Справа № 466/6418/15 Головуючий у 1 інстанції: Кавацюк В.І.
Провадження № 22-ц/783/6523/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 О. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Мельничук О.Я.,

суддів Ніткевич А.В. і ОСОБА_2

при секретарі Куцик І.Б.,

з участю представника ТзОВ «Фармекс» ОСОБА_3, представника ТзОВ «ВестТорг 2» ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс" на ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2015 року по справі за клопотанням Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "ВестТорг-2" про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду,

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Шевченківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2015 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "ОСОБА_5 Торг-2" задоволено частково.

Накладено арешт на нерухоме майно, яке належить на праві власності Товариству з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс", в межах задоволених позовних вимог за рішенням Арбітражного суду Свердловської області Російської Федерації по справі №А60-33749/2014 про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс" (юридична адреса:79068, АДРЕСА_1) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "ВестТорг-2" 7 927 744,38 руб., включаючи суму позики, відсотки за користування позикою, відсотки за користування чужими коштами та державне мито, що еквівалентно за курсом Національного банку України відповідно до офіційного курсу станом на 13 серпня 2015 року сумі 2 607 593,68 грн.

Вищезгадану ухвалу в апеляційному порядку оскаржило Товариство з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс". Вважає ухвалу суду незаконноюю, оскільки така постановлена без врахування доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, не пересвідчився, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову. В апеляційній скарзі просить ухвалу Шевченківського районного суду міста Львова від 28 серпня 2015 року про забезпечення позову скасувати.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ТзОВ «Фармекс» ОСОБА_3, представника ТзОВ «ВестТорг 2» ОСОБА_4, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс" підлягає до задоволення із наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву ТзОВ "ВестТорг -2" про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно відповідача в межах задоволених позовних вимог за рішенням Арбітражного суду Свердловської області, суд першої інстанції прийшов до такого висновку дослідивши наявні в матеріалах справи документи та з"ясувавши дійсні обставини справи.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.394 ЦПК України суд за заявою особи, яка подає клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, може вжити передбачені цим Кодексом заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду такого клопотання, якщо невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду.

Частина 9 ст.395 ЦПК України передбачає, що розгляд питання про вжиття передбачених цим Кодексом заходів забезпечення позову здійснюється відповідно до статей 151-156 цього Кодексу.

Забезпечення позову це заходи припинення дій, які можуть утруднити виконання майбутнього рішення суду чи зробити його виконання неможливим, і повинні гарантувати можливість реалізації позовних вимог у разі задоволення позову, які направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання рішення суду.

Відповідно до ч.1 та ч.3 ст.151 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пунктом 1 ч.1 ст. 152 ЦПК України передбачено, що позов майнового характеру дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Згідно з Роз"ясненнями п. п.1, 4, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" забезпечення позову допускається на будь якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч.4 ст.151 ЦПК), якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Як вбачається із заяви про забезпечення позову, обґрунтовуючи причини, у зв»язку з якими потрібно забезпечити позов, ТзОВ "ОСОБА_5 Торг-2" просило накласти арешт на нерухоме майно відповідача, який, як вважає заявник, з метою уникнення від виконання рішення Арбітражного суду Свердловської області про стягнення 7927744.38 руб. , що еквівалентно за курсом НБУ, відповідно до офіційного курсу станом на 13.08.2015 року сумі 2607593.68 грн., може вжити дії щодо відчуження належного йому нерухомого майна, що призведе до неможливості виконання в майбутньому рішення цього суду, про виконання якого ТзОВ "ОСОБА_5 Торг-2" звернулося з клопотанням до Шевченківського районного суду м.Львова про надання дозволу на його виконання, а відтак до неможливості поновлення порушених прав позивача.

Задовольняючи частково заяву ТзОВ "ОСОБА_5 Торг-2" про забезпечення позову та накладаючи арешт на нерухоме майно ТзОВ "Фармекс" в межах задоволених за рішенням Арбітражного суду Свердловської області Російської Федерації позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до такого висновку з врахуванням положень п.4 ч.1 ст. 394, ч.3 ст. 152 ЦПК України, дослідивши наявні в матеріалах справи документи та з"ясувавши дійсні обставини справи.

На думку колегії суддів такий висновок суду ґрунтується на неповному з»ясуванні судом першої інстанції обставин, які мають значення для вирішення питання про забезпечення позову, судом не з»ясовано обґрунтованість зазначених заявником підстав для забезпечення позову, якими доказами це підтверджується, не зазначено, які обставини вказують на те, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Забезпечивши позов та наклавши арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ТзОВ "Фармекс" в межах задоволених позовних вимог за рішенням Арбітражного суду Свердловсьокї області Російської Федерації, суд першої інстанції не врахував наданої заявником інформації про обсяг нерухомого майна, належного на праві власності ТзОВ «Фармекс», а саме, інформаційної довідки з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Забезпечивши позов та наклавши арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ТзОВ "Фармекс", суд першої інстанції не взяв до уваги те, що ТзОВ "ОСОБА_5 -2" просило накласти арешт на нерухоме майно, зазначивши у заяві конкретні приміщення, а не на все нерухоме майно, належне відповідачу на праві власності.

Як вбачається з оскаржуваної ухвали, суд першої інстанції, всупереч вимогам ч.5 ст. 153 ЦПК України, постановляючи ухвалу про забезпечення позову, не зазначив підстав вжиття заходів забезпечення позову, якими відповідно до ч.3 ст.151 ЦПК України є утруднення чи неможливість виконання рішення суду. Такий висновок суду в оскаржуваній ухвалі відсутній. Суд першої інстанції забезпечив позов, не з»ясувавши наявності підстав для забезпечення виконання рішення Арбітражного суду Свердловської області від 01.10.2014 року.

В оскаржуваній ухвалі суд не зазначив обставин, які б давали суду підстави вважати про можливе утруднення чи неможливість виконання рішення суду, за наявності яких суд прийшов до висновку про необхідність вжиття заходів забезпечення позову.

У відповідності до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначені у заяві ТзОВ "ВестТорг-2" підстави для вжиття заходів забезпечення позову у зв"язку з можливим відчуженням ТзОВ "Фармекс" належних йому на праві власності нежитлових приміщень, що може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення Арбітражного суду Свердловської області Російської Федерації від 01.10.2014 року, є надуманими, недоведеними, без врахування реальної можливості відповідача розпорядитися нерухомим майном загальною площею 42192.5 кв.м, до вирішення клопотання про надання дозволу на примусове виконання рішення спору в судовому порядку.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції не забезпечив повного та всебічного розгляду питання про забезпечення позову та не з»ясував, чи насправді обгрунтованими є підстави для забезпечення позову нерухомим майном, належним на праві власності відповідачу, якими доказами це підтверджується, не з»ясував питання про те, чи не завдасть вжиття таких заходів забезпечення позову збитків та шкоди відповідачу чи іншим особам.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції необгрунтовано вжив заходів забезпечення позову, чим допустив істотні порушення норм процесуального права.

Оскільки оскаржувана ухвала постановлена з порушенням вимог закону, така підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову у задоволенні заяви ТзОВ "ОСОБА_5 Торг-2" про забезпечення позову.

Керуючись ст. 303, п.2 ч.2 ст. 307, ст. 313, п.6 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "Фармекс"- задовольнити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Львова від 28 серпня 2015 року скасувати та постановити нову ухвалу, якою відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю /ТзОВ/ "ВестТорг 2" в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: О.Я.Мельничук

Судді: А.В. Ніткевич

ОСОБА_2