Провадження №22-ц/784/2782/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/784/2782/15 Доповідач Темнікова В.І.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 грудня 2015 року Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Миколаївської області в складі :

головуючого Темнікової В.І.,

суддів Серебрякової Т.В., Маляренко І.Б.,

при секретарі Гавор В.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український ОСОБА_1», ТОВ «ФАЗП», ТОВ «М.Б.А. Фінанси», ТОВ «Укрборг» про зменшення суми необхідної для погашення кредитної заборгованості та припинення кредитного договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому посилався на те, що 24 березня 2011 року між ним та АТ «ОСОБА_3 КАПИТАЛ» було укладено кредитний договір №GP-2343644, згідно якого позивач отримав 24656,89 грн., з яких 19694 грн. позивач отримав готівкою, а 4963 грн. становила страхова сума. 05 серпня 2011 року позивач погасив кредит, про що повідомив банк, а 09 серпня 2011р. страхову компанію шляхом подачі відповідних заяв. З моменту укладення договору позивач на погашення кредиту сплатив: 28.04.2011р. 1089,65 грн., 03.06.2011р. - 600грн., 14.06.2011р.- 540грн., 03.08.2011р. -1200грн., 05.08.2011р. 19000грн. Крім того, на вимогу працівників банку він 23.11.2011р. вніс ще 1000грн. Однак, в травні 2014р. банк заявив вимогу про погашення кредиту у розмірі 26000грн. Потім в кінці червня 2014р. позивач отримав повідомлення від ТОВ «ФАСП» про те, що заборгованість позивача станом на 19.06.2014р. становить 29723,36грн. В жовтні 2014р. позивач отримав листа про те, що його заборгованість становить 34149,97грн. Вважаючи, що він повністю погасив кредит ще 05.08.2011р., позивач просив визнати кредитний договір в частині обмеження його в праві на дострокове погашення кредиту недійсним, зобовязати АТ «ОСОБА_3 КАПИТАЛ» провести розрахунок за кредитним договором з урахуванням повного погашення боргу, припинити дію кредитного договору в звязку з його повним виконанням та стягнути з відповідачів на користь позивача по 10000 грн. моральної шкоди.

В подальшому позивач декілька разів уточнював позовні вимоги і остаточно просив припинити дію кредитного договору і зменшити суму, необхідну для його погашення до 2286грн. 23 коп. При цьому посилався на те, що із внесених ним платежів, як убачається з квитанцій, банк зараховував на погашення тіла кредиту наступні суми: квітень 2011р. з 1089,65грн. 549,90грн.; червень 2011р. з 600грн. -76,03грн., з540грн. -489,65грн.; в липні 2011р. з1200грн. 563,16грн., в серпні 2011р. з 1086 грн. 578,67 грн. Крім того, позивач звернувся до банку з заявою про дострокове погашення кредиту після чого 05 серпня 2011р. в рахунок погашення кредиту вніс 19000грн. Таким чином, на час закриття кредиту остаток складав 19113грн.25 коп., тобто на тіло кредиту надійшло за весь період 21370грн.66 коп. Після цього в листопаді на вимогу працівників банку він погасив ще 1000грн. Таким чином, на думку позивача він погасив тіло кредиту на суму 22370,66 грн. Після цього вимоги банку зупинилися і за телефоном гарячої лінії йому підтвердили, що кредит закрито. Але, якщо навіть і залишилася непогашеною якась частина, то для повного погашення кредиту потрібно сплатити ще 2286грн.23 коп., а не 26000грн. чи 34000грн. Також посилався на відсутність його вини в несвоєчасному погашенні кредиту.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 було задоволено. Суд припинив дію кредитного договору і зменшив суму, необхідну для його погашення до 2286грн.23 коп.

Не погодившись з зазначеним рішенням, Публічне акціонерне товариство «Перший Український ОСОБА_1» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалите нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник ПАТ «Перший Український ОСОБА_1» підтримав доводи апеляційної скарги, надавши пояснення в цілому аналогічні змісту апеляційної скарги, просив її задовольнити, рішення суду скасувати, постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 При цьому уточнив, що в ході додаткової перевірки було встановлено, що позивач до банку з заявою про дострокове погашення кредиту не звертався і суми необхідної для дострокового погашення кредиту не сплатив.

Позивач не визнав доводи апеляційної скарги, просив її відхилити, а рішення суду залишити без змін, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Інші учасники процесу до судового засідання не зявився, хоча про час і місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав:

Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Як убачається з матеріалів справи, судом під час розгляду цієї справи дані вимоги закону в повній мірі виконані не були.

Приймаючи рішення по справі, суд виходив з того, що 24.03.2011 року між АТ «ОСОБА_3 Капітал» та позивачем було укладено кредитний договір № GP-2343644 на суму 24656,89 грн., за яким позивач готівкою отримав 19694 грн., 4963 грн. - склали страхову суму. З моменту укладення кредитного договору позивач вносив платежі у розмірі: квітень 2011 року 1089,65 грн., з них на погашення тіла кредиту - 549,90 грн.; у червні 2011 року 600 грн., з них на погашення тіла кредиту -76,03 грн.; у червні 2011 року 540 грн., з них на погашення тіла кредиту - 489,65 грн.; у липні 2011 року 1200 грн., з них на погашення тіла кредиту - 563,16 грн.; у серпні 2011 року 1086 грн., з них на погашення тіла кредиту - 578,67 грн.

Крім того, судом було встановлено, що позивач звернувся до банку з заявою про дострокове погашення кредиту, після чого 05.08.2011 в рахунок погашення кредиту вніс 19000 грн. Таким чином, на погашення тіла кредиту за увесь період в банк надійшло 21370,66 грн. В листопаді 2011 року працівниками банку позивачеві було повідомлено, що для повної сплати кредитної заборгованості йому необхідно сплатити ще 1000 грн., що позивач і зробив. В банку позивача проінформували, що остаточну інформацію стосовно наявності заборгованості по кредитному договору він може отримати по телефону гарячої лінії даного банку. Зателефонувавши по вказаному номеру, позивач був повідомлений про те, що заборгованість по кредитному договору є погашена, вимоги банку до нього припинились. На протязі трьох років позивач вважав, що його кредит є погашеним, однак в травні 2014 року йому було предявлено вимоги на суму 26000 грн. у звязку з заборгованістю по кредиту, після чого суми вимог тільки збільшувались. Згідно з квитанціями за увесь період на тіло кредиту надійшло 22370,66 грн. Таким чином, сума необхідна для остаточного погашення кредиту становить 2286,23 грн.

Беручи до уваги той факт, що працівниками банку було надано неправдиву інформацію позивачу стосовно того, що кредитна заборгованість є погашеною, а вимоги банку до позивача припинились, суд дійшов висновку про те, що вини позивача в несвоєчасному погашенні кредиту немає, а тому наявні підстав для задоволення позовних вимог.

Проте, проаналізувавши встановлені судом першої інстанції обставини по справі, апеляційний суд вважає, що приймаючи рішення по справі, суд, хоча і послався на ст. ст. 525, 526, 530, 610 ЦК України, згідно яких зобовязання, які взяли сторони на себе при укладанні договору, повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, а одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання, в той же час фактично не застосував положення даних норм права до правовідносин, які склалися між сторонами по даній справі.

Так, згідно п. 2.6.1 укладеного кредитного договору, позичальник має право повернути кредит достроково в будь-який час в порядку, визначеному пунктами 2.6.3 та 2.6.4 кредитного договору. Згідно п. 2.6.3 дострокове погашення кредиту здійснюється в наступному порядку: позичальник звертається до представника банку або будь-якого з кіосків з метою розрахунку заборгованості за кредитом ( включаючи проценти нараховані, на суму кредиту, що достроково погашається, а також суму комісії за обслуговування кредиту, розраховану за повний місяць, в якому здійснюється дострокове погашення) та оформлення письмової заяви на дострокове погашення кредиту за встановленою банком формою, яка має бути надана банку не менше, ніж за 10 робочих днів до запланованої дати дострокового погашення; банк здійснює розрахунок заборгованості позичальника за кредитом; позичальник у відповідності до зробленого банком розрахунку, забезпечує не пізніше дати, що передує даті дострокового погашення, перерахування на рахунок банку сум грошових коштів, достатніх для погашення кредиту, сплати нарахованих до дати дострокового погашення процентів, сплати суми комісії, що розраховується за повний місяць, в якому відбувається дострокове погашення, інших належних до сплати платежів згідно з кредитним договором. Під повним місяцем розуміється період, який визначається від попереднього до наступного терміну(дати) платежу згідно з графіком платежів. Відповідно до п. 2.6.4 договору, виключно у випадку виконання позичальником всіх умов, вказаних в п. 2.6.3 кредитного договору, банк в дату дострокового погашення, визначену в заяві, здійснює дії по погашенню заборгованості в порядку, передбаченому п. п. 2.4.3 та 2.4.4 кредитного договору. В іншому випадку, кошти, що були перераховані позичальником з метою дострокового погашення заборгованості, продовжують обліковуватись на рахунку до їх списання банком з метою погашення строкової заборгованості за кредитним договором в терміни, визначені графіком платежів ( за умови відсутності простроченої заборгованості).

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції було встановлено, що 05 серпня 2011 року позивач в усній формі звернувся до банку з наміром дізнатися про залишок заборгованості з метою в подання заяви про дострокове погашення кредиту. Працівниками банку йому неофіційно ( не у спосіб передбачений договором) було повідомлено суму необхідну для погашення заборгованості. Після чого позивачем було сплачено 19000грн. Однак, дана сума була недостатня для погашення заборгованості за кредитом, тому у банку були відсутні правові підстави здійснити дострокове погашення кредиту. В звязку з цим, грошові кошти, що надійшли від позивача з метою дострокового погашення заборгованості, продовжували обліковуватись на рахунку та спрямовувалися банком на погашення заборгованості позивача перед банком згідно графіку платежів, відповідно до умов п. 2.6.4. При цьому апеляційний суд враховує те, що належних та допустимих доказів того, що працівниками банку позивачу було повідомлено про те, що необхідна сума для погашення кредиту становить саме 19000грн., позивачем суду надано не було. Про те, що даної суми було недостатньо для повного погашення заборгованості за кредитним договором свідчить і те, що позивач на вимогу працівників банку в листопаді 2011року ще доплатив 1000грн. В уточненій позовній заяві ( а. с. 130-131) позивач просив зменшити суму, необхідну для погашення кредитної заборгованості до 2286,23 грн. Все це свідчить про те, що позивачем не була в установленому договором порядку узгоджена конкретна сума, яку необхідно йому внести для вирішення питання про дострокове погашення заборгованості за кредитним договором.

Не було надано позивачем суду також належних та допустимих доказів того, що як стверджував його представник в суді апеляційної інстанції, вона вже після сплати 19000грн. написала заяву про дострокове погашення кредиту та віддала її працівникам банку. Представник відповідача ПАТ «ПУМБ» заперечує факт отримання від позивача такої заяви, При цьому пояснив, що в апеляційній скарзі помилково було зазначено, що позивач звертався до суду з заявою про дострокове погашення кредиту, що сторонами кредитного договору була погоджена дата погашення кредиту, а саме 19 серпня 2011року, оскільки після детальної перевірки кредитної справи, в ній не було виявлено такої заяви. Апеляційним судом в судовому засіданні була оглянута кредитна справа, надана представником ПАТ «ПУМБ», в якій така заява відсутня, як і розрахунок заборгованості за кредитом ( включаючи проценти нараховані, на суму кредиту, що достроково погашається, а також суму комісії за обслуговування кредиту, розраховану за повний місяць, в якому здійснюється дострокове погашення).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобовязання, а саме: зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України). У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняються його виконанням, проведеним належним чином (а не в силу ухвалення рішення суду). Тому зі змісту даної статті випливає, що неналежне виконання не припиняє зобовязання. Належним слід визнати виконання, що прийняте кредитором. Тому виконання зобов'язання частково припиняє зобов'язання у відповідній частині, якщо виконання прийняте кредитором. Це стосується і випадків, коли боржник виконав зобов'язання в частині всупереч закону або договору (ст. 529 ЦК), але кредитор таке виконання прийняв. Неналежне виконання зобов'язання не припиняє. Якщо кредитор неналежне виконання прийняв як належне, дії боржника на виконання зобов'язання слід оцінити в такий спосіб: факт виконання зобов'язання мав місце, але зобов'язання (повністю або у частині) не припинено, оскільки цей факт (дія на виконання договору) не відповідає вимогам до факту (дії), який міг би припинити зобов'язання.

Виходячи зі змісту статей 526, 599 ЦК України зобовязання буде вважатися виконане належним чином, якщо таке виконання здійснене відповідно до умов договору та вимог законодавства, а якщо умови виконання не визначені у договорі або законі, то вони повинні бути виконані відповідно до звичаїв ділового обороту або до вимог, що зазвичай ставляться.

У справі, яка переглядається, суд не врахував, що позивачем не було надано достатньої кількості безспірних доказів з урахуванням принципів їх допустимості та належності, виконання ним зобов'язання у передбаченому кредитним договором порядку, або того, що його неналежне виконання зобов'язання було прийняте відповідачем, а тому помилково дійшов висновку про припинення існування прав і обовязків сторін, що складають зміст конкретного зобовязального правовідношення. Визначаючи суму, необхідну для погашення кредитної заборгованості за кредитним договором, суд тим самим тільки підтвердив, що у передбаченому договором порядку позивачем зобов'язання виконане не було.

Проаналізувавши зазначені вище обставини по справі у їх сукупності та врахувавши вимоги зазначеного вище законодавства, апеляційний суд вважає, що рішення суду слід скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні уточнених вимог позивача.

Керуючись ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Перший Український ОСОБА_1» задовольнити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 02 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ПАТ «Перший Український ОСОБА_1», ТОВ «ФАЗП», ТОВ «М.Б.А. Фінанси», ТОВ «Укрборг» про зменшення суми необхідної для погашення кредитної заборгованості та припинення кредитного договору відмовити.

Рішення набирає законної сили негайно після його проголошення, але може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів після його проголошення в касаційному порядку.

Головуючий

Судді