АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 761/3797/15 Головуючий у 1-ій інстанції - Притула Н.Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - судді Музичко С.Г.,

суддів: Шкоріної О.І., Саліхова В.В.,

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м.Києві від 18 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києві від 18 червня 2015 року позов ОСОБА_3 до Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» про стягнення заборгованості по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки та зобов'язання вчинити дії, задоволено частково. Стягнуто з Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» на користь ОСОБА_3 нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 46 914,60 грн., середній заробіток за затримку видачі трудової книжки в розмірі 12 155,60 грн. Зобов'язано Спільне Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» видати ОСОБА_3 трудову книжку та копію наказу про звільнення №04 від 27.06.2014 року. Стягнуто з Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» на користь держави судовий збір у розмірі 590,70 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, ставить питання про скасування рішення в частині задоволених позовних вимог та ухвалення нового про відмову у задоволенні позову. Вказує на те, що позивач в період з 01.06.2011 року по 30.06.2014 року свої трудові обов'язки не виконував, підстав для виплати йому заробітної плати відсутні. Відсутність позивача на робочому місці підтверджується актами від 01.06.2011 року, від 21.12.2011 року, від 31.12.2012 року, 31.12.2013 року та 30.06.2014 року

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 просив відхилити апеляційну скаргу , а рішення суду залишити без змін. Представник відповідача ОСОБА_2 просив апеляційну скаргу задовольнити з наведених в ній доводів.

Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції прийшов до висновків, що позовні вимоги в частині стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 46 914,60 грн., середній заробіток за затримки видачі трудової книжки в розмірі 12 155 грн. є законними та обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно-ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Судом вірно встановлено, що відповідно до наказу № 6-к від 03.05.2006 року позивач прийнятий на посаду начальника служби безпеки Українсько-канадського спільного підприємства «Везувіо Лтд».(а.с.5)

Наказом №03 від 09..06.2006 року ОСОБА_3 оголошено догану за порушення виконання обов'язків. (а.с.165)

Наказом №04 від 27.06.2014 року ОСОБА_3 було звільнено з займаної посади на підставі п.3 ст.40 КЗпП України з 30.06.2014 року.(а.с.33)

Звертаючись до суду з вказаним позовом ОСОБА_3 зазначав, що в супереч вимогам ст.ст. 47, 116 КЗпП України за весь час роботи на підприємстві заробітна плата відповідачем йому не виплачувалась. Розрахунки щодо виплати заробітної плати в день звільнення відповідачем також не проводились, на підставі чого просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Крім того, за приписами ст.ст.116, 117 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Як роз'яснено в п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі непроведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

З викладеного випливає, що на роботодавця покладено обов'язок повністю розрахуватися з працівником, який у день звільнення не працював, не пізніше наступного дня після пред'явлення ним вимог про розрахунок, невиконання вказаного обов'язку має наслідком покладання на нього відповідальності - стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Згідно з п.8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі ( календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

3 відомостей про нарахування заробітної плати вбачається, що за червень-грудень 2011 року, за 2012 рік, 2013 та січень-червень 2014 року позивачу нараховувалась заробітна плата всього на суму 46 914,60 грн.

3 розрахунку нарахованої та виплаченої ОСОБА_3 заробітної плати за період з 01.01.2010 року по 30.06.2014 року, який надано представником відповідача, вбачається, що за вказаний період позивачу нараховано 67779,60 грн., до видачі 59127,17 грн., виплачено -17645,19 грн.. (3 01.01.2010 року по травень 2011 року включно).

Зважаючи на те, що відповідач при звільненні не провів з позивачем розрахунок, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції обґрунтовано стягнув з відповідача на користь ОСОБА_3 заборгованість по заробітній платі у розмірі 46 914,60 грн.

Отже, суд першої інстанції вірно встановив загальний розмір середнього заробітку з дати коли з позивачем мав бути здійснений повний розрахунок по дату примусового погашення заборгованості із заробітної плати, оскільки доказів про виплату заробітної плати за відпрацьований період відповідачем не надано.

Доводи відповідача, що ОСОБА_3 направлялась трудова книжка, не заслуговують на увагу, тоді як відповідно до Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, на підтвердження факту видачі позивачу трудової книжки при звільненні відповідач повинен був надати Книгу обліку руху трудових книжок в якій повинен бути підпис позивача про отримання нею трудової книжки. Крім того, про отримання трудової книжки працівник також розписується у особистій картці.

Якщо працівник був відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, відповідач, на підтвердження факту видачі позивачу трудової книжки, не надав суду ні особистої картки позивача, ні Книги обліку руху трудових книжок, ні доказів направлення позивачу повідомлення про необхідність отримання трудової книжки чи пересилання трудової книжки поштою на адресу позивача, а тому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 в частині стягнення з відповідача середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави до скасування рішення суду, оскільки при розгляді справи у апеляційному суді скаржник не надав будь - яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив рішення, що відповідає вимогам закону.

Рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 121, 295, 297 ЦПК України, суддя

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника Спільного Українсько-Канадського підприємства «Везувіо ЛТД» ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києві від 18 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: