УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Завгородньої І.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у м. Києві, про визнання права власності на спадкове майно за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6, який при житті був зареєстрований та проживав за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із заповітом, складеним ОСОБА_6 05 липня 2013 року все належне йому на день смерті майно він заповідав позивачу, у тому числі і спірну квартиру.

Надалі їй стало відомо, що право власності на вказану квартиру зареєстровано на ім'я відповідача ОСОБА_5 на підставі договору довічного утримання, укладеного 19 липня 2003 року між відповідачем та ОСОБА_6

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення судами процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши доводи касаційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, оскільки вони законні та обґрунтовані.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що на момент смерті ОСОБА_6 були відсутні правовстановлюючі документи на спірну квартиру, що також підтверджується листом приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Мартишенко С.С. від 18 жовтня 2013 року № 168/02-14. Таким чином, право власності у відповідача виникло правомірно після державної реєстрації на підставі чинного договору довічного утримання.

Доводи касаційної скарги стосовно того, що постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 13 листопада 2014 року, залишеною в силі ухвалою Вищого адміністративного суду України від 23 квітня 2015 року скасовано рішення державного реєстратора Реєстраційної служби Головного управління юстиції в м. Києві про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за відповідачем не спростовують висновків судів попередніх інстанцій про дійсність договору довічного утримання від 2003 року, на підставі якого у відповідача виникло право власності на спірну квартиру.

Так, ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 28 лютого 2007 року у справі за позовом прокурора Подільського району м. Києва в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про розірвання договору довічного утримання від 19 липня 2003 року було затверджено мирову угоду між сторонами, за умовами якої остання зобов'язалася виплатити ОСОБА_6 4 000 доларів США до 20 квітня 2007 року включно та не претендувати на проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, умови вказаної мирової угоди сторонами були виконані, що підтверджується ухвалою апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2014 року.

Також рішенням Подільського районного суду м. Києва від 12 травня 2013 року у справі за позовом прокурора Подільського району м. Києва в інтересах ОСОБА_6 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про розірвання вищезазначених договорів було задоволено частково, а саме розірвано договір від 22 лютого 2007 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_8 про заміну набувача та збільшення матеріального забезпечення відчужувача за договором довічного утримання, у зв'язку з неналежним виконанням його умов ОСОБА_8

У задоволенні решти позовних вимог судом було відмовлено, зокрема у розірванні договору довічного утримання від 19 липня 2003 року, у зв'язку з відсутністю підстав для цього, мотивуючи відсутністю у сторін взаємних претензій. Крім того, відповідно до ухвали апеляційного суду м. Києва від 18 березня 2014 року вищезазначене рішення набрало законної сили.

Інші доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 05 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко І.М. Завгородня В.І. Мартинюк