УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" грудня 2015 р. Дніпровський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Чех Н.А.,

з участю секретаря - Кузьменко А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго», про скасування рішення третейського суду,

встановив:

До Дніпровського районного суду міста Києва надійшла заява ОСОБА_1 про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при асоціації українських банків від 19.08.2015 року по справі № 90/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ТОВ «Південенерго» про стягнення заборгованості. В своїй заяві посилався на те, що 19.08.2015 року Постійно діючий третейський суд при Асоціації Українських Банків (третейський суддя Ярошовець В.М.) у м. Києві, по вул. М. Раскової, 15 по справі № 90/15 про стягнення боргу, було прийнято рішення яким ухвалено: стягнути як із солідарних боржників з: ОСОБА_1 та ТОВ «Південенерго» на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» 3 273,05 грн. заборгованості та 129,09 грн., а також з нього на користь банку борг в сумі 24 104,61 грн. і третейський збір в розмірі 441,57 грн. Вказане рішення вважає незаконним, оскільки він є споживачем послуг банку, а тому даний позов третейському суду не підвідомчий.

В судове засідання заявник не з'явився, про день та час розгляду справи сповіщався належним чином.

Представник зацікавленої особи ПАТ «Укрсоцбанк» в судовому засіданні в задоволенні заяви просив відмовити, з підстав викладених у письмових запереченнях.

Представник зацікавленої особи -ТОВ «Південенерго». в судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомляв, про день розгляду справи сповіщався належним чином.

Вислухавши пояснення представника Банку, дослідивши матеріали справи, матеріали третейської справи № 90/15, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що 19 серпня 2015 року Постійно діючим третейським судом при Асоціації українських банків у складі третейського судді Ярошовця В.М., відповідно до третейської угоди, яка міститься в кредитному договорі № Ф060982К від 04.12.2006 року (пункт 6.2), укладеного між ВАТ АКБСР «Укрсоцбанк» та ОСОБА_1, і в Договорі поруки № 02-23-Ф060982К-1986 від 04.12.2006 року (пункт 5.2), укладеного між ВАТ АКБСР «Укрсоцбанк» та ТОВ «Південенерго», винесено рішення, на підставі якого позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1, ТОВ «Південенерго» про стягнення заборгованості задоволено частково. Вирішено стягнути як із солідарних боржників ОСОБА_1 та ТОВ «Південенерго» заборгованість по договору кредиту в сумі 3 273,05 грн. та третейський збір в сумі 129,09 грн.; стягнути з ОСОБА_1 борг в розмірі 24 104,61 грн. і третейський збір - 441,57 грн.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду є остаточним і оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених Законом.

Рішення третейського суду може бути оскаржено стороною у випадках, передбачених цим Законом, до компетентного суду відповідно до встановлених законом підвідомчості та підсудності справ.

Рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване, серед іншого, якщо справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону.

Статтею 5 Закону України «Про третейські суди» передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.

Згідно з частиною першою статті 12 Закону України «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.

Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.

Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам» частину першу статті 6 Закону України «Про третейські суди» доповнено пунктом 14. Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.

Відповідно до пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 статті 6 Закону доповнено пунктом 14 згідно із Законом № 2983-VI від 3 лютого 2011 року), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).

Відповідно до ст. 389-5 ЦПК України рішення третейського суду може бути скасовано лише у випадках передбачених цією статтею. Рішення третейського суду може бути скасовано у разі якщо: справа, в якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано судом недійсною; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам закону; третейський суд вирішив питання про права і обов'язки осіб, які не брали участі у справі.

Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом України при розгляді справи № 6-856цс15 від 02.09.2015 року, боржник за кредитним договором, який укладено між Банком та позичальником, є споживачем послуг Банку, у зв'язку з чим спір щодо стягнення заборгованості за кредитом, третейському суду в силу положень пункту 14 частини 1 статті 6 Закону України «Про третейські суди» не підвідомчий.

Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Як вбачається зі справи, заявник просить скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків № 90/15 постановлене 19.08.2015 року, тобто після внесення змін до Закону № 2983-VI від 3 лютого 2011 року, у зв'язку з чим заява про скасування рішення третейського суду підлягає задоволенню в частині позичальника.

Суд не приймає до уваги заперечення представника банку, оскільки позичальник, який є фізичною особою та боржником за умовами кредитного договору, є саме споживачем банківських послуг, і при розгляді спорів за кредитними договорами, а в даному випадку і стягнення боргу, вирішуються його права та обов'язки, які випливають з Конституції України та Законів України.

Крім того, Конституцією України передбачено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом - стаття 55. Статтею 124 визначено, що правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Судочинство здійснюється Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції. Судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. Статтею 125 встановлено система судів загальної юрисдикції в Україні, яка будується за принципами територіальності і спеціалізації - найвищим судовим органом у системі судів загальної юрисдикції є Верховний Суд України; вищими судовими органами спеціалізованих судів є відповідні вищі суди; відповідно до закону діють апеляційні та місцеві суди. Створення надзвичайних та особливих судів не допускається.

Рішенням Конституційного Суду України від 25.12.1997 року, щодо офіційного тлумачення статей 55, 64, 124 Конституції України встановлено, що частину другу статті 124 Конституції України необхідно розуміти так, що юрисдикція судів, тобто їх повноваження вирішувати спори про право та інші правові питання, поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

В даному випадку, права Банку, як учасника зобов'язальних правовідносин, нічим не порушуються, оскільки він має право на звернення до суду, який визначений основним законом України - Конституцією України, за захистом свого порушеного права.

В частині поручителя рішення не підлягає скасуванню, оскільки поручитель не є споживачем послуг Банку, і на нього не розповсюджуються вимоги Закону України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам».

Враховуючи викладене та керуючись Конституцією України, ст.ст. 5, 6, 51 Закону України «Про третейські суди», Законом України «Про внесення змін до статті 6 Закону України «Про третейські суди» щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам», Постановою Верховного Суду України від 02.09.2015 року по справі № 6-856цс16, ст.ст. 360-7, 389-1-389-6 ЦПК України суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлені особи: Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Південенерго», про скасування рішення третейського суду - задовольнити частково.

Скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації Українських Банків (третейський суддя Ярошовець В.М.) від 19.08.2015 року в справі № 90/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 та ТОВ «Південенерго» про стягнення заборгованості в частині ОСОБА_1.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: