АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області в складі:

головуючої Перепелюк І. Б.

суддів: Чупікової В.В., Яремка В.В.

секретар Окармус О.М.

за участю: представників позивача

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Надра» про визнання недійсною угоди за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в «ПАТ КБ «Надра» на рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 21 жовтня 2015 року -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Надра» про визнання недійсною угоди.

Позовні вимоги обґрунтовував слідуючими обставинами.

28.04.2006р. сторони уклали договір кредитної лінії №2006/840/МК/79 на суму 148000 доларів США на період з 28.04.2006р. по 27.04.2011р.

27.06.2012р. позивач та відповідач уклали додаткову угоду №14 до Договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006р., згідно якої строк користування кредитною лінією встановлювався з 28.04.2006р. по 19.05.2014р., а щомісячна сума мінімально необхідного платежу по кредитній лінії визначається графіком платежів (Додатком №1,2,3 до цього Договору).

Однак, фактично вказані додатки йому надані не були чим були порушені його права як споживача фінансових послуг.

Також, позивач зазначав, що у додатковій угоді №14 банк не

22-ц/794/1671/2015р. Головуючий у 1 інстанції Стоцька Л.А. Категорія 19/27 доповідач Перепелюк І.Б.

виклав умов кредитування, зокрема, не зазначив про наявну суму заборгованості по раніше виданим траншам, а також про зміну графіків погашення раніше виданих траншів.

Кредитний договір не містить інформації про тип процентної ставки, що є вирішальним для доведення банком споживачу підстав для формування графіку погашення кредиту.

Позивач просив визнати недійсною додаткову угода №14 від 27.06.2012р. оскільки вона не відповідає вимогам ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів».

Рішенням Першотравневого районного суду м.Чернівців від 21 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Надра» подав апеляційну скаргу, просить рішення скасувати, відмовити в задоволені позовних вимог.

Апелянт вважає оскаржуване рішення незаконним, необґрунтованим. Посилається на порушення судом норм матеріального, процесуального права.

Апелянт вказує, що помилковим є твердження позивача про те, що банк спонукав його надати згоду на укладення договору. Вважає, що підстав для визнання додаткової угоди недійсною немає, оскільки при її укладенні банком дотримані всі вимоги закону.

Також апелянт звертає увагу суду на те, що ОСОБА_1 звернувся з позовом до суду лише 18.08.2015р., тобто через 9 років після отримання кредиту.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, рішення - залишити без змін з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що в додатковій угоді до договору кредитної лінії відсутні відомості щодо детального розпису загальної вартості кредиту, не викладені умови, які розділом 3 Правил, визнані обов'язковими. Позивачу, як споживачу фінансової послуги не було надано повної та доступної інформації щодо реальної процентної ставки за оспорюваним правочином (у процентах річних), яка точно дисконтує всі майбутні грошові платежі споживача за кредитом до чистої суми виданого кредиту, та не роз»яснено значення її змінних складових, що свідчить про те, що споживач не в повній мірі володів інформацією щодо можливого реального розміру процентної ставки за угодою. Зазначене є несправедливим по відношенню до споживача, оскільки йому не було повідомлено про розмір щомісячних платежів, що дало право банку проводити зарахування коштів на власний розсуд та можливість застосування штрафних санкцій.

Такий висновок суду є правильним.

Встановлено, що 28.04.2006р. ВАТ КБ «Надра», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 уклали договір кредитної лінії №2006/840-МК/79, відповідно до якого банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію в сумі 148000 доларів США терміном 60 місяців з 28.04.2006р. по 27.04.2011р. зі. зі сплатою 15% річних, які можуть бути змінені додатковими угодами до даного договору, що є його невідємною частиною.

Відповідно до ч.2 ст.631 ЦК України договір набирає чинності з моменту його укладення.

27.06.2012р. сторони уклали додаткову угоду №14 до договору кредитної лінії №2006/840-МК/79 від 28.04.2006р., предметом якого є порядок та умови надання банком позичальнику кредитних коштів в межах відкритої відновлювальної кредитної лінії в сумі 148000дол. США. Строк користування кредитною лінією встановлюється з 28.04.2006р. по 19.05.2014р. Кредитна лінія надається позичальнику на споживчі потреби.

Пунктом 1.1.2 ст. 1 вищезазначеної угоди встановлено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу по кредитній лінії визначається графіком платежів (Додатком №1,2,3 до цього Договору).

Пунктами 2.1 - 2.5 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено:

2.1. Банки зобов'язані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке:

а) найменування та місцезнаходження банку - юридичної особи та його структурного підрозділу;

б) умови кредитування, зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, у тому числі між зобов'язаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована, плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування;

в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням: процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, які пов'язані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб - страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів, їх періодичність та обсяги;

можливості та умов дострокового повернення кредиту;

г) інші умови, передбачені законодавством.

2.2. Інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, надається з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо).

2.3. У разі, якщо окремі умови кредитування діятимуть протягом не всього строку користування кредитом, банки мають обов'язково ознайомити споживача з умовами, а також зі строком, протягом якого діятимуть такі умови, та з порядком інформування споживача про їх зміну.

2.4. Банки зобов'язані отримати письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

2.5. Банки розробляють форму (бюлетень, довідка, повідомлення тощо) надання споживачу достовірної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту, яка повинна бути затверджена рішенням уповноваженого органу банку та доведена до відома його відповідних структурних підрозділів.

Згідно пунктів 3.1-3.2 «Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту»:

3.1. Банки зобов'язані в кредитному договорі або додатку до нього надавати детальний розпис сукупної вартості кредиту з урахуванням процентної ставки за ним, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зазначивши таке: значення процентної ставки та порядок обчислення процентних доходів відповідно до вибраного банком методу згідно з вимогами нормативно-правових актів Національного банку; перелік, розмір і базу розрахунку всіх комісій (тарифів) банку, що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, здійснення валютно-обмінних операцій, юридичне оформлення тощо; перелік і розмір інших фінансових зобов'язань споживача, які виникають на користь третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами кредитного договору (страхові платежі під час страхування предмета застави, життя та працездатності споживача, розмір зборів до Пенсійного фонду України, комісії під час купівлі-продажу іноземної валюти для погашення кредиту та процентів за користування ним, біржові збори, послуги реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо).

3.2. Кредитний договір має містити графік платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі, - щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача за кожним платіжним періодом з урахуванням даних, передбачених у додатку до цих Правил. У графіку платежів має бути докладно розписана сукупна вартість кредиту за кожним платіжним періодом.

Зі змісту додаткової угоди № 14 від 27.06.2012р. до договору кредитної лінії № 2006/840-МК/79 від 28.04.2006р. вбачається, що ця угода не відповідає приписам Постанови правління НБУ від 10.05.2007р. № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», оскільки не містить істотних умов договору (тобто, умов, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду - в розумінні частини 2 статті 638 ЦК України), а тому в силу вимог ч.3 ст. 215 ЦК України має бути визнана недійсною.

Судом першої інстанції повно встановлені всі обставини справи. При їх з»ясуванні та досліджені представлених сторонами доказів, судом першої інстанції встановлено, що при укладенні Додаткової угоди №14 від 27.06.2012р., фактично викладаючи кредитний договір від 28.04.2006р. в новій редакції, банк не визначив розміру існуючої заборгованості позивача, не надав нових графіків погашення кредиту, враховуючи, що строк договору був продовжений до 19.05.2014р.

При цьому були допущені порушення п.1.1.2, де зазначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу по кредитній лінії визначається графіком платежів (Додатком №1,2,3 до цього Договору), однак графік відсутній.

В порушення п.2.2, п.2.4 не була надана інформація про платежі споживача, які зазначені в пункті 2.1 цієї глави, з обов'язковим зазначенням бази їх розрахунку (зазначається сума, на підставі якої робиться розрахунок, зокрема сума наданого кредиту, сума непогашеного кредиту, фіксована сума тощо). Відсутнє письмове підтвердження споживача про ознайомлення з вищенаведеною інформацією.

Крім того встановлено, що відповідачем при укладені додаткової угоди порушені вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».

Так, відповідно до ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів укладених із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

За змістом п.5 ч.1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», права споживача вважаються в будь-якому разі порушеними, якщо будь-яким чином (крім випадків, передбачених законом) обмежується право споживача на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про відповідну продукцію.

Так в п.1.4 Угоди визначено, що щомісячна сума мінімально необхідного платежу по кредиту для рефінансування визначається графіком платежів (додатком № до цього Договору). Однак, при дослідженні судом оригіналу кредитної угоди, додаток, в якому було б визначено щомісячну суму мінімально необхідного платежу відсутній, отже, він банком не складався та не надавався позичальнику.

Доказів, на спростування цього апелянтом не представлено.

Крім того, згідно умов оспорюваного правочину, банком встановлено процентну ставку по кредиту для рефінансування в розмірі 16% річних з обов»язковим щорічним переглядом процентної ставки в залежності від Українського індексу ставок за депозитами фізичних осіб на 12 місяців з урахуванням маржі банку не менше ніж 16% річних, однак визначення поняття «маржі» в договорі відсутне.

Судом встановлено, що в оспорюваному правочині немає відомостей щодо детального розпису загальної вартості кредиту, немає умов, які є обов»язковими, немає графіка погашення кредиту з розбивкою всіх його складових, немає письмового підтвердження про ознайомлення споживача із необхідною інформацією.

Зазначене є несправедливим по відношенню до споживача, оскільки йому не було повідомлено про розмір щомісячних платежів, що дало право банку проводити зарахування коштів на власний розсуд та можливість застосування штрафних санкцій.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені чч. 1 - 3, 5, 6 ст.203 ЦК України.

Висновки суду першої інстанції про наявність підстав для визнання додаткової угоди недійсною є обґрунтованими. Доводи апеляційної скарги цього не спростовують.

Необгрунтованими є посилання апелянта на те, що позивач звернувся з позовом до суду лише 18.08.2015р., тобто з пропуском строку позовної давності.

Керуючись положеннями ст.ст. 256, 257, 261, 267 ЦК України, суд першої інстанції правильно врахував, що додатковою угодою № 14 від 27.06.2012р. встановлено дату 19.05.2014р. кінцевим строком виконання позичальником його зобовязань за даною угодою, а ОСОБА_1 звернувся з позовом 18.08.2015р. Таким чином, позивачем не було пропущено трирічний строк звернення з позовом до суду.

Рішення суду першої інстанції є законним, обґрунтованим, ухвалене з дотримання норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ КБ «Надра» відхилити.

Рішення Першотравневого районного суду м.Чернівців від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом вірно :