Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 333/1235/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Ярошенко А.Г.
Номер провадження 22-ц/778/6405/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Спас О.В.

Суддів Бабак А.М.

ОСОБА_2

При секретарі: Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області при розгляді цивільної справи за його позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення матеріальних збитків та відшкодування моральної шкоди, відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 висловлювали хибну інформацію про нього, що порушило його честь та гідність та вплинуло на результат розгляду вказаної справи.

Позивача образили фрази відповідача ОСОБА_4, зокрема, «но он уже меня достал своей подлой, такой нахальной», «він дуже багато обманює, такое говорит, что было и что не было», «мы сделали даже то, чего не надо было делать», «но он у меня очень хороший и неплохой мальчишка», «так получилось, но это не говорит о том, что меня надо все эти годы терроризировать», «потом получилось, что я шепнула что-то, сказала что-то и диагностика была хорошая, а стала плохая», «и внуку, он ему не раз говорил я все равно тебя посажу», а також її адвоката ОСОБА_5 - «ОСОБА_7 ізмором бере всіх, він уже всіх запугує мене, суддів, всіх кого тільки може це його не задовольнило і він став погрожувати Шахову».

Посилаючись на зазначені обставини, змінивши позовні вимоги, позивач просив стягнути із ОСОБА_4 та ОСОБА_5 спричинену йому моральну шкоду по 10 000,00 грн. з кожної.

У квітні 2015 року ОСОБА_4 подала до суду зустрічний позов до ОСОБА_3 про захист честі та гідності та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначала, що відповідач ОСОБА_3 двічі звертався до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовами до неї про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка була завдана йому внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка трапилась 13 липня 2011 року, скоєна її онуком - ОСОБА_6

В додатках до позову ОСОБА_3, вона отримала заяву, в якій вказано: «В семье, где живет ОСОБА_8, нет никаких положительных рычагов воспитания, а именно…: бабушка ОСОБА_7 (ответчик) может оскорбить кого угодно без всяких на то оснований и обмануть, преследуя материальные интересы. ОСОБА_9 (сын ответчика) безответственный, халатный человек….».

Під час розгляду вказаних цивільних справ ОСОБА_3 допускав вислови на її адресу, а саме: «ОСОБА_10 организовала коррупционную схему. ОСОБА_10 явно неправовым способом добилась заведомо незаконных решений суда, что будет выясняться в уголовном процессе инициированном мной».

Вважає, що такі висловлювання ОСОБА_3 принижують її честь та гідність.

Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_4 просила зобовязати відповідача ОСОБА_3 публічно вибачитися перед нею за розповсюдження неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність. Стягнути з ОСОБА_3 на її користь 15 000,00 грн. моральної шкоди, завданої розповсюдженням неправдивих відомостей, що паплюжать її честь і гідність.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_3, апеляційну скаргу подав ОСОБА_3, в якій, посилається на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким задовольнити його позов в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно ч.1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, а оскільки рішення суду оскаржується в частині відмови у задоволенні первісного позову, у відповідності до ч.3 п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», рішення переглядається лише в частині відмови у задоволенні первісного позову.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 суд першої інстанції дійшов висновку про те, що висловлювання, які були зроблені ОСОБА_4 та ОСОБА_5 під час розгляду цивільної справи не є фактичними твердженнями, а є оціночними судженнями.

Судова колегія вважає, що висновок суду є вірним. Розглядаючи спір, суд першої інстанції, у відповідності до вимог ст. 212-214 ЦПК України, повно, всебічно та обєктивно зясував обставини на які посилалися сторони, дав належну правову оцінку правовідносинам, які склалися між учасниками процесу та закон, що їх регулює.

Згідно до ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Звертаючись до суду з позовом про захист честі та гідності, ОСОБА_3 свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області, під час перегляду рішення суду першої інстанції за його позовом до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди у звязку з ДТП, у своїх виступах висловлювали хибну інформацію про нього, що принизило його честь та гідність та вплинуло на результат розгляду вказаної справи.

Однак, у позовній заяві не зазначено способу поновлення порушеного права, передбаченого ст. 277 ЦК України - в ній не зазначено, яка інформація є недостовірною та не йдеться ні про її спростування, ні про право на відповідь. В ній зазначені лише висловлювання та про спричинення у звязку з цим моральної шкоди, яку позивач просить стягнути з відповідачів.

Вирішуючи спір та відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно застосував норми ст. 3, 34 Конституції України, ст.10 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, які регламентують право кожної людини на свободу виявлення поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і поширювати інформацію та ідеї без втручання держави і незалежно від кордонів. Людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека є найвищою соціальною цінністю.

За змістом ч. 4 ст. 32 Конституції України та ст. 277 ЦК України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Оціночними судженнями, з огляду на приписи ч. ч. 1, 2 ст. 30 Закону України від 02 жовтня 1992 року № 2657-XII "Про інформацію" (з подальшими змінами), за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

За таких обставин, оцінивши всі зібрані у справі докази, правильно встановивши характер правовідносин та вірно застосувавши норми матеріального права, суд першої інстанції, з урахуванням встановлених обставин справи обґрунтовано дійшов висновку про те, що висловлювання відповідача та його представника у судовому засіданні апеляційного суду при перегляді рішення суду першої інстанції не є такими, що, принижують честь та гідність позивача, оскільки не є фактичними твердженнями, а є оціночними судженнями.

Такий висновок суду узгоджується з нормами ст. 277 ЦК України, якою передбачено, що не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати.

Зазначене відповідає і міжнародній практиці, зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини від 29 березня 2005 року у справі «Українська Прес-Група проти України» зазначено: «41. У своїй практиці суд розрізняє факти та оціночні судження. Якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини. Аналогічний висновок міститься і в рішенні Євросуду «Лінгенс проти Австрії», (Lingens v. Austria), від 8 липня 1986 року, п. 42, Series A, no. 103 рік.

Тому, з урахуванням положень ст. 30 Закону України "Про інформацію", ст. 10 зазначеної Конвенції, судової практики Європейського Суду з прав людини, судом першої інстанції правомірно визнано висловлювання відповідачів оціночними судженнями, оскільки вони не мали наклепницький характер для позивача, а є фактичними твердженнями.

Докази та обставини апеляційної скарги були предметом дослідження судом першої інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права. Доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновком суду першої інстанції з їх оцінкою.

За таких обставин, судова колегія дійшла висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст.307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: