Справа №488/248/15-ц 04.11.2015 04.11.2015 04.11.2015
Провадження №22-ц/784/2534/15
Справа № 488/248/15ц
Продовження №22ц/784/2534/15 Головуючий у 1-ї інстанції Циганок В.Г.
Категорія 54 Доповідач в апеляційній інстанції Ямкова О.О.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

4 листопада 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючої: Ямкової О.О.,

суддів: Колосовського С.Ю., Локтіонової О.В.,

при секретарі: Гавор В.Б.,

за участю: позивачки - ОСОБА_2 та її представника - ОСОБА_3,

представника відповідача - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

Вищого професійного училища №21 міста Миколаєва

(далі - ВПУ №21)

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року

за позовом

ОСОБА_2

до ВПУ №21

про визнання трудового договору укладеним на невизначений строк, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

В С Т А Н О В И Л А:

21 січня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ВПУ №21 про визнання трудового договору укладеним безстроково, поновлення її на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Позивачка зазначала, що з 20 вересня 2010 р. працювала у відповідача на посаді викладача світової літератури на умовах контракту, строком дії до 30 червня 2011 р., а потім за додатковою угодою до контракту від 11 травня 2011 р. строком дії до 30 червня 2012 р.. Але, на підставі поданої нею особисто заяви від 9 серпня 2011 року та укладеного трудового договору цивільно-правового характеру №2 від 1 вересня 2011 року, вона була переведена на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи, за умовами договору строком до 30 червня 2012 р.

В подальшому, між нею та адміністрацією училища неодноразово укладалися додаткові угоди до трудового договору №2 без зазначення його умов. Останню додаткову угоду вона вимушена була підписати із зазначенням строку трудового договору до 31 грудня 2014 р., по закінченню якого її було звільнено з роботи.

Вважає звільнення незаконним, так як фактично між нею та керівництвом училища склалися безстрокові трудові відносини. Незаконним звільненням їй заподіяно моральну шкоду, яку вона оцінює в 1 грн. 00 коп., та просить її компенсувати шляхом принесення їй вибачення в присутності колективу ВПУ №21, а також стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 16 червня 2015 року провадження за позовом ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, в тому числі шляхом принесення вибачення, - закрито, у зв'язку з подачею заяви про відмову від частини позовних вимог.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково, ухвалено про визнання строкового трудового договору №2 від 1 вересня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ВПУ №21 таким, що укладений на невизначений строк. ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника директора з навчально-методичної роботи ВПУ №21 з 31 грудня 2014 року. З ВПУ №21 стягнуто на користь позивачки ОСОБА_2 39 972 грн. 57 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу і 3 000 грн. 00 коп. на правову допомогу, а також на користь держави 439 грн. 73 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі відповідач ВПУ №21, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи та не доведеності тих обставин, які суд вважав встановленими, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 54 Закону України «Про освіту» і статтями 24, 47 Закону України «Про професійно-технічну освіту» передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Згідно з п. 2 ст. 23, п. 2 ст. 36 КЗпП України звільнення працівника з роботи допускається у разі закінчення трудового договору (контракту), якій був укладений на визначений строк, встановлений за погодженням сторін. Припинення трудового договору у такому випадку можливо на протязі одного дня, та не вимагає від працівника подачі відповідної заяви, а від власника додаткового його попередження про закінчення строку дії договору та наступне звільнення.

Строкові договори можуть укладатися як при прийнятті на роботу, так і в подальшому, якщо є підстави для його укладення (переукладення).

Строковий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін. При цьому, вищезазначені закони ніяк не обмежують права сторін трудового договору на визначення строку його дії.

З матеріалів справи вбачається, що з 20 вересня 2010 р. ОСОБА_2 працювала у ВПУ №21 на посаді викладача світової літератури на умовах контракту, строком дії до 30 червня 2011 р., а потім за додатковою угодою до контракту від 11 травня 2011 р. строком дії до 30 червня 2012 р..

В наступному, на підставі поданої позивачкою особисто заяви від 9 серпня 2011 року та укладеного трудового договору цивільно-правового характеру №2 від 1 вересня 2011 року, вона була переведена на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи, за погодженням сторін строком дії цього договору до 30 червня 2012 року.

У строковому трудовому договорі №2 сторони виклали зміст своїх прав та обов'язків, а також зазначили, що зміни та доповнення до нього вносяться тільки за угодою сторін, складеною у письмовій формі (а.с.16-20).

За наслідками поданої позивачкою заяви та укладеного сторонами строкового трудового договору №2, директором училища було видано наказ №113-к від 1 вересня 2011 р. (а.с.89), в якому усунута описка на підставі наказу №30-к від 12 червня 2014 р. (а.с.147-148), про переведення позивачки на посаду заступника директора з навчально-методичної роботи за трудовим договором цивільно-правового характеру.

В подальшому, позивачка ОСОБА_2 та адміністрація ВПУ №21 укладали додаткові угоди від 21 квітня 2012 р., від 29 квітня 2013 р. і 26 червня 2014 р. до трудового договору №2 (а.с.91-92) про продовження його дії на попередніх умовах строком дії до 30 червня 2013 р., 30 червня 2014 р. і 31 грудня 2014 р..

Ці додаткові угоди підписані сторонами, якими погоджені строки дії трудового договору, укладеного між ними.

13 листопада 2014 р. позивачка особисто під розпис попереджена директором ліцею про закінчення строку трудового договору та наступне звільнення (а.с.92).

Наказом № 156-к від 31 грудня 2014 р. ОСОБА_2 звільнено за п. 2 ст. 36 КЗпП України, у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору, про що, позивачка ознайомлена особисто (а.с.93).

Наказом № 157-к від 31 грудня 2014 р. з 1 січня 2015 р. внесені зміни до штатного розпису училища, за якими посада заступника директора з навчально-методичної роботи виведена із штатного розпису із введенням нової - методиста (а.с.101, 117-121).

Отже, встановивши такі обставини справи, суд першій інстанції невірно застосував норми матеріального права до правовідносин, які виникли між сторонами щодо продовження дії трудового договору, укладеного на визначений сторонами строк, а тому його висновки не відповідають обставинам справи.

Так, суд вважав, що укладаючи додаткові угоди до трудового договору, сторони фактично продовжили трудові відносини, та не вимагали їх припинення, а тому фактично продовжили дію договору на невизначений строк.

При цьому, суд послався на статтю 39? КЗпП України та пункт 9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 року №9, та не звернув увагу, що в зазначеної нормі закону та роз'ясненні, має місце застереження, що ці випадки не розповсюджуються на правовідносини, урегульовані пунктом 2 частини 1 статті 23 КЗпП України. Тобто, коли сторони самі визначають строк дії трудового договору, який укладають або переукладають між собою.

Посилання на те, що зміст трудового договору не містить причин його строкового характеру, а тому повинен бути визнаний безстроковим, є помилковим тлумаченням діючого законодавства, яке не обмежує сторін у виборі виду трудового договору, який вони укладають між собою, визначаючи умови роботи та інтереси працівника, та таке твердження суперечить положенням Закону України «Про освіту» і Закону України «Про професійно-технічну освіту», та Типовим штатним нормативам професійно-технічних закладів, затверджених наказом Міністерства освіти і науки України від 6 грудня 2010 р. № 1204.

Також безпідставним є покладення місцевим судом в обґрунтування своїх висновків лист Територіальної державної інспекції з питань праці у Миколаївської області від 5 січня 2015 року в частині оцінки укладеного між сторонами контракту, оскільки трудове законодавство не вимагає обов'язкове звільнення працівника з попередньої посади, при його бажанні зайняти іншу в тому же навчальному закладі, про що свідчить подана позивачкою заява та відповідно виданий керівництвом училища наказ з укладенням сторонами нового строкового договору.

Строковий договір може бути укладено між сторонами як при прийняті на роботу працівника, так і в процесі виконання трудових обов'язків. Застережень або обмежень з цього питання КЗпП України або інші нормативні акти, які регулюють правовідносини у сфері праці, не мають. Усе інші має рекомендаційний, а не обов'язковий характер.

Доводи апелянта стосовно фальсифікації відповідачем наказу №30-к від 12 червня 2014 року є припущеннями, які не підтверджені жодними допустимими доказами.

За такого, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, з ухваленням нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Керуючись статтями 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Вищого професійного училища №21 м. Миколаєва задовольнити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 17 серпня 2015 року скасувати та ухвалите нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до Вищого професійного училища №21 м. Миколаєва про визнання трудового договору укладеного на невизначений строк, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити .

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча

Судді