Справа № 202/8514/15-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Індустріальний районний суд міста Дніпропетровська в складі головуючого судді Марченко Н.Ю., за участю секретаря судового засідання Шишляннікова О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську скаргу ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 (заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк), -

В С Т А Н О В И В:

Звернувшись до суду з даною скаргою, ОСОБА_1 зазначає, що 16 лютого 2015 року державною виконавчою службою Святошинського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № 46545739 на підставі виконавчого листа № 2/0417/9305/2012 від 31.01.2013 року, виданого Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про звернення стягнення на належний їй автомобіль НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк. 12 травня 2015 року державним виконавцем були винесені постанови про розшук майна боржника та зупинення виконавчого провадження. Після цього без винесення постанови про поновлення виконавчого провадження державним виконавцем 2 вересня 2015 року повторно була винесена постанова про розшук майна боржника (автомобіля НОМЕР_1) та з метою стягнення судового збору в розмірі 658,03 грн. винесена постанова про накладення арешту на все майно. Заявник вважає, що у відповідності до ст. ст. 52, 57 Закону України Про виконавче провадження державний виконавець був зобов'язаний спочатку винести постанову про арешт коштів та інших цінностей боржника й лише у разі їх відсутності накладати арешт на все майно. До того ж заявник вважає, що сума судового збору є незначною для того, щоб накладати арешт на все майно, а повернення боргу забезпечується зверненням стягненням на автомобіль. За цих підстав у своїй скарзі ОСОБА_1 просить скасувати постанови про розшук та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесені 2 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2

У судове засідання заявник не з'явилася, надала заяву про розгляд скарги в її відсутність.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, надала свої письмові заперечення, в яких посилається на те, що виконавче провадження здійснюється у відповідності до вимог закону.

Представник стягувача ПАТ КБ ПриватБанк ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, надала заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутність, у задоволенні скарги відмовити.

Суд, дослідивши матеріали скарги та надані суду докази, вважає, що скарга є необґрунтованою та задоволенню не підлягає з огляду на наступне:

Судом встановлено, що 18 грудня 2012 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська було винесено рішення про звернення стягнення на предмет застави автомобіль НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1, в рахунок погашення її заборгованості перед ПАТ КБ ПриватБанк за кредитним договором від 17 квітня 2007 року шляхом опису та передачі вказаного автомобіля позивачу з правом його продажу та укладенням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу з іншою особою покупцем, зняттям автомобіля з обліку в органах ДАІ та наданням ПАТ КБ ПриватБанк всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу; стягнуто з ПАТ Акцент-Банк та ОСОБА_1 солідарно на користь ПАТ КБ ПриватБанк заборгованість у розмірі 10000 грн.; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк судовий збір 658,03 грн.

На підставі вказаного рішення 31.01.2013 року судом був виданий виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_1

16 лютого 2015 року за даним виконавчим листом державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві було відкрито виконавче провадження № 46545739.

У рамках цього виконавчого провадження 12 травня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про розшук майна боржника, а саме транспортного засобу Шевролет Авео номерний знак НОМЕР_3, що належить боржнику ОСОБА_1

Також 12 травня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про зупинення виконавчого провадження до розшуку транспортного засобу.

В подальшому державним виконавцем 2 вересня 2015 року знову була винесена постанова про розшук майна боржника - транспортного засобу Шевролет Авео номерний знак НОМЕР_3 та направлення його на штраф майданчик тимчасового зберігання. При цьому, як зазначено державним виконавцем у письмових запереченнях проти скарги, зазначена постанова винесена у зв'язку з відсутністю підтвердження УДАІ ГУМВС України про оголошення в розшук транспортного засобу згідно з постановою від 12 травня 2015 року.

Крім того, 2 вересня 2015 року державним виконавцем була винесена постанова про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду зі скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 1 Закону України Про виконавче провадження (далі - Закон) визначено, що виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього закону підлягають примусовому виконанню.

Частиною 1 статті 6 вказаного Закону передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до статті 11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У свою чергу частинами 6 та 7 статті 12 цього ж Закону встановлено, що боржник зобов'язаний утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобов'язані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного та в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Згідно з частиною 1 статті 40 Закону у разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Враховуючи, що відповідно до виконавчого листа звернено стягнення на транспортний засіб боржника, суд вважає, що винесення 2 вересня 2015року державним виконавцем постанови про розшук такого транспортного засобу відповідає вимогам закону. Посилання заявника на повторне винесення державним виконавцем постанови про розшук майна боржника без поновлення виконавчого провадження на висновки суду не впливає, оскільки це не може бути підставою для скасування законної постанови державного виконавця, а закон забороняє лише проводити виконавчі дії під час зупинення виконавчого провадження.

Крім того, за змістом статті 57 Закону арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем, зокрема, шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Постановою державного виконавця може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети.

Як вбачається з копії постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 2 вересня 2015 року, державним виконавцем накладено арешт на все майно боржника лише в межах суми боргу.

Отже права боржника під час здійснення виконавчого провадження не порушені.

Суд вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження винесена державним виконавцем з дотриманням приписів закону, а доводи скарги ОСОБА_1 про те, що державний виконавець не з'ясував можливість звернення стягнення на належні їй кошти та інші цінності, а також наклав арешт на все її майно без урахуванням принципу співвмірності з сумою боргу, не знайшли свого підтвердження в суді.

Таким чином підстави для скасування постанов про розшук та арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, винесених 2 вересня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві ОСОБА_2 у виконавчому провадженні № 46545739, відсутні та в задоволенні скарги ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 209-210, 387 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на рішення державного виконавця відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у місті Києві (заінтересована особа Публічне акціонерне товариство Комерційний банк ПриватБанк) відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час оголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н. Ю. Марченко