АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 670/759/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2325/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Грох Л.М.,

суддів: Костенка А.М., Гринчука Р.С.,

секретар Гриньова А.М.,

з участю сторін та представника апелянта,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги,

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції, актовий запис № 99 від 23.11.2013 року.

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ майна подружжя, пославшись на те, що у період шлюбу ними було придбано набір кухонних меблів вартістю 10000 грн., який ОСОБА_2 просила виділити ОСОБА_1, а також ліжко з матрацом вартістю 8500 грн. і набір кухонного посуду вартістю 1500 грн., що просила виділити їй .

Ухвалою Віньковецького районного суду від 25 вересня 2015 року ці позови обєднано в одне провадження.

Рішенням Віньковецького районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Ярмолинецького районного управління юстиції 23 листопада 2013 року, актовий запис № 99 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, розірвано.

Розділено майно подружжя, та виділено ОСОБА_2 сервіз чайний із 6 чашок і 6 блюдець; сервіз кавовий із 6 чашок і 6 блюдець; пластмасові сито, миску рожевого кольору, тацю, глибоку миску: глибоку металеву миску; 4 склянки та металевий черпак.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 в рахунок неповернутого дубового ліжка ручної роботи компенсацію в розмірі 4500 грн.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 рішення суду в частині поділу майна вважає незаконним та необґрунтованим, просить його скасувати в цій частині та постановити нове, яким відмовити в позові. На думку апелянта, в рішенні суду невірно відображені показання свідка ОСОБА_3, показанням свідка ОСОБА_4, яка є матірю ОСОБА_2 і відповідно, свідчила на її користь, не дано належної оцінки. Суд дійшов помилкового висновку, що дубове ліжко ручної роботи було приховано апелянтом - наявність у нього спірного ліжка не доведено. Висновок суду про вартість ліжка (8500 грн.) не ґрунтується на доказах, а позивач не заявляла клопотання про призначення товарознавчої експертизи.

В засіданні апеляційного суду апелянт частково підтримав апеляційну скаргу, вказавши, що оспорює судове рішення лише в частині стягнення компенсації за ліжко.

Відповідач просила відхилити апеляційну скаргу як безпідставну.

Колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в ст.60 СК України. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч. І ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з ч.ч.1-2 ст. 71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 23 листопада 2013 року, мають сина ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. З часу укладення шлюбу сторони проживали в ІНФОРМАЦІЯ_2 будинку батьків ОСОБА_1

Під час шлюбу сторони отримали в дарунок від батьків ОСОБА_2 дубове ліжко ручної роботи разом з матрацом, яке використовували за місцем проживання в ІНФОРМАЦІЯ_3.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи і фактично не оспорюються сторонами.

Стягуючи з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 4250 грн. компенсації половини вартості дубового ліжка ручної роботи, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що воно є обєктом спільної сумісної власності, а відповідач приховав його.

Доводи апеляційної скарги про недоведеність факту перебування спірного ліжка у володінні ОСОБА_1 та приховання ним, є безпідставними.

Так, апелянт не заперечує, що дубове ліжко ручної роботи разом з матрацом сторони отримали в дарунок від батьків ОСОБА_2 Ліжко знаходилося за місцем їхнього проживання - в житловому будинку по вул. Орджонікідзе, 15 в смт. Ярмолинці.

Апелянт також не заперечує, що з січня 2015 року сторони подружні стосунки не підтримують та проживають окремо, - ОСОБА_2 разом з сином залишила його будинок і проживає у будинку своїх батьків в с. Дашківці Віньковецького району; з цього часу він перешкоджає у доступі ОСОБА_2 до будинку по вул. Орджонікідзе, 15 в смт. Ярмолинці, - зокрема, він не допустив її у будинок 19 вересня 2015 року та 20 вересня 2015 року, коли вона приїздила по ліжко.

Ця обставина підтверджується також повідомленням Ярмолинецького РВ УМВС в Хмельницькій області від 06 жовтня 2015 року, висновком Ярмолинецького РВ УМВС за заявою ОСОБА_2 від 23 вересня 2015 року про перешкоджання їй ОСОБА_1 забрати з будинку особисті речі (а.с.55-57).

Лише в ході розгляду зазначеної справи в суді першої інстанції ОСОБА_1 15.10.2015 року допустив свою дружину у будинок, проте на той момент сторонами та представником ОСОБА_1 було зафіксовано відсутність спірного ліжка в будинку (акт від 13 жовтня 2015 року).

З врахуванням наведених обставин, факту перебування спірного ліжка з січня 2015 року в одноосібному володінні ОСОБА_1, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що останній приховав спірне майно.

В свою чергу твердження ОСОБА_1, що спірне ліжко ОСОБА_2 вивезла з його будинку ще в березні 2015 року, всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України, не ґрунтується на жодних достатніх та допустимих доказах, тому обґрунтовано не прийнято судом до уваги.

Водночас апелянт не спростував іншими достатніми та допустимими доказами правдивість показань ОСОБА_4 про те, що він не віддавав спірне ліжко її доньці, як і показання свідка ОСОБА_3

Суд першої інстанції належно оцінив допустимість, достовірність цих показань свідків, а також їх достатність та взаємний звязок доказів у їх сукупності відповідно до ст. 212 ЦПК.

Згідно з пунктом 30 Постанови Пленуму Верховного суду України № 21 грудня 2007 року №11 „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив

його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

За встановлення факту відсутності спірного майна внаслідок його приховання відповідачем, суд обґрунтовано стягнув з ОСОБА_1 половину його вартості.

Обговорюючи доводи апеляційної скарги про недоведеність вартості спірного ліжка, колегія суддів погоджується, що сторони дійсно не дійшли згоди щодо його вартості, проте за відсутності обєкта оцінювання з вини ОСОБА_1 інша сторона була позбавлена можливості довести його вартість шляхом проведення товарознавчої експертизи.

В свою чергу ОСОБА_2 на підтвердження вартості спірного ліжка надала письмовий доказ розписку ОСОБА_6, майстра, що виготовив спірне ліжко, про оплату його батьком позивачки ОСОБА_7 в сумі 8000 грн.

Крім того, позивачем представлено товарний чек № 12713 від 22 березня 2014 року на підтвердження придбання матраца „Венера вартістю 780 грн. (а.с.25).

Заперечуючи таку вартість ліжка, ОСОБА_1 на спростування цієї обставини не представив суду жодних доказів.

За таких обставин доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Рішення суду ґрунтується на повно, всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Віньковецького районного суду Хмельницької області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуюча: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Л.М.Грох

__________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_8 Провадження № 22-ц/792/2325/15

Доповідач: Грох Л.М. Категорія: 49, 2