АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 686/6379/15-ц
Провадження № 22-ц/792/2280/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів

судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

у складі:

ОСОБА_1 (головуючий)

ОСОБА_2, ОСОБА_3

секретар судового засідання Бондар О.В.

з участю: ОСОБА_4В,, ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянула у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_8 до ОСОБА_7 та ОСОБА_9, треті особи без самостійних вимог: Перший міський відділ державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції та приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_10, про визнання недійсним договору дарування та визнання права власності на 1/2 частини квартири.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які беруть участь у справі, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

Звертаючись в суд з позовом ОСОБА_8 зазначала, що з 22 січня 1988 року по 27 лютого 2014 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_11, який помер 27 березня 2014 року. За час шлюбу ОСОБА_11 позичив 715000 грн ОСОБА_7А, остання кошти не повернула у встановлений законом строк. В подальшому борг з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 було стягнуто рішенням Хмельницького міськрайонного суду, за наслідком якого відкрито виконавче провадження. В ході виконання рішення суду було проведено прилюдні торги щодо реалізації майна ОСОБА_7, зокрема спірної квартири, однак торги не відбулись, у звязку з чим ОСОБА_11 було запропоновано залишити не реалізоване майно за собою, на що ОСОБА_11 погодився. За наслідком державним виконавцем було винесено постанову та акт. ОСОБА_11 не встиг оформити в установленому порядку право власності на спірну квартиру, оскільки помер. ОСОБА_7 подарувала спірну квартиру своїй доньці, а тому позивачка просила визнати недійсним договір дарування від 2 липня 2014 року, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9, а також визнати за нею право власності на 1/2 спірної квартири.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування квартири №4 по вул. Кам`янецькій, 52/1 в м. Хмельницькому, укладеного між ОСОБА_7 та ОСОБА_9 посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 та зареєстрованого в реєстрі за № 1027.

Визнано за ОСОБА_8 право власності на 1/2 частини квартири №4 по вул. Кам`янецькій, 52/1 в м. Хмельницькому.

В апеляційній скарзі ОСОБА_12 в інтересах ОСОБА_7 просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

На підтвердження незаконності рішення зазначається, що судом не повно з`ясовано усі фактичні обставини справи та не досліджено і не надано належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам. Суд обґрунтовує своє рішення тим, що 17 червня 2011 року державним виконавцем Хмельницького міського відділу ДВС ХМУЮ при виконанні виконавчого листа №2-1985/11 було описано та накладено арешт на квартиру №4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1, а також було встановлено заборону на реалізацію. Копію акту опису й арешту було вручено ОСОБА_7 Проте вказаний акт складений з порушенням, а саме у акті міститься підпис ОСОБА_7, який відрізняється від її оригінального підпису, а також підписи в самому акті відрізняються між собою, з чого можна зробити висновок, що відповідач не була присутня при складанні акту та він їй не вручався.

Також суд в рішенні зазначив, що 08 липня 2013 року було затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме ОСОБА_11 згідно його ж заяви про залишення за собою нереалізованого майна квартири №4 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1, за експертною оцінкою 484222 грн і суд зробив висновок, що згідно вказаного акту до ОСОБА_11 перейшло право власності. Крім цього, суд зробив висновок, що квартира була передана ОСОБА_11 в рахунок погашення боргу, але цей висновок не відповідає обставинам справи, оскільки при передачі майна в рахунок погашення боргу державний виконавець повинен зменшити суму заборгованості, але до цього часу ним не вчинено жодних дій, які б свідчили про передачу вказаної квартири у власність ОСОБА_11 ОСОБА_12 про передачу квартири ОСОБА_11 не є правовстановлюючим документом, який є належним доказом права власності на вказане майно, оскільки ним не було зроблено державної реєстрації, хоча з дати постановлення акту до моменту смерті минуло понад 8 місяців і протягом цього часу можна було оформити право власності. Вказана квартира не може розглядатись, як спільне майно подружжя, оскільки вона належала ОСОБА_7 на праві приватної власності.

Суд визнав договір дарування недійсним, проте не обґрунтував, що саме було порушено при укладенні договору.

Судом неправильно застосовано норми ст.ст. 203, 215 ЦПК України до вказаних правовідносин. Твердження суду про те, що вказана квартира є спільним майном подружжя є неправильним, оскільки є інше майно, яке є спільним майном подружжя. Позивачка не мала права звертатись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя без зазначення відповідачем іншого з подружжя, а так як інший із подружжя помер у березні 2014 року, то вона мала право поділити спільне майно подружжя поза судовим порядком.

Судом жодним чином не зясовано, чи в інтересах сім`ї укладався договір позики ОСОБА_11 та чи був дозвіл позивачки на укладення такого договору. Крім цього, судом не взято до уваги рішення Ялтинського міського суду АРК від 17 грудня 2013 року, яким шлюб між подружжям ОСОБА_11 розірвано. Отже, кошти, які позичав ОСОБА_11 не були спільним майном подружжя.

В засіданні апеляційного суду ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримав з викладених у ній мотивів.

Представник ОСОБА_8 - ОСОБА_4 апеляційну скаргу не визнала, рішення суду вважає законним і обґрунтованим.

Представник Першого міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 рішення суду вважає законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу безпідставною.

Позивач ОСОБА_8, відповідачі ОСОБА_7, ОСОБА_9, третя особа приватний нотаріус Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце слухання справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_11 та ОСОБА_8 перебували в шлюбі з 29 січня 1988 року. Рішенням Ялтинського міського суду АРК від 17 грудня 2013 року шлюб між ОСОБА_11 та ОСОБА_8 розірвано. Рішення суду набрало чинності 27 лютого 2014 року.

27 березня 2014 року ОСОБА_11 помер.

За життя ОСОБА_11 позичив ОСОБА_7 715000 грн., які остання не повернула у визначений сторонами строк, що мало наслідком звернення ОСОБА_11 до суду щодо примусового стягнення позики.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 березня 2011 року стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 борг в сумі 715000 грн. та судові витрати по справі.

Постановою державного виконавця від 1 червня 2011 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-1985 про стягнення з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 716820 грн. (ВП 27007631).

17 червня 2011 року державним виконавцем Хмельницького міського відділу державної виконавчої служби Хмельницького МРУ ОСОБА_13 при виконанні виконавчого листа № 2-1985/11 було описано та накладено арешт на квартиру № 4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1, а також було встановлено заборону на реалізацію. Копію акту опису й арешту було вручено ОСОБА_7 та попереджено про відповідальність за відчуження описаного майна. Вказаний арешт не був скасований державним виконавцем та є чинним.

В подальшому спірну квартиру було оцінено та передано для подальшої реалізації до ХФ УкрСпецТоргГрупп.

Квартира за наслідком проведених торгів реалізована не була. Постановою державного виконавця Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції від 8 липня 2013 року передано стягувачу - ОСОБА_11 майно, що належить ОСОБА_7 в рахунок погашення боргу трьохкімнатну квартиру №4, що знаходиться за адресою: м Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1 за згодою стягувача.

8 липня 2013 року було затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме - ОСОБА_11 згідно його ж заяви про залишення за собою нереалізованого майна квартири № 4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1, за експертною оцінкою 484222 грн.

2 липня 2014 року приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_10 посвідчено договір дарування квартири, відповідно до умов якого ОСОБА_7 подарувала ОСОБА_9 квартиру № 4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1 (зареєстровано в реєстрі за № 1027).

Враховуючи, що ОСОБА_7 достовірно знала, що на спірну квартиру накладено арешт державним виконавцем, ним же було заборонено ОСОБА_7 вчиняти будь-які дії по відношенню до квартири, про що ОСОБА_7 вручено акт під підпис, проте свідомо порушила вказану заборону, суд прийшов до висновку що спірний договір дарування слід визнати недійсним, оскільки він суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_11 позичив ОСОБА_7 кошти, які були спільною сумісною власністю подружжя, тому суд першої інстанції, з урахуванням вимог ст. ст. 60, 61, 65, 70, 71 СК України, прийшов до правильного висновку, що позивачка має право претендувати на половину спірної квартири, яка на виконання рішення суду була державним виконавцем передана ОСОБА_11, але останній не встиг оформити своє право власності на вказану квартиру, оскільки помер.

Тому, враховуючи встановлені обставини, і неможливість у інший спосіб для ОСОБА_8 захистити свої порушені майнові права, суд правомірно визнав за нею право власності на 1/2 квартири № 4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1.

Норми матеріального права застосовані судом правильно, порушень процесуального закону, які б були підставою для скасування рішення, судом не допущено. Тому наявні підстави для відхилення апеляційної скарги на підставі ст. 308 ЦПК України.

В апеляційній скарзі на підтвердження незаконності рішення зазначається, що, як вказується в рішенні суду, 17 червня 2011 року державним виконавцем Хмельницького міського відділу ДВС ХМУЮ при виконанні виконавчого листа № 2-1985/11 було описано та накладено арешт на квартиру № 4, що знаходиться за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1, а також було встановлено заборону на реалізацію. Копію акту опису й арешту було вручено ОСОБА_7

Проте, вказаний акт складений з порушенням, а саме у акті міститься підпис ОСОБА_7, який відрізняється від її оригінального підпису, а також підписи в самому акті відрізняються між собою, з чого можна зробити висновок, що відповідач не була присутня при складанні акту та він їй не вручався.

Між тим, на підтвердження таких доводів, будь-яких достатніх, допустимих та достовірних доказів, як того вимагають ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідачами не подавалося.

Крім того, Закон України «Про виконавче провадження» передбачає можливість оскарження дій державного виконавця при вчиненні виконавчих дій, чого також відповідачем ОСОБА_7 зроблено не було.

В засіданні апеляційного суду представник Першого міського відділу ДВС Хмельницького міськрайонного управління юстиції підтвердив, що зауважень на дії державного виконавця під час проведення виконавчих дій від ОСОБА_7 не було.

Також, вказується в апеляційній скарзі, суд в рішенні зазначив, що 08 липня 2013 року було затверджено акт про передачу майна стягувачу у рахунок погашення боргу, а саме ОСОБА_11 згідно його ж заяви про залишення за собою нереалізованого майна квартири №4 за адресою: м. Хмельницький, вул. Кам`янецька, 52/1. Але цей висновок не відповідає обставинам справи, оскільки при передачі майна в рахунок погашення боргу державний виконавець повинен зменшити суму заборгованості, але до цього часу ним не вчинено жодних дій, які б свідчили про передачу вказаної квартири у власність ОСОБА_11; акт про передачу квартири ОСОБА_11 не є правовстановлюючим документом, який є належним доказом права власності на вказане майно, оскільки ним не було зроблено державної реєстрації.

Але такі доводи також не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду, оскільки саме через ті обставини, що ОСОБА_11 отримавши майно як стягувач у рахунок погашення боргу, не встиг у встановленому законом порядку оформити своє право власності на нього, позивач ОСОБА_8 лише через визнання права власності на частину квартири зможе відновити своє порушене право на спільне майно подружжя.

У звязку з цим, посилання в скарзі на те, що позивачка мала право поділити спільне майно подружжя поза судовим порядком шляхом отримання свідоцтва виданого нотаріусом є безпідставними: таким порядком ОСОБА_8 могла б оформити своє право на частку в майні подружжя, коли б право власності на спірну квартиру було б зареєстровано ОСОБА_11 на своє імя.

Судом першої інстанції, на думку ОСОБА_7, не взято до уваги і рішення Ялтинського міського суду АРК від 17 грудня 2013 року, яким шлюб між подружжям ОСОБА_11 розірвано. Отже, кошти, які позичав ОСОБА_11, не були спільним майном подружжя.

Проте, як встановлено судом, борг в сумі 715000 грн. був стягнутий з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_11 рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 9 березня 2011 року. При цьому, будь-які докази того, що позичені кошти не були спільним майном подружжя, також під час розгляду справи не подавалися. А рішення Ялтинського міського суду АРК від 17 грудня 2013 року, яким шлюб між подружжям ОСОБА_11 розірвано, також не дає підстав для висновку, що позичені кошти не були спільним майном подружжя.

Інші підстави в межах доводів апеляційної скарги для скасування рішення суду відсутні.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис Судді: підписи

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду М.М. Пастощук

===============================================================

Головуючий у І інстанції Палінчак О.М.

Доповідач - Пастощук М.М. Категорія № 21