачається, що станом на 28.02.2015 року заборгованість за кредитом складає 5470,13 грн., заборгованість по процентах за користування кредитом - 6141,33 грн.

На зазначені обставини суд уваги не звернув, не дав їм належної правової оцінки, а також не звернув уваги на те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на спростування позовних вимог.

Також суд не звернув уваги на вимоги ст. 204 ЦК України, за правилами якої правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

На підтвердження доводів апеляційної скарги позивач надав суду апеляційної інстанції опис транзакції по даному договору, із якого вбачається, що відповідач здійснював операції щодо поповнення картки, видачі наявних коштів, оплати товарів та послуг та користувався іншими кредитними послугами, наданими йому позивачем за даним договором.

За таких обставин, оскільки в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідач не підписував кредитний договір, укладений між сторонами 15.06.2012 року, і що він визнаний судом недійсним у встановленому законом порядку, то суд дійшов безпідставного висновку про відмову в позові.

Таким чином, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, рішення суду ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія судів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 02 вересня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованість за кредитним договором № б/н від 15 червня 2012 року у розмірі 14424,53 грн. (чотирнадцять тисяч чотириста двадцять чотири грн. 53 коп.), яка складається з: 5470,13 грн. - заборгованість за кредитом, 6141,33 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1650 грн. заборгованість за пенею та комісією, штраф у розмірі 1163,08 грн. та 511,56 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді