Справа №295/8662/14-ц

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
22.12.2015 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира у складі:
головуючої судді Семенцової Л.М.,
за участі секретарів Андрушко І.С., Слончак А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Будинкоуправління № 3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району до ОСОБА_1 , третя особа квартирно-експлуатаційний відділ міста Житомира, про виселення з жилого приміщення в гуртожитку, -
ВСТАНОВИВ:
У червні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням в гуртожитку, мотивуючи свої вимоги тим, що будинок АДРЕСА_1 перебуває на балансі Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району і є державною власністю Міністерства оборони України, що підтверджується довідкою форми 400, в якій вказано про приналежність цього будинку Міністерству оборони України. На квартиру АДРЕСА_2 20.04.1998 року було видано ордер відповідачу та її дочці ОСОБА_2 , 1993 року народження. Відповідач працює в ЗОШ І-ІІІ ступенів № 27 вчителем образотворчого мистецтва і не є членом сім`ї військовослужбовця, у трудових відносинах з військовою частиною не перебуває. Тому на підставі ст. ст. 124, 132 ЖК України просив визнати її такою, що втратила право користування жилим приміщення у гуртожитку за вказаною адресою.
До початку розгляду справи по суті позивач надав заяву про зміну предмету та підстави позову. У позовних вимогах просить виселити відповідача із займаного нею приміщення. Свої вимоги мотивував тим, що відповідач до Збройних Сил України не мала і не має ніякого відношення, у на службі в складі Збройних Сил України не перебувала, а жиле приміщення, на яке було видано ордер, знаходиться в будинку відомчого фонду Міністерства оборони України та відповідач не звільнила його в добровільному порядку.
Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, обґрунтовуючи їх викладеними у позовній заяві обставинами. При цьому пояснила, що відповідач була членом сім`ї військовослужбовця ОСОБА_3 , з яким вона перебувала в шлюбі до його розірвання 17.04.1998 року. На підставі виданого її чоловіку військовою частиною НОМЕР_1 ордера № 34 від 20.01.1998 року в складі його сім`ї, до якої входили, окрім нього, відповідач та їхня неповнолітня на той час дочка ОСОБА_2 , 1993 року народження, відповідач вселилась до вказаного приміщення, про що свідчить її реєстрація місця проживання 06.02.1998 року за цією адресою. З грудня 2008 року її колишній чоловік ОСОБА_3 не зареєстрований у квартирі АДРЕСА_2 . Їхня дочка вибула на навчання у 2010 році та у спірному помешканні не зареєстрована. Відповідач мала у власності квартиру в АДРЕСА_3 , яку під час розгляду справи подарувала своїй дочці ОСОБА_2 . На спірні відносини не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», так як будинок АДРЕСА_4 на праві оперативного управління і внаслідок відчуження власної квартири свої дочці відповідач самостійно погіршила умови свого проживання, що відповідає умовам статті 1 цього закону щодо сфери його застосування.
Представник відповідача у судовому засіданні вимоги позову не визнала та пояснила, що відповідач проживає понад 5 років у квартирі АДРЕСА_2 , який має правовий статус гуртожитку, на підставі договору найму жилого приміщення, укладеного на невизначений строк. Вона заселилася в це приміщення як член сім`ї військовослужбовця на підставі виданого її чоловіку ордеру, який є дійсним, а також другий ордер, що був виданий їй, недійсним не визнано. Колишній чоловік відповідача ОСОБА_3 не проживає у квартирі АДРЕСА_2 та місце його проживання відповідачу невідоме.
Представник третьої особи у судовому засіданні висловила позицію про те, що позов підлягає задоволенню.
Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що будинок АДРЕСА_1 має статус гуртожитку та перебуває на балансі Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району і є державною власністю Міністерства оборони України, що підтверджується індивідуальною карткою обліку будівлі (довідка форми 400), в якій вказано про приналежність цього будинку Міністерству оборони України (а.с. 92), та актом прийняття-передачі основних засобів від 26.04.2010 року (а.с. 91).
Відповідач перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 з 10.12.1988 року по 17.04.1998 року, що вбачається з відміток в її паспорті (а.с. 69, 70).
На підставі рішень житлової комісії військових частин НОМЕР_2 № 16 від 20.12.1997 року та А 1568 № 3 від 15.01.1998 року військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_3 із сім`єю в складі 3-х осіб 20.01.1998 року було видано ордер на жиле приміщення № 34 на право зайняття жилого приміщення площею 36,0 кв.м, що складається з 2-х кімнат в малосімейному гуртожитку АДРЕСА_5 . До складу його сім`ї входили він, його дружина відповідач ОСОБА_1 та їхня дочка ОСОБА_2 , 1993 року народження (а.с. 50).
Оскільки в паспорті відповідача та в довідці Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району від 28.05.2014 року № 356 (а.с. 7) зазначено про те, що 06.02.1998 року її місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_6 , тому суд вважає, що саме на підставі виданого 20.12.1997 року її чоловіку ОСОБА_3 ордеру відбулося вселення відповідача в спірне помешкання. Дочка відповідача ОСОБА_2 у зв`язку з вибуттям на навчання у 2010 році у спірному житлі не зареєстрована.
Згідно довідки № 27, виданої 27.10.2010 року Житомирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 27, відповідач працює з 11.02.1998 року по теперішній час вчителем образотворчого мистецтва Житомирської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 27 (а.с. 4).
20.04.1998 року військовою частиною НОМЕР_1 було видано відповідачу ордер на жиле приміщення № НОМЕР_3 на право зайняття її сім`ї в складі відповідача та її дочки ОСОБА_2 жилого приміщення площею 36,0 кв.м, що складається з 2-х кімнат в малосімейному гуртожитку АДРЕСА_5 (а.с. 45). Підставою видачі ордера зазначено рішення житлової комісії військових частин НОМЕР_2 № 16 від 20.02.1996 року та А 1568 № 3 від 15.03.1996 року, яке у військовій частині польова пошта НОМЕР_4 (військова частина НОМЕР_2 ) відсутнє (а.с. 52, 64).
15.06.2010 року між сторонами укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 133 (а.с. 59).
Відповідач мала у власності квартиру АДРЕСА_7 внаслідок укладеного 06.07.2002 року договору дарування, зареєстрованого в реєстрі за № 2397, та 06.09.2014 року подарувала її своїй дочці ОСОБА_2 , підтвердженням чому є інформація з Реєстру прав власності на нерухоме майно від 15.06.2015 року та витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 16.06.2015 року (а.с. 100, 101).
Згідно ст. 127 ЖК України для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Для тимчасового проживання осіб, які відбували покарання у виді обмеження волі або позбавлення волі на певний строк і потребують поліпшення житлових умов або жила площа яких тимчасово заселена чи яким повернути колишнє жиле приміщення немає можливості, а також осіб, які потребують медичної допомоги у зв`язку із захворюванням на туберкульоз, використовуються спеціальні гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів.
На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу (ст. 129 ЖК України).
Частинами 1, 2 ст. 132 ЖК України визначено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину.
Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
За положеннями статей 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» військове майно - це державне майно, закріплене за військовими частинами, закладами, установами та організаціями Збройних Сил України (далі - військові частини). До військового майна належать зокрема будинки, споруди. Військове майно закріплюється за військовими частинами Збройних Сил України на праві оперативного управління.
Законом України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» врегульовано правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей.
Сфера застосування Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» визначена у ст. 1 цього закону (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), за змістом частини 1 якої сфера дії цього Закону поширюється на громадян, у тому числі військовослужбовців і працівників Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, осіб рядового і начальницького складу та працівників Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту, рятувальників та членів їхніх сімей, які не мають власного житла, більше п`яти років на законних підставах зареєстровані за місцем проживання у гуртожитках та фактично проживають у них.
Згідно ч. 3 ст. 1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є об`єктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів.
Отже, оскільки будинок АДРЕСА_1 , перебуваючи на балансі Будинкоуправління № 3 Житомирської КЕЧ району, відноситься до державної власності Міністерства оборони України та в силу ст. 1, 3 Закону України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України» належить позивачу на праві оперативного управління, тому на спірні правовідносини не поширюється дія Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», в тому числі й положення ст. 19 цього закону щодо заборони виселення, переселення та відселення мешканців гуртожитку без надання їм іншого житла, придатного для постійного проживання.
Згідно пунктів 2, 10 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки» (чинного на час виникнення спірних правовідносин) гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання. Ордер може бути виданий лише на вільну жилу площу.
Пунктом 40 Примірного положення про гуртожитки (чинного на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що сезонні, тимчасові працівники і особи, що працювали за строковим трудовим договором, які припинили роботу, а також особи, що вчились у навчальних закладах і вибули з них, підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення з гуртожитку, який їм було надано у зв`язку з роботою чи навчанням. Інших працівників підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку у зв`язку з роботою, може бути виселено без надання іншого жилого приміщення в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин, за порушення трудової дисципліни або вчинення злочину. Осіб, які припинили роботу з інших підстав, може бути виселено лише з наданням їм іншого жилого приміщення.
Правила п. 41 Примірного положення про гуртожитки (чинного на час виникнення спірних правовідносин) визначають, що з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення не може бути виселено: 1) інвалідів війни та інших інвалідів з числа військовослужбовців, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби, або внаслідок захворювання, зв`язаного з перебуванням на фронті; учасників Великої Вітчизняної війни, які перебували у складі діючої армії; сім`ї військовослужбовців і партизанів, які загинули або пропали безвісти при захисті СРСР чи при виконанні інших обов`язків військової служби; сім`ї військовослужбовців; інвалідів з числа осіб рядового і начальницького складу органів Міністерства внутрішніх справ СРСР, які стали інвалідами внаслідок поранення, контузії або каліцтва, що їх вони дістали при виконанні службових обов`язків; 2) осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм жилу площу в гуртожитку, не менш як десять років; 3) осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників; 4) пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано жилу площу в гуртожитку; інвалідів праці I і II груп, інвалідів I і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб; 5) одиноких осіб з повнолітніми дітьми, які проживають разом з ними.
За положеннями п. 5.1 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» гуртожитки призначені для тимчасового проживання курсантів (слухачів) і військовослужбовців рядового, сержантського, старшинського складу, які проходять військову службу за контрактом і перебувають у шлюбі, та офіцерського складу під час навчання у військових навчальних закладах МО України або проходження ними військової служби. У гуртожитках можуть розміщуватися працівники ЗС України на період роботи за умови відсутності в них місця проживання. Також у гуртожитках можуть розміщуватися інші особи, які прибули у військову частину на визначений строк для виконання службових завдань.
В силу п. 5.8 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» у разі переміщення військовослужбовця по службі, пов`язаного з переїздом в іншу місцевість, жиле приміщення в гуртожитку, яке він займав за попереднім місцем служби, підлягає звільненню ним та членами його сім`ї в місячний строк з дня отримання жилого приміщення (службового жилого приміщення, жилого приміщення в гуртожитку, спеціально пристосованій казармі) або орендованого жилого приміщення за новим місцем служби. Військовослужбовець або особа, звільнені з військової служби, та члени їх сімей зобов`язані у двотижневий строк звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку в разі надання службового жилого приміщення, отримання жилого приміщення для постійного проживання, придбання в межах гарнізону жилого приміщення для постійного проживання або вибуття для виконання службових обов`язків за кордон разом із членами сім`ї. Працівник та члени його сім`ї зобов`язані у двотижневий строк звільнити займане ними жиле приміщення в гуртожитку у разі звільнення з роботи, крім звільнення на пенсію за віком і у разі, якщо працівник пропрацював на підприємстві більше 10 років, та інших випадків, передбачених законодавством.
Відповідно до п. 5.10 Наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями» підлягають виселенню з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення особи, які самоправно зайняли жилу площу, і колишні члени сім`ї військовослужбовця чи працівника, які проживають у ньому після розірвання шлюбу, у двомісячний строк з дня розірвання шлюбу, а також особи, які підпадають під підстави, передбачені статтею 116 Житлового кодексу Української РСР.
Досліджені судом докази та встановлені обставини свідчать про те, що на підставі виданого військовослужбовцю ОСОБА_3 20.01.1998 року ордеру відповідач вселилася як член його сім`ї (дружина) у квартиру АДРЕСА_2 , що має правовий статус гуртожитку. Отже, право на проживання в цьому приміщенні в неї виникло у зв`язку видачею її чоловіку ордера на житло в гуртожитку. Шлюб між відповідачем та її чоловіком розірвано 17.04.1998 року і місце його проживання не зареєстровано в квартирі АДРЕСА_2 .
Так як до суду не надано доказів, які б підтверджували позбавлення його права проживання спірним приміщенням, а представник відповідача пояснила в судовому засіданні, що колишній чоловік відповідача не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , його місце проживання відповідачу невідоме, так само як і є для неї невідомими підстави зняття його з реєстрації, тому суд вважає, що оскільки ОСОБА_3 припинив проживання в цій квартирі в гуртожитку, виселився з неї та знятий з реєстрації в ній (за відомостями позивача з грудня 2008 року його місце проживання не значиться зареєстрованим за цією адресою), через що ним було втрачено право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Право відповідача на проживання у квартирі АДРЕСА_2 є похідним від права її колишнього чоловіка ОСОБА_3 , вона не перебувала на військовій службі у складі Збройних Сил України, а також у трудових відносинах із військовою частиною НОМЕР_1 , якою 20.01.1998 року було видано ордер її чоловіку, на підставі чого вона вселилася на тимчасове проживання в це помешкання на період служби її чоловіка. Поряд з цим, ордер від 20.04.1998 року, що отримала відповідач, був виданий вже на зайняте ОСОБА_3 та його сім`єю приміщення, і зважаючи на наведені обставини, суд не приймає до уваги цей ордер як доказ виникнення в неї права на вселення та користування спірним житлом.
Відповідач не відноситься до визначених п. 41 Примірного положення про гуртожитки категорій осіб, яких не може бути виселено з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення, а право її колишнього чоловіка ОСОБА_3 на тимчасове проживання у квартирі АДРЕСА_2 є втраченим, і за викладених обставин суд вважає вимоги позову доведеними та задовольняє їх.
Керуючись ст. ст. 9, 127, 129, 132 ЖК України, Законом України «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Постановою Ради Міністрів Української РСР від 03.06.1986 року № 208 «Про затвердження Примірного положення про гуртожитки», Наказу Міністра оборони України № 737 від 30.11.2011 року «Про затвердження Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями», Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, ст. ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд,
ВИРІШИВ:
Виселити ОСОБА_1 з квартири АДРЕСА_8 без надання іншого жилого приміщення.
Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ) на користь Будинкоуправління № 3 Житомирської квартирно-експлуатаційної частини району 243,60 грн. судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Житомирської області через Богунський районний суд міста Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.М. Семенцова