АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст. - Шмадченко С.І.
Доповідач - Швецова Л.А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 вересня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого - судці Швецовій Л.А. суддів колегії - Малійської С.М., Даниленка В.М. при секретарі Колісник Я В,, Подпрядовій В.Г. розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, про визнання договору дійсним, -

встановив:

У квітні 2001 року ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 в просив визнати дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 761,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 2009 року між ОСОБА_8. та ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої

15.10.2009року приватним нотаріусом ХМНО Пейчевою В.В. та від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої 15.10.2009 року приватним нотаріусом ХМНО Пейчевою В.В., і просив визнати за ОСОБА_8. право особистої приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 761,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

В обгрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 15.10.2009 року між ним та відповідачем ОСОБА_12, який діяв за нотаріально посвідченими довіреностями від ОСОБА_10 та ОСОБА_13 який був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу нерухомого майна - нежитлової літ. «Е-2», загальною площею 761,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та за яку він сплатив відповідачу ОСОБА_9 грошову суму еквівалентну 80 тис. дол. США. За домовленістю сторін даний договір підлягав нотаріальному посвідченню до 30.10.2009 однак вчасно цей договір нотаріально посвідчено не було, з огляду на наявність описки у правовстановлюючих документах, яку необхідно було усунути, та подальшим скасуванням повноважень ОСОБА_9, які він мав за нотаріально посвідченими довіреностями від ОСОБА_4 та ОСОБА_10 У зв'язку з наведеним він був змушений звернутися до суду з метою захисту своїх них прав.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_8. задоволено. Визнано дійсним договір купівлі-продажу нежитлової будівлі літ. «Е-2» загальною площею 761,9 і., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, укладений 16.10.2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_9, який діяв від імені ОСОБА_10 на підставі довіреності, посвідченої 15.10,2009 року приватним нотаріусом ХМНО ічевою В.В.та від імені ОСОБА_4 на підставі довіреності, посвідченої 15.10.2009 року

приватним нотаріусом ХМНО Пейчевою В.В Визнано за ОСОБА_8. право особистої

приватної власності на нежитлову будівлю літ. «Е-2» загальною площею 761,9 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Стягнуто солідарно з ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_8. судовий збір у сумі 639 грн., та 120 грн. витрати за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи. Стягнуто солідарно з ОСОБА_16, ОСОБА_10, ОСОБА_4 на користь держави недоплачений судовий збір у сумі 1061 грн.

В апеляційній скарзі - ОСОБА_14 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01 серпня 2011 року та у задоволенні позовних вимог ОСОБА_8. відмовити, оскільки вважає, що вказане рішення було постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, вказали, що при ухваленні судом рішення не було враховано, що відповідачі не давали своєї згоди на укладення спірного договору, грошові кошти не отримували.

В заяві про приєднання до апеляційної скарги ОСОБА_7 також просить скасувати рішення суду першої інстанції від 01 серпня 2011 року, посилаючись на те, що судом першої інстанції при ухваленні рішення не було з»ясовано , що ОСОБА_10 на час укладення письмового договору купівлі-продажу знаходився у шлюбі і ОСОБА_10. не давала згоди на укладення вказаного правочину.

Судова колегія вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. З ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов"язковою підставою для скасування рішення.

Як передбачено ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_8, районний суд виходив з того, що між сторонами 15.10.2009 року укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна з додержанням правових положень для договорів такого роду, за домовленістю щодо всіх його істотних умов, а відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і тому суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про відмову в задоволенні позову із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

На підставі рішення Київського районного суду міста Харкова від 11.12.2008 року було задоволено позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_10 і визнано за ними право власності на одноповерхову нежитлову будівлю з цокольним поверхом літ. «Е-2», загальною площею 440,4 кв.м., що розташована по АДРЕСА_1 по 1/2 частині за кожним. Зазначене рішення суду від 11.12.2008 року було зареєстровано в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується витягом про реєстрацію правова власності на нерухоме майно №22122076 від 11.03.2009 року.

Ухвалою Київського районного суду міста Харкова від 08.02.2010 року було

виправлено описку в тексті описової, мотивувальної та резолютивної частини рішення Київського районного суду міста Харкова від 11.12.2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та замість «Загальна площа 440,4 кв.м.», вказано «Загальна площа 761,9 кв.м.

Ухвала суду від 08.02.2010 року була зареєстрована в КП «ХМБТІ».

16.10.2009року між позивачем ОСОБА_8. та відповідачем ОСОБА_9, який діяв за нотаріально посвідченими довіреностями від 15.10.2009 року від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8 прийняв у власність нежитлову будівлю з цокольним поверхом літ. «Е-2» номер АДРЕСА_1 загальною площею 761,9 кв.м., та сплатив обумовлену грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Вирішуючи спір, районний суд зазначені вимоги закону застосував неправильно, не врахував, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними й не створюють прав та обов»язків для сторін.

Крім цього, застосовані судом ст. 328,334 ЦК визначають загальні підстави правомірності набуття особою права власності на майно за договором і безпосередньо не передбачають підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Також в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Крім цього, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що вказане спірне майно - нежитлові будівлі було придбано відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_10 під час знаходження у шлюбі і тому спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і при ухвалені рішення були порушені вимоги ст. 65 СК України щодо отримання згоди іншого подружжя на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення.

виправлено ошіску в тексті описової, мотивувальної та резолютивної частини рішення Київського районного суду міста Харкова від 11.12.2008 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_10 та замість «Загальна площа 440,4 кв.м.», вказано «Загальна площа 761,9 кв.м.

Ухвала суду від 08.02.2010 року була зареєстрована в КП «ХМБТІ».

16.10.2009року між позивачем ОСОБА_8. та відповідачем ОСОБА_9, який діяв за нотаріально посвідченими довіреностями від 15.10.2009 року від імені ОСОБА_4 та ОСОБА_10 було укладено договір купівлі-продажу за умовами якого ОСОБА_9, діючи від імені ОСОБА_10 та ОСОБА_4 передав у власність ОСОБА_8, а ОСОБА_8 прийняв у власність нежитлову будівлю з цокольним поверхом літ. «Е-2» номер АДРЕСА_1 загальною площею 761,9 кв.м., та сплатив обумовлену грошову суму.

Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Вирішуючи спір, районний суд зазначені вимоги закону застосував неправильно, не врахував, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню й державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст. 210, 640 ЦК пов»язується з державною реєстрацією, тому вони є неукладеними й не створюють прав та обов»язків для сторін.

Крім цього, застосовані судом ст. 328,334 ЦК визначають загальні підстави правомірності набуття особою права власності на майно за договором і безпосередньо не передбачають підстав для визнання дійсним договору купівлі-продажу.

Також в п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню.

Вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма частини другої статті 220 ЦК не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до статей 210 та 640 ЦК пов'язується з державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін.

При розгляді таких справ суди повинні з'ясувати, чи підлягає правочин обов'язковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилася від його посвідчення та чи втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину.

У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК. Інші вимоги щодо визнання договорів дійсними, в тому числі заявлені в зустрічному позові у справах про визнання договорів недійсними, не відповідають можливим способам захисту цивільних прав та інтересів. Такі позови не підлягають задоволенню.

Крім цього, судова колегія вважає, що судом першої інстанції не було враховано, що вказане спірне майно - нежитлові будівлі було придбано відповідачами ОСОБА_4 та ОСОБА_10 під час знаходження у шлюбі і тому спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя і при ухвалені рішення були порушені вимоги ст. 65 СК України щодо отримання згоди іншого подружжя на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_4 та ОСОБА_7 підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з відмовою у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 301,302, п.п.З і 4 ст. 309, 312,313,317 ЦПК України, судова колегія судової палати, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 01 серпня 2011 року скасувати. В задоволенні позову ОСОБА_8 до ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_4, про визнання договору дійсним відмовити.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя -

Судді колегії -