АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/38/15 Головуючий 1 інст. - Нев'ядомський Д.В.
Справа №640/7500/13-ц Доповідач - Макаров Г.О.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіпенка І.С.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна та визначення права користування спільною власністю, та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ПАТ КБ "Меркурій", Державна Іпотечна установа, про розподіл спільного сумісного майна подружжя, припинення спільної сумісної власності, визнання солідарним боржником, стягнення суми, -

встановила:

08 травня 2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, визнання права власності на частину майна та визначення права користування спільної власністю.

ОСОБА_1 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_3 про розподіл спільного сумісного майна подружжя, припинення спільної сумісної власності, визнання солідарним боржником, стягнення ? частини суми, сплаченої за кредитом після розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову ОСОБА_2 вказала, що між нею та відповідачем 29.10.2005 р. був зареєстрований шлюб, який розірваний «14» лютого 2013 р. Від шлюбу мають неповнолітню дитину ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. За час шлюбу подружжям нажито наступне майно:

1) 4-кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1.

2) 2- кімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_2.

Зазначене майно було оформлено на ім'я відповідача. Після укладання шлюбу подружжя мешкало в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 і разом несли трудові та майнові витрати на її утримання.

Позивач вказувала, що квартира АДРЕСА_3 була придбана подружжям в кредит і батьки позивача - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 допомагали коштами на придбання квартири і сплату кредиту.

Крім цього, позивач просила суд встановити порядок користування квартирою за адресою: АДРЕСА_4. Квартира площею 78 м.кв. складається з 2-х кімнат. З урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка знаходиться на її утриманні, ОСОБА_2 просила виділити їй у користування кімнату більшої площі, а іншу кімнату виділити в користування відповідачу.

Заперечуючи проти позову, і обґрунтовуючи свій зустрічний позов, ОСОБА_1 вказав, що 29.10.2005 між ним та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Йому на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належить квартира АДРЕСА_1 м. Харкова. Право власності на вказану квартиру він набув в 1998 році, до укладення шлюбу з ОСОБА_2 , яка у вказаній квартирі ніколи не проживала.

Сторонами в період шлюбу на ім'я ОСОБА_1 в АКБ "Меркурій", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій" за договором про іпотечний кредит в іноземній валюті № 22-12-26, був отриманий кредит у сумі 27860 доларів США на придбання житла (квартири) в будинку, що будувався за адресою: АДРЕСА_7, строком до 04 грудня 2020 року під 13% річних.

У цей самий день з метою забезпечення виконання кредитних зобов'язань між ОСОБА_7 та Банком був укладений договір поруки №22-12-26 від 06.12.2005, відповідно до якого Поручитель зобов'язався солідарно з ОСОБА_1, відповідати за виконання обов'язків за Кредитним договором. Кошти на погашення кредиту надавалися та надаються саме Поручителем, який також являється його батьком.

Того ж дня з метою забезпечення виконання Кредитного договору між ОСОБА_1 та Банком був укладений іпотечний договір №22/2- 15-20, предметом якого були майнові права па іпотечну квартиру робочий №10 (згодом квартира№175), загальною площею 77,3 кв.м., що знаходиться па третьому поверсі секції "А" будинку №5, що була об'єктом будівництва (за змінами, внесеними 10.07.2008 року).

04.02.2008 року відповідно до Акта про здійснення остаточних розрахунків за договором №22-07-04 від 06.12.2005 року про участь у фонді фінансування будівництва виду "А" "Агросервіс Україна 2", укладеного між ним та Банком. ОСОБА_1 повністю проінвестував будівництво квартири № 175 (робочий номер), що розташована в будинку АДРЕСА_7 м. Харкова.

28.05.2008 року відповідач зазначив, що набув у власність квартиру - отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії CAB №870849 від 28.05.2008 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання №162/17 від 20.05.2008 року, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.06.2008 за реєстраційним №234318899.

Сторони після закінчення будівництва квартири проживали у ній. Кошти, отримані за Кредитним договором, були витрачені в інтересах сім'ї, тобто Кредитний договір створив обов'язки щодо погашення кредиту та процентів однаково, як для позивача, так і для відповідача.

Сторони з січня 2013 року мешкають окремо, шлюбні відносини між сторонами припинено, шлюб рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 року, - розірвано.

Також відповідач зазначив, що ОСОБА_2 забрала свої речі та з метою влаштування особистого життя виїхала з квартири, свої обов'язки щодо витрат на утримання квартири, сплати комунальних платежів, передбачені ст. 151, 156 Житлового кодексу України - не виконує. За комунальні послуги з часу розірвання шлюбу сплачує самостійно. Вважає, що у ОСОБА_2 відсутні підстави для збільшення частки у спільному майні колишнього подружжя після його поділу, оскільки він-відповідач сплачує позивачу гроші на утриманий їх спільної дитини - передає особисто або вносить на рахунок в банку, приймає участь у вихованні дитини, у забезпеченні умов її життя бере участь в особистому вихованні дочки. Крім того, відповідно до квитанцій, наданих раніше, довідки Банку №24/02/03 від 03.01.2014 року та орієнтовного графіку погашення залишку кредиту (в доларах США) частина непогашених відсотків за Кредитним договором станом на квітень 2014 року становить 2844,02 доларів США за відсотками і 3110,25 доларів США за кредитом, а разом - 5954,27 доларів США.

З часу припинення шлюбних стосунків відповідач самостійно з коштів, які надаються йому його батьками, частково сплатив суму кредиту, включаючи відсотки. Станом на 23 березня 2013 року він також самостійно з коштів, які надаються йому його батьком, частково виплатив вказаний кредит в розмірі 4720 доларів США.

Отже, відповідач вважає, що на його користь підлягає стягненню з позивача, сума за ? частину від 2864 доларів США 1432 долара США.

Крім того, він змушений щорічно сплачувати страхові платежі за вищезазначену квартиру, яка знаходиться в іпотеці, сума страхового платежу влітку 2013 року склала 1700 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2014 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_1. Припинено право спільної сумісної власності та визнано за ОСОБА_3 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. Визначено наступний порядок користування квартирою АДРЕСА_8 в м. Харкові між співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1. Виділено у користування ОСОБА_3 приміщення №2 (житлова кімната площею 24,8 кв.м.); виділено у користування ОСОБА_1 приміщення №3 (житлова кімната площею 14,4 кв.м.); приміщення №№1, 4, 5 разом з балконом залишено у спільному користуванні сторін. В іншій частині позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_1 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, задоволено частково. Припинено право спільної сумісної власності та визнано за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири АДРЕСА_5. Визнано ОСОБА_3 солідарним боржником за договором про іпотечний кредит в іноземній валюті № 22-12-26 від 06.12.2005 року. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 ? частину сплаченої ОСОБА_1 суми в рахунок погашення кредитних зобов'язань за договором про іпотечний кредит в іноземній валюті № 22-12-26 від 06.12.2005 з часу розірвання шлюбу у період з лютого 2013 року по 02 квітня 2014 року у розмірі 14615 гривень 1 копійку та ? вартості страхового платежу за 2013 рік у сумі 888 гривень. В іншій частині зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 відмовлено.

Додатковим рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2014 року, вирішено питання про судові витрати, - стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у сумі 2960 грн.; Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 2966 грн. 33 коп.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та ухвалити нове рішення в частині стягнення ? частини суми в рахунок погашення іпотечного договору та порядку користування квартирою, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання порядку користування квартирою та стягнути з останньої на його користь 3261 долар США, що становить 36229,71 грн. посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частинами 1, 3 ст. 10, ч. 2 ст. 11, ч. 1 ст. 57, ч. 3, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 61, ч. 4 ст. 65, ст. 68, ч. 1 ст. 69, ч. 1, 3 ст. 70 Сімейного кодексу України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України.

Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Зміст права власності, яке полягає в праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 Цивільного кодексу України.

Стаття 321 Цивільного кодексу України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції. Він означає, що право власності є недоторканним, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановленому законом.поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 Цивільного кодексу України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожної з них у праві власності. Отже, право право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певним частках майном, яке складає єдине ціле.

Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи в дробному виразі.

Виходячи з аналізу зазначеної правової норми слід дійти висновку, що ця норма регулює саме порядок здійснення права часткової власності, тобто порядок користування спільною частковою власністю без її поділу в натурі, наслідком якого є припинення права спільної часткової власності. Зокрема, при встановленні порядку користування квартирою кожному зі співвласників передається в користування конкретна частина квартири з урахуванням його частки в праві спільної власності на квартиру. Разом із тим виділені в користування приміщення можуть бути і неізольовані, і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

29.10.2005 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений шлюб. Відповідачу ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності з ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 належить квартира АДРЕСА_1 м. Харкова. Право власності на вказану квартиру позивач набув в 1998 році, до укладення шлюбу з ОСОБА_2

Таким чиномАДРЕСА_6, розташована в будинку АДРЕСА_9 м. Харкова не є спільним майном подружжя і ОСОБА_2 не може претендувати на неї.

Сторонами в період шлюбу на ім'я ОСОБА_1 в АКБ "Меркурій", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство Банк "Меркурій" за договором про іпотечний кредит в іноземній валюті № 22-12-26, був отриманий кредит у сумі 27860 доларів США на придбання житла (квартири) в будинку, що будувався за адресою: АДРЕСА_7 строком до 04 грудня 2020 року під 13% річних. З метою забезпечення виконання Позивачем кредитних зобов'язань між ОСОБА_7 та Банком був укладений договір поруки №22-12-26 від 06.12.2005, відповідно до якого Поручитель зобов'язався солідарно з Позивачем відповідати за виконання обов'язків за Кредитним договором. Крім того, з метою забезпечення виконання Кредитного договору між ОСОБА_1 та Банком був укладений іпотечний договір №22/2-15-20, предметом якого були майнові права па іпотечну квартиру робочий №10 (згодом квартира№175), загальною площею 77,3 кв.м., що знаходиться па третьому поверсі секції "А" будинку №5, що була об'єктом будівництва (за змінами, внесеними 10.07.2008 року).

04.02.2008 року відповідно до Акта про здійснення остаточних розрахунків за договором №22-07-04 від 06.12.2005 року про участь у фонді фінансування будівництва виду "А" "Агросервіс Україна 2"', укладеного між відповідачем та Банком. ОСОБА_1 повністю проінвестував будівництво квартири № 175 (робочий номер), що розташована в будинку АДРЕСА_7 м. Харкова. 28.05.2008 року Відповідач набув у власність Квартиру - отримав свідоцтво про право власності на нерухоме майно серії CAB №870849 від 28.05.2008 року, видане на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання №162/17 від 20.05.2008 року, зареєстроване в реєстрі прав власності на нерухоме майно 27.06.2008 за реєстраційним №234318899.

Пізніше право вимоги було відступлено ПАТ КБ «Меркурій» - Державній іпотечній установі.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 після закінчення будівництва квартири проживали у цій квартирі. Кошти, отримані за Кредитним договором, були витрачені відповідачем в інтересах сім'ї, тобто Кредитний договір створив обов'язки щодо погашення кредиту та процентів однаково, як для ОСОБА_2, так і для ОСОБА_1

Сторони з січня 2013 року мешкають окремо, шлюбні відносини між сторонами припинено, шлюб рішенням Київського районного суду м. Харкова від 14.02.2013 року, - розірвано.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Враховуючи право співвласників на виділення свої частки, припиняючи спільну сумісну власність, і, визначаючи частки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 рівними, тобто по ? частині, суд першої інстанції, врахував інтереси неповнолітньої дитини ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає із матір'ю, вважав за необхідне виділити у користування ОСОБА_2 з дочкою приміщення №2 (житлова кімната площею 24,8 кв.м.), ОСОБА_1 приміщення №3 (житлова кімната площею 14,4 кв.м.); приміщення №№1, 4, 5 разом з балконом залишити у спільному користуванні сторін.

Отже, оскільки, після розірвання шлюбу кошти за кредитними зобов'язаннями сплачував одноосібно ОСОБА_1, приймаючи до уваги, що кредитні кошти були витрачені в інтересах подружжя для придбання спільної сумісної власності, з урахуванням наданих квитанцій, він має право на стягнення половини цих коштів з ОСОБА_2, а саме з лютого 2013 року по 02 квітня 2014 року у розмірі 14615 гривень 1 копійку та 1/2 вартості страхового платежу за 2013 рік у сумі 888 гривень.

Таким чином, ОСОБА_2 є солідарним боржником за договором про іпотечний кредит в іноземній валюті № 22-12-26 від 06.12.2005 року.

Згідно ст. 520 Цивільного кодексу України, боржник у зобов'язані може бути замінений іншою особою(переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом, а такої згоди кредитором надано не було і на теперішній час кредит не сплачено у повному обсязі жодною стороною зобов'язання. З урахуванням викладеного, суд першої інстанції відмовив у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання за ОСОБА_2 боргу за кредитним договором.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -