№ 201/7717/14-ц
провадження 4-с/201/79/2015
УХВАЛА

29 грудня 2015 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

у складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції в Дніпропетровській області, заінтересована особа: Публічне акціонерне товариство «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», про визнання незаконною бездіяльність та зобовязання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» 12 червня 2014 року звернулося до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат, позовні вимоги не змінювалися і не уточнювалися.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року позовну заяву задоволено.

Справа слухалася різними судами неодноразово постановлювалися та ухвалювалися різні судові рішення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 17 жовтня 2014 року скасовано та ухвалено нове рішення.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року залишено без змін.

Постановою Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_1. про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року відмовлено.

ОСОБА_1 23 грудня 2015 року звернувся до суду зі скаргою та з урахуванням поданих уточнень просив суд зобовязати державного виконавця вчинити певні дії.

Представником заявника до суду була подана заява в вій він просить суд розглядати її без участі заявника та його представника.

Представник заінтересованої особи та державний виконавець у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили. На підставі ч. 1 ст. 385 ЦПК України суд вважає можливим розглядати вказану скаргу за їх відсутності.

Перевіривши матеріали справи, оцінивши представлені і добуті докази, суд вважає цю скаргу підлягаючою задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Примусове виконання рішень в Україні покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Відповідно до п. 1 положення про Міністерство юстиції України, затвердженого Указом Президента України від 30 грудня 1997 року N 1396/97, Міністерство юстиції України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України. Міністерство юстиції України є головним (провідним) органом у системі центральних органів виконавчої влади щодо забезпечення реалізації державної правової політики. Таким чином, при прийнятті до примусового виконання виконавчих документів, державний виконавець має діяти на підставах, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до матеріалів справи, справа слухалася різними судами неодноразово постановлювалися, ухвалювалися різні судові рішення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 26 січня 2015 року, залишеного без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 березня 2015 року, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором від 08 лютого 2008 року в розмірі 678 356,13 грн., яка складається з заборгованості: за кредитом - 24 874,85 доларів США, що еквівалентно 292 640,70 грн.; за відсотками - 15 485,01 доларів США, що еквівалентно 182173,73 грн.; пені за порушення основного зобовязання - 15 310,21 грн.; пені за прострочення погашення відсотків - 7 642,98 грн.; штрафу 15 350,26 доларів США, що еквівалентно 180 588,48 грн. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» судовий збір в сумі 3654 грн., вказане рішення у встановленому законом порядку набрало законної сили, з урахуванням вказаного судом на вимогу стягувача було видано виконавчі листи його представнику та останнім вони були подані до відповідної державної виконавчої служби з метою примусового виконання рішення суду.

З урахуванням зазначеного постановами державного виконавця Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження №47592017 та №47592613 від 20 травня 2015 року було відкрито виконавчі провадження з виконання виконавчих листів № 201/7717/14-ц, які було видано 13 травня 2015 року судом, та запропоновано боржнику виконати рішення суду у добровільному порядку, також державним виконавцем проводяться відповідні виконавчі дії (звернення стягнення на майно боржника; винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження).

Також судом було встановлено, що 23 березня 2015 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» укладено договір № 23 У відступлення права вимоги від 23 березня 2015 року, відповідно до якого первісний кредитор - ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» передав (відступив) новому кредитору - ОСОБА_1 свої права вимоги до ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», а новий кредитор набув право вимоги первісного кредитора до боржника в сумі 682 010, 13 грн., в звязку з чим ОСОБА_1 30 березня 2015 року звернувся до ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, однак відповіді не отримав, після чого 04 вересня 2015 року та 30 листопада 2015 року звернувся до Жовтневого ВДВС ДМУЮ з заявою про закінчення виконавчих проваджень № 47592017 та № 47592613, оскільки з урахуванням вище зазначеного заборгованість відсутня.

В силу статті 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обовязки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами.

Згідно статті 601 ЦК України зобовязання припиняється зарахуванням зустрічних однорідних вимог, строк виконання яких настав, а також вимог, строк виконання яких не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги. Зарахування зустрічних вимог може здійснюватися за заявою однієї із сторін.

З огляду на це, заява однієї сторони про зарахування зустрічної вимоги є одностороннім правочином, який має наслідком припинення зобовязань.

Згідно частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Таким чином, припинення зобовязання зарахуванням зустрічної вимоги - це одностороння угода, яка оформляється заявою однієї з сторін.

В розумінні статті 601 ЦК України необхідною умовою для здійснення зарахування зустрічних однорідних вимог є те, щоб за обома вимогами вже настав строк виконання, оскільки неможливо предявити до зарахування вимоги за таким зобовязанням, яке не підлягає виконанню.

У статті 602 ЦК України вказано вичерпний перелік підстав при наявності яких зарахування зустрічних вимог не допускається, зокрема: про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю; про стягнення аліментів; щодо довічного утримання (догляду); у разі спливу позовної давності; в інших випадках, встановлених договором або законом.

Договором, нормами чинного законодавства не встановлено заборону здійснювати зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання рішення.

Законом України «Про виконавче провадження» визначено умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку. Проте даний закон не містить заборону здійснювати під час виконавчого провадження залік зустрічних однорідних вимог та припиняти відповідні правовідносини. Відсутні такі норми як в процесуальному, так і в матеріальному законодавстві, більш того, статтею 602 ЦК України не передбачені випадки недопустимості зарахування зустрічних однорідних вимог за вищевикладених обставин.

Дана правова позиція підтверджується також постановою Вищого господарського суду України від 30.01.2008р. № 37/275, відповідно до якої вказано, що Закон України „Про виконавче провадження не містить заборон щодо зарахування зустрічних однорідних вимог на стадії виконання судового рішення, а отже зарахування можливе при наявності умов, встановлених статтею 601 ЦК України.

При цьому слід звернути увагу, що статтею 204 ЦК України передбачено презумпцію правомірності правочину та визначено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або він не визнаний судом недійсним.

Отже, якщо друга сторона не погоджується з проведенням зарахування, вона в праві на підставі та в порядку, визначеному законодавством, звернутись за захистом своїх охоронюваних законом прав до суду.

Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішення у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду в справі про адміністратвине правопорушення обовязкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Також судом встановлено, що рішення господарського суду Запорізької області від 19 січня 2015 року позовні вимоги ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» до ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» задоволено, а саме: стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», 83001, м. Донецьк, вул. Артема, буд. 63, на користь:- Товариства з обмеженою відповідальністю «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест», 49005, м. Дніпропетровськ, вул. Обручева, буд. 17, , грошові кошти в сумі 7200000 (сім мільйонів двісті тисяч) грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору в сумі 73080 (сімдесят три тисячі вісімдесят) грн. 00 коп., а 09 лютого 2015 на виконання вище вказаного рішення було видано наказ про примусове виконання судового рішення.

20 травня 2015 року державним виконавцем Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ ОСОБА_2 було винесено постанову про відкриття виконавчих проваджень №47592017 та №47592613 з виконання виконавчих листів № 201/7717/14-ц, які було видано 13 травня 2015 року Жовтневим районним судом Дніпропетровська, однак 23 березня 2015 року ОСОБА_1 та ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» уклали договір № 23 У відступлення права вимоги від 23 березня 2015 року, відповідно до якого первісний кредитор - ТОВ «Промислова інвестиційна компанія «Енерго-Інвест» передав (відступив) новому кредитору - ОСОБА_1 свої права вимоги до ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», а новий кредитор набув право вимоги первісного кредитора до боржника в сумі 682 010, 13 грн., в звязку з чим ОСОБА_1 30 березня 2015 року звернувся до ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» з заявою про зарахування зустрічних однорідних вимог, але відповіді не отримав, після чого 04 вересня 2015 року та 30 листопада 2015 року звернувся до Жовтневого ВДВС ДМУЮ з заявою про закінчення виконавчих проваджень № 47592017 та № 47592613, оскільки з урахуванням вище зазначеного заборгованість відсутня.

15 грудня 2015 року ОСОБА_1 отримано поштою відповідь Жовтневого ВДВС ДМУЮ, якою повідомлено, що вище вказана заява про зарахування зустрічних однорідних вимог надійшла на адресу відділу, однак Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено підстав для завершення (закінчення, повернення) виконавчого провадження в звязку з зарахуванням зустрічних однорідних вимог.

З урахуванням вище викладеного та зазначеного державним виконавцем була допущена бездіяльність щодо зазначеного, а порушені права заявника підлягають поновленню виходячи з наступного. Щодо строку на подання скарги.

Відповідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 385 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася про порушення її прав чи свобод.

З огляду на те, що ОСОБА_1 тільки 15 грудня 2015 року отримав поштою відповідь Жовтневого ВДВС ДМУЮ, тобто дізнався про можливе порушення його прав та законних інтересів, тому відповідно до ч. 2 ст. 385 ЦПК України встановлений строк для звернення до суду підлягає поновленню.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право вернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно до ч. 2 ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження» боржник має право оскаржувати рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про виконавче провадження» учасниками виконавчого провадження є державний виконавець, сторони, представники сторін, прокурор, експерти, спеціалісти, перекладачі, суб'єкти оціночної діяльності - суб'єкти господарювання.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

У вищезазначених виконавчих листах стягувачем є ПАТ «Акціонерно-комерційний банк «Капітал», а боржником визначений ОСОБА_1 Інших учасників виконавчого провадження немає та залучені для проведення виконавчих дій державним виконавцем не були.

Справи за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи посадової особи державної виконавчої служби розглядаються судом за загальними правилами ЦПК з особливостями. встановленими статтею 386 ЦПК України. Статтею 386 ЦПК України визначено вичерпний перелік осіб, за участю яких суд розглядає скаргу, а саме: за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дії або бездіяльність якої оскаржують ся, присутність інших учасників виконавчого провадження законом не передбачена, в звязку з чим суд не має правових підстав для залишення скарги без розгляду або повернення її заявнику через не залучення до розгляду скарги інших учасників виконавчого провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 386 ЦПК України скарга розглядається у десятиденний строк у судовому засіданні за участю заявника і державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби, рішення, дія чи бездіяльність якої оскаржують ся.

Відповідно до п. 4 Постанови № 6 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» на підставі статі 8 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник. Суди мають ураховувати, що до учасників виконавчого провадження, які мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої осадової особи державної виконавчої служби, належать також представники сторін за законом чи договором, які діють від їх імені.

Згідно з вимогами ч.1, 2 ст. З Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону державною виконавчою службою підлягають виконанню, в тому числі, такі виконавчі документи виконавчі листи судів у цивільних справах у випадках, передбачених законом.

Частиною 5 статті 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду. Відповідно до ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на і території України.

Згідно ч. 1 ст. 27 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року № 606-ХІУ у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення. Статтею 32 Закону № 606 визначені заходи примусового виконання рішень, серед яких, зокрема: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб. Згідно ч. 1 ст. 52 Закону № 606 звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. Частиною 4 статті 31 Закону № 606 встановлено, що державний виконавець або уповноважена ним особа може особисто вручити документи виконавчого провадження сторонам або іншим учасникам виконавчого провадження під розписку.

Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

З аналізу вищезазначеного суд робить висновок про те, що на виконання вказаних рішень районного і апеляційного, касаційного судів державний виконавець повинен дотримуватися вимог законодавства про виконавчу службу, виконавче провадження та інш., однак враховуючи наведене Жовтневий ВДВС і державним виконавцем зроблене не все, що потрібно робити згідно вказаної Інструкції та Закону, оскільки державним виконавцем було допущено бездіяльність та не вчинено відповідні дії (закінчення виконавчого провадження, повернення стягувачу виконавчого документа чи залучення інших учасників), а начальник ВДВС не здійснював відповідний контроль за цим.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що скарга підлягає задоволенню в повному обсязі.

Не може суд прийняти до уваги будь-які заперечення щодо зазначеного, оскільки вони спростовуються вищенаведеним і нічим обєктивно не підтверджуються.

При таких обставинах суд вважає можливим скаргу задовольнити, а саме: поновити заявнику пропущений з поважних причин строк для подання скарги до суду та зобовязати Жовтневий ВДВС ДМУЮ вчинити виконавчі дії щодо закінчення виконавчих проваджень №47592017 та №47592613 з виконання виконавчих листів № 201/7717/14-ц, які було видано 13 травня 2015 року Жовтневим районним судом Дніпропетровська по справі за позовом ПАТ «АКБ «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «АКБ «Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 678 356,13 грн. та судового збору в розмірі 3 654 грн., а всього 678 356,13 грн., на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «про виконавче провадження» у звязку з фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Таким чином суд вважає, що обставини скарги знайшли своє обєктивне підтвердження в ході судового засідання, а тому скарга підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 8, 19, 55, 124 Конституції України, ст. 3 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. ст. 3, 6, 7, 11, 49, 82, 83 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-61, 383 388, 210, 293 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Скаргу задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 пропущений з поважних причин строк для подання скарги до суду.

Зобовязати державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 вчинити виконавчі дії щодо закінчення виконавчих проваджень №47592017 та №47592613 з виконання виконавчих листів № 201/7717/14-ц, які було видано 13 травня 2015 року Жовтневим районним судом Дніпропетровська по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором і судових витрат щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Акціонерно-комерційний банк «Капітал» заборгованість за кредитним договором в розмірі 678 356,13 грн. та судового збору в розмірі 3 654 грн., а всього 678 356,13 грн., на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «про виконавче провадження» у звязку з фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом шляхом зарахування зустрічних однорідних вимог.

Ухвалу може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя - О.А Антонюк