Справа № 368/1860/15-ц
Провадження № 2/368/687/15
Рішення

Іменем України

(Заочне)

"10" грудня 2015 р. Кагарлицький районний суд Київської області

в складі: головуючого - судді Шевченко І.І.

при секретарі Гребеневич А.І.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кагарлик справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою, -

в с т а н о в и в:

представник позивача уточнив позовні вимоги позивача та просить суд стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. проживаючої: 09200, Київська область, м. Кагарлик, вул. Мічуріна, 9, Ідентифікаційний номер: НОМЕР_1 на користь позивача суму боргу у розмірі 3 750 доларів США, 719 грн. 44 коп. три проценти річних від простроченої суми, 1 500,00 грн. витрат на правову допомогу, 1 000,00 грн. моральної шкоди та 1 424,54 грн. 54 коп. сплачений судовий збір, посилаючись на те, що 19 серпня 2015 року вона, ОСОБА_2, на численні прохання ОСОБА_3 позичила (передала у власність грошові кошти під зобов'язання повернути таку ж суму грошових коштів) останній 3750 доларів США, про що того ж дня й у присутності свідків відповідачкою було складено розписку такого змісту: «Я, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, НОМЕР_2 виданий 21 червня 2005 р. Кагарлицьким РВГУМВС України в Київській обл., беру в борг ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, НОМЕР_3 виданий Кагарлицьким РВГУМВС України в Київській обл. суму 3750 доларів США, на термін до 19 серпня 2015 р. Зобов'язуюсь повернути в термін вказаний мною вище в доларах США».

На неодноразові вимоги про повернення грошових коштів, відповідачка не реагує, кошти не повертає. Слід звернути увагу, що відповідачка обіцяла повернути кошти та сплатити їй за використання коштів відсотки (прибуток) у розмірі 70 000 грн., однак вказану обіцянку не виконала. Вона була вимушена позичити вказану суму, так як у неї хвора на онкохворобу матір. День боротьби із онкозахворюванням її матері потребує від неї значних грошових витрат на ліки і про це було дуже добре відомо відповідачці. Саме це змусило її піти на позичання вказаних коштів, тому що вона гадала, що отримання нею 70 000 грн. відсотків надасть їй можливість купувати якісні ліки та забезпечити належне лікування її матері.

Відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 3750 доларів США, що становить на 24 листопада 2015 року згідно курсу НБУ = 90 238,57 грн. Курс долара США до Української гривні станом на 24 листопада 2015 року становить 24,0636 грн. за один долар США.

За змістом ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За приписами ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов'язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

У відповідності до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Ч. 1 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Станом на 24 листопада 2015 року відповідач прострочив виконання грошового зобов'язання у розмірі 90 238,57 грн. на 97 днів (період з 20 серпня 2015 року по 24 листопада 2015 року). Відповідно 3 % річних становлять: 90 238,57 грн. * 3% * 97 дн. / 365 дн. / 100 % = 719,44 грн.

Крім того, в результаті незаконного зволікання у поверненні коштів зі сторони відповідача, вона тривалий час має нервове перенапруження та моральний і фізичний біль, так як змушений довгий час думати над ситуацією, постійно звертатися до відповідача, звертатися за правовою допомогою, звертатися до суду тощо. Данні кошти є великою необхідністю для неї та її родини (має двох неповнолітніх дітей) та змушений «випрошувати» належні по закону кошти, тому просить суд стягнути з відповідача на її користь також моральну шкоду у розмірі 1 000,00 грн.

Через незаконне зволікання відповідача вона змушена була звернутися за правовою допомогою та витратити у зв'язку з цим додаткові кошти у сумі 1500 грн. (підтвердження у додатках), які також просить суд з стягнути з відповідача на її користь.

Також прошу стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір у сумі: 809 грн. 07 коп. + 234 грн. 60 коп. (клопотання про витребування доказів від 12.11.2015 р.) + 234 грн. 60 коп. (заява про накладення арешту на майно від 19.11.2015 р.) + 146 грн. 27 коп. ( заява про зміну позовних вимог від 24.11.2015 р.) = 1424,54 грн.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, про час і місце розгляду справи була повідомлена завчасно, про що свідчить повідомлення по телефону, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином, а тому суд вважає ухвалити заочне рішення на підставі наявних в справі матеріалів.

Вислухавши представника позивача, який не заперечує проти заочного розгляду справи, вивчивши матеріали справи, суд вважає за необхідне уточнені позовні вимоги позивача задовольнити частково з наступних підстав.

В судовому засіданні суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

19 серпня 2015 року відповідач ОСОБА_3 отримала від ОСОБА_2 кошти в сумі 3 750 тисяч доларів США, які зобовязався повернути 19 серпня 2015 року.

Тобто, між відповідачем ОСОБА_3 та позивачем ОСОБА_2 виникли правовідносини на підставі договору позики.

Позичальник свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що свідчить наявний у позивача оригінал зазначеного договору позики.

Зі змісту розписки позики грошей вбачається, що предметом позики були грошові кошти у доларах США.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Факт написання розписки саме нею, відповідачем ОСОБА_3 є розписка, тому ця обставина в силу вимог ч.1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню.

Отже, при розгляді справ, пов'язаних з такими правовідносинами, суду необхідно врахувати те, що виходячи зі змісту ст. 1047 ЦК України розписка має містити відомості про передачу позичальнику визначеної грошової суми. Тобто, така розписка є реальною.

Отже, письмова форма розписки внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення розписки, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Згідно ст.1049 ЦК України позичальник повинен повернути гроші в обумовлений договором позики термін.

Позичальник, як це встановлено ст. 1051 ЦК України, має право оспорити розписку на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані нею від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за за розпискою на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені розпискою.

Предметом розписки у справі є позика іноземної валюти.

Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що іноземна валюта це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.

Обставини, визнані сторонами, згідно із ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

До вказаного висновку суд прийшов, виходячи не тільки із вимог національного законодавства України, а і з висновків Європейського Суду з прав людини, викладених у рішенні у справі «Бочаров проти України» від 17.03.2011 року (остаточне 17.06.2011 року), в пункті 45 якого зазначено, що «Суд при оцінці доказів керується критерієм доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18.01.1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства»). Проте таке доведення може випливати зі співіснування достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою висновків або подібних неспростованих презумпцій щодо фактів (див. рішення у справі «Салман проти Туреччини»)».

Враховуючи, що належних доказів повернення боргу відповідачем суду не надано, висновок суду про задоволення вимог позивача в частині стягнення із ОСОБА_3 суми боргу у розмірі 3 750,00 доларів США, що становить 90 238 грн. 57 коп., про що просить представник позивача, є таким, що відповідає матеріалам справи.

Оцінюючи достатність і взаємний зв'язок доказів, наявних в матеріалах справи, у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в частині стягнення боргу в сумі 3 750,00 доларів США, що становить 90 238 грн. 57 коп., підлягають задоволенню.

Згідно ст.. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст.. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст.. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Як зазначено вище, термін виконання за вищевказаною розпискою настав 19.08.2015 р.

За заявленими вимогами позивач також просить стягнути з відповідача 3 % річних від простроченої суми позики за період неповернення коштів з 20.08.2015 року по 24.11.2015 року за 97 днів прострочення в сумі 719 грн. 44 коп.

Розрахунок 3 % річних розраховується за формулою: сума санкції = С х 3 х Д : 365 : 100, де С сума заборгованості, Д кількість днів прострочення.

В даному випадку сума заборгованості складає 90 238,57 грн., кількість днів прострочення складає: з 20.08.2015 року по 24.11.2015 р. 97 днів., сума санкції = 90 238,57 х 3 х 97 : 365 : 100, що становить 719,44 грн., тому позов у цій частині також підлягає задоволенню, а саме: за 97 днів прострочення, що становить 719,44 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Позовні вимоги щодо моральної шкоди в розмірі 1 000,00 грн., то суд в цій частині вимог позивачу відмовляє з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Так, між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» ЦК України, зокрема главою 71 розділу IIІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором позики, укладеним між сторонами.

Відповідно до п. 4 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Правовідносини між сторонами регулюються правилами глави 71 ЦК України, ст.. 625 ЦК України, які не передбачають відшкодування моральної шкоди, заподіяної неповерненням суми боргу. Договором позики, укладеним між сторонами по справі, також не передбачається відшкодування позичальнику моральної шкоди, заподіяної неповерненням боргу, тому в частині відшкодування моральної шкоди позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч.1 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справ: належать витрати на правову допомогу.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 гривень з відповідача на користь позивача, то суд приходить до висновку, що дані витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з наступних підстав.

07.09.2015 року між ОСОБА_2 та адвокатом ОСОБА_1 було укладено договір № 55/15 про надання правової допомоги ОСОБА_2 по даній справі.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є адвокатом, що підтверджується свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю № 2427 від 15.12.2005 року.

Згідно наявних в матеріалах справи акт приймання передання наданих послуг, ОСОБА_2 було сплачено гонорар у розмірі 1500 грн. адвокату ОСОБА_5

Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», розмір компенсації витрат на правову у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Представником позивача надано розрахунок, з якої вбачається, що адвокат ОСОБА_5 затратив 3 годин 20 хв. на складання позовної заяви, клопотання про витребування доказів від 12.11.2015 р., заяви про зміну позовних вимог від 24.11.2015 р. по цивільній справі ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою та вартість затрачених годин складає 1500,00 грн. Тобто, з даного розрахунку вбачається, яку саме роботу було зроблено представником позивача, в якому обсязі і скільки часу було витрачено.

А тому, зважаючи на Закон України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», прийшов до висновку, що розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 1500,00 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 1424 грн. 54 коп., що стверджується квитанцією про сплату судового збору та витрати пов'язані з наданням правової допомоги в розмірі 1500 грн., а тому суд стягує з відповідача на користь позивача ним понесені судові витрати, які підтверджені квитанцією про їх сплату, а саме: витрати по сплаті судового збору в сумі 1424 грн. 54 коп. та витрати на надання про правову допомогу в сумі 1500 грн.. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.. 99 Конституції України, ЦК України, ст.ст. 10, 60, 61, 88, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України суд, -

в и р і ш и в:

Уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за розпискою задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 суму боргу в розмірі 3 750 $ США, що за курсом станом на 10.12.2015 року становить в сумі 85 837 (вісімдесят пять тисяч вісім тридцять сім) грн. 50 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 719 (сімсот девятнадцять) грн.. 44 коп.

Стягнути із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_2 1500 (одну тисячу пятсот) грн.. 00 коп. витрат на правову допомогу та 1424 (одну тисячу чотириста двадцять чотири) грн.. 54 коп. витрат по сплату судового збору.

У задоволенні решти уточнених позовних вимогах ОСОБА_2 відмовити

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Кагарлицький районний суд протягом десяти днів з дня проголошення, а особами , які брали участь у справі і не були присутніми в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.І. Шевченко