Справа № 454/3381/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 грудня 2015 року Сокальський районний суд Львівської області у складі:

головуючого - судді Пахут С. О. ,

при секретарі Кривіцькій М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Сокалі, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики,

в с т а н о в и в:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася в суд та просить стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 борг за договором позики у розмірі 240 000грн.

Свої вимоги мотивує наступним.

01.11.2008р. між позивачем ОСОБА_5 та ОСОБА_2, в присутності відповідача ОСОБА_3, як поручителя, було укладено договір позики у формі розписки.

Відповідно до даного договору позивачка передала ОСОБА_2 позику для особистих сімейних потреб в розмірі 6500 доларів США та 13 500 євро зі строком повернення до 01.06.2009р.

Оскільки відповідачі не виконали свої зобов'язання за договорами позики та поруки в повному обсязі, вона змушена звернутись з даним позовом до суду.

В судовому засідання позивач та її представник ОСОБА_6 позов підтримали.

На обґрунтування своїх вимог навели суду обставини, викладені в позові.

Додали, що відповідачі ОСОБА_7 та ОСОБА_4 на ці гроші купили автомобіль та квартиру, які зареєстрували на інших осіб, зокрема: квартиру на ОСОБА_8 автомобіль на ОСОБА_9

Частину боргу ОСОБА_2 систематично щомісяця віддавав позивачці або її матері, а згодом повернення припинив.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечив.

Подав суду заперечення проти позову, в яких зазначив, що кошти, які брав у позивача, ним були повернуті.

Відповідач ОСОБА_3 на неодноразові виклики в судове засідання не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Вимоги ухвали про обовязкову участь в судовому засіданні не виконала.

Подала заперечення проти позову, в яких зазначила, що строк дії договору поруки закінчився, а тому, позов просить відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат ОСОБА_10 проти позову заперечив.

Пояснив, що між ОСОБА_3 та позивачкою не укладався договір поруки, а тому, вона не має жодного відношення до даної позики.

Крім того, вважає, що позивачкою не надано жодних доказів що доводять її правовідносини з нею.

Тому, викладені в позові вимоги є безпідставними.

Також, просить застосувати строк позовної давності.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи.

Подала заперечення проти позову, в яких вказала, що жодного відношення до укладення вищевказаного договору позики не має, а тому, заперечує проти стягнення з неї заборгованості як із солідарного боржника.

Представник відповідача ОСОБА_4 ОСОБА_11 в судовому засіданні позову не визнав.

Жодних пояснень та доказів щодо спростування позовних вимог суду не надав.

Надалі жодного разу в судове засідання не прибув.

Вислухавши сторони, дослідивши докази по справі, суд задовольняє позов з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_2 01.11.2008р. отримав у борг від позивача ОСОБА_1 6500 доларів США та 13 500 євро, що підтверджується долученою до матеріалів справи розпискою від 01.11.2008 року.

Згідно даної розписки відповідач зобов'язувався повернути вказану суму не пізніше 01.06.2009р. Під час укладення даного договору позики була присутня ОСОБА_3, яка виступала поручителем в даному договорі позики та гарантувала виконання зобовязань своїм сином ОСОБА_2 даний факт підтверджується засвідченим особистим підписом ОСОБА_3 на договорі позики та показами свідків.

Проте відповідачі своїх зобов'язань за договорами позики та поруки не виконали в повному обсязі та станом на час розгляду справи решту коштів в сумі 12 000 євро не повернули, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Договір є укладеним з моменту передання грошей.

Згідно із ч.2 ст.1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Дана правова позиція підтверджена Постановою Пленуму ВСУ від 18.09.2013рокув справі №6-63цс13.

За своєю суттю розписка про отримання грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Твердження ОСОБА_2 про повернення даних коштів позивачу згідно розписки в повному обсязі суд не приймає до уваги, оскільки такі не підтверджені жодним доказом.

Крім того, в своїх усних поясненнях ОСОБА_2 не зумів вказати місце і спосіб повернення даних коштів.

В самих в поясненнях - плутався.

Обставини, наведені в усних поясненнях, суперечать один одному.

В судовому засіданні були досліджені письмові докази, долучені позивачем до матеріалів справи, які свідчать про те, що ОСОБА_2 до вересня 2014 року частково погашав заборгованість за даним договором позики.

Так, 29.12.2012р. в магазині «ФОКСТРОТ» був оформлений кредит на імя ОСОБА_2 та придбані товари: ноутбук Note/14-16 SAMSUNG NP-C530, сумка для ноутбука, роутер, акустика, що стверджується фіскальним чеком від 29.08.2012р. та довідкою від 17.04.2015р.

В судовому засіданні встановлено, що дані товари були передані позивачці в рахунок погашення боргу.

Допитана в суді свідок ОСОБА_12 підтвердила факт укладення договору позики та поруки між Позивачем та ОСОБА_2 і ОСОБА_3

Остання також ствердила, що була проти укладення даного договору, але дочка позичаючи кошти ОСОБА_2 запевняла, що останній є порядною людиною з юридичною освітою, а тому, вона впевнена в повернення коштів.

Гроші останній позичав для придбання житла, оскільки одружився і немає де жити. У строки визначені розпискою ОСОБА_2 кошти не повернув, віддавав позику частинами, товарами, а саме: придбав ноутбук для її внука, пилосос. Неодноразово привозив їй кошти або продукти харчування зі села для передачі позивачу на часткове виконання укладеного договору позики.

ОСОБА_2 кожен раз запевняв, що кошти віддасть, просто має деякі фінансові проблеми.

Свідок ОСОБА_13 вказав на те, що ОСОБА_2 неодноразово бував у них вдома, обіцяв повертати кошти частинами, говорив про те, що як тільки покращить своє фінансове становище, погасить суму заборгованості повністю.

Твердження ОСОБА_4 про те, що їй не було відомо про укладення договору позики, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодним доказом.

Відповідно до змісту ст.65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї.

Згідно ч.2 ст.73 СК України стягнення може бути накладено на майно, яке є спільною сумісною власністю подружжя, якщо судом установлено, що договір був укладений одним із подружжя в інтересах сімї і одержане за договором використано на її потреби.

Дані норми закону свідчать проте, що ОСОБА_4 може відповідати своєю часткою майна у спільній сумісній власності подружжя за умови, що договір було укладено в інтересах сімї, а одержане за договором - використано на її потреби в тому числі.

Згідно свідоцтва, шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4в. зареєстровано 24.11.2007р.

ОСОБА_2 в судовому засіданні, як і в своїх запереченнях, не вказав на які цілі використав кошти, отримані за договором позики та не спростував тверджень позивача.

Судом встановлено, що договір позики укладений під час шлюбу, кошти отримані за даним договором використані були на потреби сімї, цінного майна за дані кошти не придбавалось, тому письмової згоди одного з подружжя не надавалось.

Покликання відповідачів на позовну давність, як підставу відмови у позові суд відкидає з огляду на наступне.

ОСОБА_2 зобовязався повернути кошти в сумі 6500 доларів США та 13500 євро до 01.06.2009р.

Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання, в даному випадку повинно було початись з 01.06.2009року.

Згідно зі ст.264 ЦК перебіг строку позовної давності переривається:

1) вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку (часткове повернення боргу);

2) у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників;

3) у разі пред'явлення особою позову, якщо предметом такого позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Дії які свідчать про визнання особою свого боргу або іншого обов'язку є підставою для переривання строку позовної давності.

Після переривання, перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

В період з 01.11.2008р. і по 01.01.2014р. ОСОБА_2 періодично погашав заборгованість.

Так станом на 01.01.2011року заборгованість Позивача становила 4 050 доларів США та 12 350 євро.

З лютого 2011 року по жовтень 2011року ОСОБА_2 щомісячно сплачував по 100 доларів США в рахунок погашення боргу та 29.08.2012р. придбав, в рахунок погашення боргу, ноутбук.

Залишок боргу на кінець 2012 року становить 50 доларів США та 12 350євро.

Останній платіж ОСОБА_2 здійснив в листопаді 2013року в розмірі 100 доларів США.

Станом на 01.01.2014року залишок боргу становив 12 150євро.

Таким чином, у зв'язку із вчиненням Відповідачем дій, що свідчать про визнання ним свого боргу, строк позовної давності перервався та почав свій перебіг з листопада 2013 року, тому не сплив на момент подання даного позову.

Посилання відповідачів на Інформаційний лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013р. №10-70/1/4-13 «Про окремі питання застосування строків позовної давності» та Постанову судових пала у цивільних та господарських справах Верховного суду України від 19.03.2014р. у справі №6-20цс14 є безпідставним, оскільки стосуються перебігу позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту), а саме погашення боргу частинами.

В даному випадку Відповідач зобовязувався згідно розписки повернути всю суму коштів до 01.06.2009р.

Згідно ст. 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно вимог ст.625 ч.2 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно вимог ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у такій самій сумі у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Станом на 30.12.2015р. еквівалент гривні до євро, згідно офіційного курсу НБУ, становить 26,055598грн. за один євро, що стверджується відповідною довідкою.

Беручи до уваги те, що відповідачі порушили свої зобовязання та не повернули ОСОБА_1 позику у встановлений договором строк, суд приходить до висновку, що з них на користь позивача слід стягнути вищезазначену заборгованість.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 215 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 12 000 (дванадцять тисяч) євро, що в еквіваленті до гривні становить 312667 (триста дванадцять тисяч шістсот шістдесят сім) грн. 18коп. боргу та 2400 (дві тисячі чотириста) грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в рівних частинах в дохід держави 726 (сімсот двадцять шість) грн. 67коп. судового збору.

Рішення може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Львівської області через Сокальський районний суд, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення в той самий строк з дня отримання його копії.

Головуючий: С. О. Пахут