У х в а л а

іменем україни

9 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Наумчука М.І.,

суддів: Кузнєцова В.О., Мостової Г.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - відділ реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, про встановлення факту відсутності повторної реєстрації шлюбу та визнання неправомірним подання позову, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом. Зазначав, що з 1980 року він перебував із ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням Гулрипшського районного суду Республіки Абхазія від 29 квітня 1985 року, про що 18 листопада 1985 року Гулрипшським районним відділом реєстрації актів цивільного стану Абхазької Автономної Радянської Соціалістичної Республіки видано актовий запис № 48. ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народилася дочка ОСОБА_3, відносно якої було встановлено його батьківство та зроблено про це актовий запис від 29 липня 1994 року № 6. У 1994 році, в зв'язку з початком бойових дій в Абхазії, він та відповідач переїхали до України, після чого проживали окремо. У зв'язку з заміною паспорта та відсутністю свідоцтва про розірвання шлюбу з ОСОБА_2 у його паспорті було зроблено запис про наявність шлюбу з відповідачем. Для того, щоб оформити стосунки з іншою жінкою та втратою свідоцтва про розірвання шлюбу він був змушений знову звернутися з позовом до суду. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 8 серпня 2003 року шлюб між сторонами розірвано. Посилаючись на те, що шлюб між сторонами був розірваний у 1985 році та повторного шлюбу між ними не укладалось, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив задовольнити позов. Встановлення юридичного факту відсутності реєстрації повторного шлюбу необхідно йому для захисту свого права власності.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргою, в якій просить судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову про встановлення юридичного факту відсутності повторної реєстрації шлюбу та визнання неправомірним подання позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із відсутності для цього правових підстав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

У ч. 2 ст. 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

У разі порушення цивільного права у потерпілої особи виникає право на застосування конкретного способу захисту, який залежить від виду порушення, тобто особа має право обирати той спосіб захисту, який відповідає характеру порушення її права чи інтересу.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимоги ОСОБА_1 про визнання неправомірним подання ним у 2003 році до Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу позову до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу не відповідають загальному переліку способів захисту цивільних прав та інтересів, передбаченому ст. 16 ЦК України.

Реалізація права особи на звернення до суду у будь-якому випадку не може вважатись неправомірною.

Фактично вимоги ОСОБА_1 у цій частині зводяться до того, що він не погоджується із результатами вирішення поданого ним позову та того, що підстав для його задоволення не було.

Наведені обставини є підставою для оскарження судового рішення у встановленому цивільним процесуальним законодавством порядку.

Перевірка законності судових рішень шляхом подання позову в іншій справі, в тому числі з приводу законності процесуальних дій, які вчинялись особами в іншій справі, чинним законодавством не передбачена.

Суд наділений повноваженнями розглядати справи про встановлення факту реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення, якщо відповідний запис в органах реєстрації актів цивільного стану не зберігся (відсутність архіву або відповідної книги реєстрації, а також за наявності книги, проте за відсутності запису в ній), якщо у поновленні такого запису органи реєстрації актів цивільного стану відмовили у встановленому порядку.

Із викладеного випливає, що в судовому порядку встановлюються саме факти реєстрації шлюбу, його розірвання в актових книгах, тобто ті події, які мали місце, однак записи про них не збереглися, а органи реєстрації актів цивільного стану відмовилися їх поновити або ж вони можуть бути поновлені тільки на підставі рішення суду про встановлення факту їх реєстрації.

Між тим, встановлення факту відсутності реєстрації шлюбу чинним законодавством не передбачено, оскільки неможливо встановлювати і доводити ті події, яких не було.

З огляду на те, що про реєстрацію шлюбу вчиняється актовий запис на підтвердження чого видається відповідне свідоцтво, то їх відсутність сама по собі свідчить про відсутність такої реєстрації поки не буде доведене протилежне рішенням суду, яким встановлено факт такої реєстрації.

Крім того, умовою встановлення рішенням суду факту, який має юридичне значення, є відсутність спору про право цивільне. При наявності такого спору в судовому порядку підлягає вирішенню саме спір про право цивільне, а не встановлюватись факт. Обставини, пов'язані із встановленням факту, є предметом доказування у такій справі, тобто підставою позову.

У поданій ОСОБА_1 позовній заяві вимога про вирішення спору про право цивільне ним не заявлена, а, як убачається із її змісту, встановлення факту необхідне останньому для оскарження судових рішень, якими за відповідачем визнане право власності на майно, що свідчить про існування між сторонами спору про право цивільне.

З огляду на викладене, суди обґрунтовано відмовили у задоволенні вимог, які були предметом розгляду.

Доводи касаційної скарги не спростовують наведеного та зроблених в оскаржуваних судових рішеннях висновків, які ґрунтуються на встановлених відповідно до поданих сторонами доказів обставинах та нормах матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.І. Наумчук
Судді:В.О. Кузнєцов Г.І. Мостова