Провадження № 2-о/752/322/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 грудня 2015 року Голосіївський районний суд міста Києва у складі: головуючого судді Мирошниченко О.В.

при секретарі Мархотко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, -

в с т а н о в и в:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду із заявою, в якій просили розірвати шлюб, зареєстрований 04.09.2004 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1188. В обґрунтування вимог, викладених у заяві, зазначили про те, що внаслідок втрати взаємопорозуміння та почуття любові одне до одного, сімейне життя не склалося, у зв'язку із чим заявники більше шести місяців не підтримують сімейні стосунки та не ведуть спільне господарство. Подальше спільне життя та збереження шлюбу вважають неможливим та таким, що суперечить інтересам заявників та їх дітей. Спору щодо визначення місця проживання дітей не мають, як не мають спору і з приводу поділу майна.

У судове засіданні заявники надали заяву, в якій підтримали вимоги у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

04.09.2004 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1188, що підтверджується даними свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1, виданого 04.09.2004 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції.

У період перебування у шлюбі у заявників народились діти: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

13.11.2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір про сплату аліментів на дітей, участь у вихованні та утриманні дітей, згідно умов якого сторони дійшли згоди щодо порядку участі кожного із батьків у спілкуванні, вихованні та утриманні дітей.

У судовому засіданні встановлено, що спільне життя заявників не склалось, у зв'язку із тим, що останні мають різні погляди на сімейне життя, що призвело до втрати взаємопорозуміння та почуття любові та поваги одне до одного. Примирення між собою та збереження сім'ї вважають неможливим та таким, що суперечило б інтересам як самих заявників, так і інтересам їх малолітніх дітей.

Більше шести місяців заявники не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства, мають окремі бюджети, проживають окремо.

Статтею 56 Сімейного кодексу України визначено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно вимог ст. 109 СК України, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте вихованні дітей. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.

Суд виходить з того, що вжиття заходів щодо збереження сім'ї у даному випадку не може дати позитивного результату, оскільки подальше спільне життя подружжя неможливе та є таким, що суперечило б інтересам сторін у справі, а також інтересам їх малолітніх дітей.

Враховуючи обставини, що склалися у даному випадку, суд надходить до висновку про те, що вимоги, викладені у заяві, підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 24, 110, 112 СК України та стаття 10, 212-215, 292, 294 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про розірвання шлюбу подружжям, яке має дітей, - задовольнити.

Шлюб, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, зареєстрований 4 вересня 2004 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що складено актовий запис № 1188, - розірвати.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: