АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
________________________________________________________________________
Справа № 686/9359/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2272/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Переверзєвої Н.І.

суддів: Фанди В.П., Янчук Т.О.

секретар Дубова М.В.

з участю: ОСОБА_1, представників сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до акціонерно-комерційного банку соціального розвитку "Укрсоцбанк" про зміну договору кредиту.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а:

В травні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду і просила зобовязати відповідача змінити умови кредитного договору №986/127-609-9, укладеного між нею та АКБ "Укрсоцбанк" 03 червня 2008 року, а саме: укласти із нею інший договір про реструктуризацію залишку кредиту на умовах , які вказані в п. 4 ст. 12 Закону України „Про захист прав споживачів, а також ухвалити рішення, яким звільнити її від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов цього договору, що виникли до дати такої реструктуризації у відповідності до ч. 3 ст. 12 Закону України "Про захист прав споживачів".

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року в задоволені позову відмовлено.

В своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 означене рішення вважає незаконним, просить його скасувати через невідповідність висновків суду обставинам справи та ухвалити нове по суті заявлених нею позовних вимог. Посилається на порушення судом вимог ст. 215 ЦПК України, який в описовій частині не виклав узагальнений виклад її позиції та доказів, доданих нею до позову щодо того, що вона з чоловіком являються пенсіонерами, і їхній сукупний дохід не дає змоги сплачувати щомісячні платежі по кредиту в сумі 2000 грн.

________________________________________________________________________________

Головуючий у 1 інстанції Заворотна О.Л. Провадження № 22ц/792/2272/15

Доповідач Переверзєва Н.І. Категорія 19.27

Не знайшли відображення у рішенні суду як її пояснення, так і розяснення, що містяться у п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року „ Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин щодо ненадання їй інформації про наявність валютних ризиків при укладанні договору кредиту в іноземній валюті. Вважає, що фактично відсутня мотивувальна частина рішення суду про наявність чи відсутність фактів, якими обґрунтовувався її позов, крім наведення нормативно-правових актів, які, на її думку, не мають відношення до даного спору.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом вірно з'ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи і ґрунтуються на нормах чинного законодавства.

Ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Згідно вимог ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

В силу ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 536 цього Кодексу передбачається зобов'язання боржника сплачувати проценти за користування чужими коштами, розмір яких встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного судочинства.

Статтею 629 ЦК України закріплена обовязковість договору для виконання сторонами.

Згідно вимог ст. 610 цього Кодексу порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Відповідно з ч. ч. 1,2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладанні договору.

За ст. 652 ЦК України у разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладанні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобовязання.

Зміна обставин є істотною, якщо вони змінилися настільки, що, якби сторони могли це передбачити, вони не уклали б договір або уклали його на інших умовах.

Якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цією статті змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов:

1)в момент укладання договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане;

2)зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагались;

3)виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладанні договору;

4)із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.

Частина четверта цієї статті визначає, що зміна договору у зв'язку з істотною зміною обставин допускається за рішенням суду у виняткових випадках, коли розірвання договору суперечить суспільним інтересам або потягне для сторін шкоду, яка значно перевищує затрати, необхідні для виконання договору на умовах, змінених судом.

Згідно розяснень, що містяться в п. п. 15, 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" при вирішенні спорів щодо розірвання кредитного договору з посиланням, зокрема, на світову фінансову кризу чи інші суттєві обставини суд має враховувати положення частини другої статті 652 ЦК і виходити з того, що закон повязує можливість розірвання договору безпосередньо не з наявністю істотної зміни обставин, а з наявністю одночасно чотирьох умов, визначених частиною другою цієї статті, при істотній зміні обставин.

Саме по собі зростання/коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору на підставі статті 652 ЦК, оскільки зазначене стосується обох сторін договору, і у позичальника існувала можливість при належній завбачливості передбачити в момент укладання договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти виходячи із динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 03 червня 2008 року між ОСОБА_1 та АКБ "Укрсоцбанк" в письмовій формі укладено кредитний договір № 986/127-609-9, предметом якого є надання банком позичальникові грошових коштів в сумі 13 600 доларів США на фінансування будівництва житла, зі сплатою процентів за користування кредитом 13,5% річних ( п.1.1 договору). Згідно п.п.1.1.1, 1.1.2 погашення основної суми кредиту здійснюється по 94,44 долари США щомісячно до десятого числа, починаючи з липня 2008 року з кінцевим терміном погашення до 10 червня 2020 року. Відповідно до п.п. 2.4 та 2.4.1 нарахування і сплата процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту не пізніше десятого числа місяця наступного за тим, в якому нараховані проценти. Крім того, у розділі 4 договору кредиту передбачена відповідальність позичальника у разі порушення умов договору у вигляді штрафу та пені. Кредитний договір № 986/127-609-9 та додаткова угода до нього за №2 засвідчені особистим підписом ОСОБА_1, що свідчить про її погодження з усіма умовами цього договору. Таким чином, даний договір відповідав вимогам п/п 1,2,3,5,6,7 п. 4 ст. 11 Закону України „Про захист прав споживачів ( в редакції яка діяла на час його укладання), відповідно до якої у договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: сума кредиту, детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача ( у процентному значенні та грошовому виразі ) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), повязаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту, дата видачі кредиту, річна відсоткова ставка за кредитом, умови дострокового розірвання кредиту, інші умови, визначені законодавством.

Із вересня 2014 року позивачка перестала виконувати кредитні зобов'язання, посилаючись на значне підвищення курсу долара до гривні, хоча отримувана нею і чоловіком пенсія залишилась у тому ж розмірі, що і на момент отримання кредитних коштів. Вважає, що якби на день підписання кредитного договору, вона могла б передбачити такий ріст курсу долара, то навряд чи укладала б цей договір на таких умовах. Ці обставини вважає істотною зміною договору кредиту, оскільки вони змінились настільки, що унеможливлюють сплату нею щомісячних платежів без шкоди для сімейного бюджету. Тому просила зобовязати відповідача змінити умови кредитного договору №986/127-609-9, укладеного між нею та АКБ "Укрсоцбанк" 03 червня 2008 року, а саме: укласти із нею інший договір про реструктуризацію залишку кредиту шляхом поділу існуючого кредитного зобовязання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на зобовязання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнах за курсом , що діяв на момент отримання кредиту. Крім того, просила звільнити її від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов цього договору, що виникли до дати такої реструктуризації.

Згідно з п.12 ст.11 Закону України „Про захист прав споживачів (в редакції від 22.09.2011 року) кредитодавець має право проводити за погодженням із споживачем реструктуризацію заборгованості за договором про надання споживчого кредиту.

Реструктуризація, зокрема, здійснюється шляхом:

1) надання позичальникам відстрочки сплати суми основного боргу за договорами про надання споживчого кредиту на строк не більше трьох років;

2) продовження строку договору про надання споживчого кредиту з урахуванням обмежень, що діють у банках, та обставин щодо фінансового стану позичальника;

3) зміни механізму нарахування відсотків таким чином, щоб частина щомісячних платежів з обслуговування кредитів не перевищувала 35 відсотків сукупного місячного доходу сім'ї;

4) поділу існуючого кредитного зобов'язання в іноземній валюті за договором про надання споживчого кредиту на:

зобов'язання, забезпечене іпотекою, у розмірі залишку кредиту на момент реструктуризації, вираженого в гривнях за курсом, що діяв на момент отримання кредиту;

Банк має право за реструктуризованими згідно із цією частиною договорами звільнити позичальників від сплати будь-яких штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитних договорів, що виникли до дати такої реструктуризації.

Таким чином, законодавчо визначено, що реструктуризація заборгованості це право, а не обовязок банку, до того ж умови реструктуризації мають бути прийнятні як для позичальника, так і для банку. Із пояснень сторін в засіданні апеляційного суду слідує, що між ними йшли перемови з приводу реструктуризації боргу, однак позичальник не відповіла на пропозицію банку щодо обовязкової сплати нею запропонованої частини боргу, після чого було б можливо позитивно просуватись далі у вирішенні цього питання. Разом з тим, вони не позбавлені можливості повернення до розгляду реструктуризації залишку кредиту поза межами даного судового спору.

Крім того з матеріалів справи слідує, що при укладанні кредитного договору сторони передбачили сплату пені позичальником у випадку неналежного виконання ним своїх зобовязань із цим ОСОБА_1 погодилась, підписавши договір, таким чином висловивши свою волю.

Відповідно до вимог ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Давши належну оцінку цим обставинам і нормам права, що регулюють спірні правовідносини, суд прийшов до обгрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 як щодо звільнення її від сплати штрафних санкцій за несвоєчасне виконання умов кредитного кредитного договору, так і зміни цього договору шляхом укладання з нею іншого договору про реструктуризацію залишку кредиту, оскільки нею не доведено факт існування одночасно всіх чотирьох умов для внесення змін до кредитного договору, передбачених ст. 652 ЦК України, у звязку з істотною зміною обставин. Така правова позиція закріплена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі №6-167цс13 , висновок якого є обовязковим і має враховуватись іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і містять посилання на обставини, які з достатньою повнотою досліджені і оцінені судом першої інстанції. Вони фактично зводяться до власної правової оцінки обставин справи і незгоди апелянта із висновками суду по їх оцінці та не впливають на законність рішення, яке постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, а тому апеляційний суд не знаходить підстав для його скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Н.І.Переверзєва