АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/2936/15Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту , -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_8 предявила позов до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту, посилаючись на те, що 15 липня 2013 року померла її мати ОСОБА_9 Після смерті матері ОСОБА_9 відкрилася спадщина на майно у вигляді будинку з надвірними спорудами по вул. Благовіщенська, 181/В в м. Золотоноша та земельної ділянки площею 0.10 га. Іншим спадкоємцем являється відповідачка ОСОБА_7

Позивачка зазначає, що 13.12.2013 року подала до Золотоніського міського державного нотаріуса заяву про прийняття спадщини.

25.04.2014 року отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, поскільки існує заповіт від 14.01.2012 року, яким ОСОБА_9 заповідала все своє майно ОСОБА_7

Позивачка зазначає, що заповіт не визнає і вважає, що вказаний правочин є недійсним, поскільки її мати , ОСОБА_9, на момент складання та посвідчення заповіту не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, так як останні роки життя страждала на поведінкові психічні розлади здоровя.

З таких підстав ОСОБА_6 просила суд визнати недійсним заповіт ОСОБА_9, складений 14.01.2012 року щодо спадкування ОСОБА_7 жилого будинку з господарсько-побутовими спорудами та земельної ділянки по вул. Благовіщенській, 181В в м. Золотоноша.

Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить рішення суду скасувати, як незаконне,, необґрунтоване, постановлене з неповним зясуванням судом обставин, що мають значення для справи та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підставах:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Загальні положення про спадкування визначені главою 84 ЦК України.

Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі статтею 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі

Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Для з'ясування наявності такого стану особи суд бере до уваги як висновки судово-психіатричної експертизи, так і інші докази у їх сукупності.

Підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і в основу рішення про недійсність правочину суд не може покладати висновок експертизи, який ґрунтується на припущеннях.

Така правова позиція міститься у постанові Верховного Суду України від 29 лютого 2012 року у справі N 6-9цс12.

Як вбачається із матеріалів справи. ОСОБА_9 на обліку у психіатра не перебувала.

При проведенні посмертної судово-психіатричної експертизи 16.02.2015 року експерти не знайшли спільної згоди щодо відповідей на поставлені питання. Тому на підставі п. 36 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 08 жовтня 2001 року № 397 було складено два протилежні акти.

Із висновку повторної посмертної судово-психіатричної експертизи № 732 від 21.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_9 на момент складання заповіту 18.01.2012 року страждала психічним порушенням у вигляді органічного ураження головного мозку судинного ґенезу з психоорганічним синдромом та за своїм психічним станом на момент складання заповіту від 18.01.2012 року могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Із матеріалів справи вбачається, що допитані судом першої інстанції свідки ОСОБА_10 та ОСОБА_11 - сусіди ОСОБА_9 про її психічну неспроможність не заявили. При цьому пояснили, що ОСОБА_9 за життя , приблизно два-три роки до смерті була забудькувата, не впізнавала людей та скаржилася на ОСОБА_7

Свідок ОСОБА_12, яка працює газовим контролером, повідомила, що щомісяця заходила до ОСОБА_9 звіряти показники лічильника, то ОСОБА_9 в знавала її , орієнтувалася в часі, порі року та сама розписувалася у відомостях.

Свідок ОСОБА_13, яка являється завідуючою інфекційним відділенням Золотоніської ЦРЛ, повідомила, що ОСОБА_9 при доставленні до відділення 28.09.2011 року не бажала залишатися в лікарні, поводилася агресивно, але була адекватна, відповідала на запитання лікарів, розуміла де знаходиться, тобто на час лікування усвідомлювала значення своїх дій та керувалася ними.

Інші свідки ОСОБА_14, який працює лікарем-психіатром та свідок ОСОБА_15 підтвердили той факт, що ОСОБА_9 була трохи агресивна, але в той же час орієнтувалася в часі та усвідомлювала значення своїх дій.

Приватний нотаріус ОСОБА_16 пояснила, що 18.01.2012 року оспорюваних договір був посвідчений нею. ОСОБА_9 сама прийшла до неї в нотаріальну контору. При цьому вона перевірила дієздатність ОСОБА_9 і впевнилася, що волевиявлення її було спрямовано на укладення заповіту саме на користь ОСОБА_7 Заповіт був прочитаний вголос та підписаний нею власноручно.

Акт посмертної судово-психіатричної експертизи від 16.02.2015 року складений двома експертами, та висновок повторної судово-психіатричної експертизи від 21.08.2015 року не протирічить іншим доказам по справі.

Складений заповіт відповідає загальним вимогам передбаченими статтями 1247, 1248 ЦК України.

Позивачка належним чином повідомлялась про час і місце судового засідання ( а/с 240 т. 1) і була присутня в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 , ч.ч. 1,4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести допустимими та належними доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачі не надали суду достовірних доказів про те, що спадкодавець мала фізичні вади.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстави для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсним заповіту відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з часу проголошення , але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :