Номер провадження: 22-ц/785/1950/15
Головуючий у першій інстанції Чернявська Л. М.
Доповідач Драгомерецький М. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Драгомерецького М.М.

суддів: Панасенкова В.О.,

Парапана В.Ф.,

при секретарі: Добряк Н.І.,

за участю: позивача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_4, представника відповідача ПАТ "Державний ощадний банк України" - Козака Д.А. та представника відповідача УПФ України в Приморському районі м.Одеси - Попова М.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 грудня 2014 року за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

03 грудня 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, який у подальшому був нею уточнений, до ПАТ "Державний ощадний банк України" в особі філії - Одеське обласне управління АТ "Ощадбанк", Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси щомісячно перерахувало їй пенсію в розмірі 53,50 гривень і одноразову допомогу у розмірі 13,50 гривень на її рахунок № НОМЕР_1 у філіалі Ощадного банку № 7860/084 Приморського району м.Одеси. У зв'язку зі втратою в червні 1999 року ощадної книжки вона звернулась до філіалу Ощадного банку № 7860/084 Приморського району м.Одеси для отримання дубліката, який їй не був виданий. Починаючи з листопада 1999 року пенсія їй нараховувалась на поштове відділення № 25 у м.Одесі. Проте, у зв'язку з невидачею дублікату ощадної книжки, пенсію та одноразову допомогу, перераховані на рахунок № НОМЕР_1 за червень, липень, серпень, вересень, жовтень 1999 року вона не отримала. За зазначений період на рахунок мали перерахувати грошові кошти у розмірі 335 гривень (53,50 + 13,50 х 5). Про наявність грошових коштів на рахунку НОМЕР_1 та їх рух, їй відмовились повідомляти. Так їй була завдана моральна шкода, яка виражається у душевних хвилюваннях, викликаних переживаннями за неповернення коштів. Позивачка вимагає в якості компенсації за моральну шкоду 100 000 гривень, що вважає мінімальною компенсацією за перенесені душевні страждання. Вважає, що строк звернення до суду нею був порушений з поважних причин, оскільки значний період часу зайняли строки розгляду заяви про порушення кримінальної справи та скарг на постанову про відмову у порушенні кримінальної справи (з 2005 по 2010 роки). Крім того, вона є пенсіонером, інвалідом 2 групи, грошових коштів для оплати послуг юриста не має, і тому усі ії звернення за правовою допомогою були марними.

В судовому засіданні представники відповідачів позов не визнали, надали суду письмові заперечення проти позову. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 отримала пенсію з червня по жовтень 1999 року в сумі 279,11 грн. при закритті рахунку в філії - міське відділення АТ "Ощадбанк" № 7860, тому вважають позовні вимоги безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 15 грудня 2014 року відмовлено у задоволенні позову в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення місцевого суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Згідно ст. 10 п.3 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 п.1 ЦПК України розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що в 1992 році ОСОБА_3 був відкритий рахунок НОМЕР_2 в філії № 5340/084 Центрального відділення № 5340 Збербанка СССР на який поступала її пенсія, яка з 01 грудня 1997 року становила 37 гривень, а з 01 вересня 1999 року - 53,50 гривень.

В квітні 2000 року позивач звернулась в Одеське міське відділення № 7860/084 Ощадбанка з заявою про переоформлення вкладу в розмірі 1 387,42 гривень і процентів у розмірі 128,13 гривень на новий особовий рахунок у зв'язку із втратою у червні 1999 року ощадної книжки.

В січні 2003 року ОСОБА_3 повторно звернулась з письмовою заявою з вимогою переоформити вклад в розмірі 1 415,18 гривень і 128,13 гривень процентів на новий особовий рахунок. На ці суми були видані податкові ордера.

З червня по жовтень 1999 року ОСОБА_3 пенсія продовжувала нараховуватись на рахунок НОМЕР_2 в філії № 7860/084, а саме: за червень 1999 року - 67, 11 гривень, за липень 1999 року - 53, 50 гривень, за серпень 1999 року - 53, 50 гривень, за вересень 1999 року 53, 50 гривень, за жовтень 1999 року - 53 гривні 50 копійок. Остання операція по рахунку була проведена 04 жовтня 1999 року (зарахована пенсія за жовтень 1999 року).

В 2003 році ОСОБА_3 закрила свій особистий рахунок та отримала 1 419 гривень 36 копійок, в цю суму ввійшла й сума пенсії за період з червня по жовтень 1999 року в сумі 279 гривень 11 копійок.

Крім того, як вбачається із пенсійної справи ОСОБА_3 та розпоряджень про перерахунок їй пенсії соціальна виплата в сумі 13 гривень 50 копійок ніколи не призначалась позивачці.

Дані обставини також встановлені та підтверджуються рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 14 червня 2006 року, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ВАТ "Державний ощадний банк України" про стягення невиплаченої пенсії та соціальної допомоги та відшкодування моральної шкоди відмовлено. Дане рішення залишене без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12 жовтня 2006 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у справі, що набрало законної сили не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, розглядаючи спір, місцевий суд вірно послався на норми закону, що регулюють правовідносини, які виникли між сторонами.

Суд перевірив усі докази, які навела позивач ОСОБА_3 у підтвердження своїх вимог, а відповідачі ПАТ "Державний ощадний банк України" та Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси - у підтвердження своїх заперечень, навів у рішенні фактичні обставини, які були встановлені судом при розгляді справи, вірно застосував правові норми, що регулюють ці правовідносини, та зробив вірний висновок про відмову у задоволенні позовних вимог позивача.

Посилання позивача ОСОБА_3 на ті обставини, що вона не зверталась до відповідачів із заявами про втрату ощадної книжки від 04.04.2000 року та 21.01.2003 року згідно якої було закрито її особовий пенсійний рахунок, а залишок суми вкладу у розмірі 1 419,36 гривень вона не отримала, не заслоговують на увагу, оскільки ці обставини позивачем належними та допустимими доказами не доведені, а тому вони є безпідставними.

Не заслуговує на увагу й доводи ОСОБА_3 про те, що діями ПАТ "Державний ощадний банк України" та Управління Пенсійного фонду України в Приморському районі м.Одеси їй було завдано моральну шкоду у розмірі 10 000 грн., оскільки відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Жодних доказів на підтвердження заподіяної шкоди позивачу надано не було.

Отже, доводи ОСОБА_3 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону і підлягає скасуванню, не заслуговують на увагу, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Таким чином, судова колегія дійшла до висновку, що суд першої інстанції в межах заявлених вимог повно і всебічно розглянув справу, дав належу оцінку наданим доказам, постановив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Приморського районного суду м.Одеси від 15 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена на протязі двадцяти днів з дня її проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: М.М. Драгомерецький

В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан