РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді Крижанівської Г.В.,

суддів Шебуєвої В.А., Оніщука М.І.;

при секретарі: Заліській Г.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визначення майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк ІгорЄвгенович, ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_5 померла її бабуся ОСОБА_6, у зв'язку з чим відкрилася спадщина. Згідно заповіту, складеного 09.06.2006 ОСОБА_6, остання заповідала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_6 помер чоловік ОСОБА_6 - ОСОБА_7, у зв'язку з чим відкрилася спадщина. ІНФОРМАЦІЯ_7 брат померлого ОСОБА_7 - ОСОБА_2 звернувся із заявою про прийняття спадщини за законом після померлої ОСОБА_6

Позивач вказувала, що такі претендування відповідача на майно її бабусі є незаконними, оскільки спірна квартира придбавалася за кошти ОСОБА_1, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Будь-яких претензій до майна ОСОБА_6 її чоловік ОСОБА_7 не мав.

У свою чергу у січні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу МасюкІ.Є., про визнання права власності на спадщину, в якому просив визнати за ним право власності в порядку спадкування за законом на ѕ частини квартири АДРЕСА_1

Справа № 761/24381/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/12450/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Савицький О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
Заявлені вимоги обґрунтував тим, що за час перебування у шлюбі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 набули у власність спірну квартиру. ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_6 померла, у зв'язку з чим відкрилася спадщина. ОСОБА_7 проживав разом із спадкодавицею на момент її смерті, був пенсіонером за віком і прийняв спадщину як спадкоємець першої черги.

Враховуючи, що спірна квартира належала подружжю на праві спільної сумісної власності та враховуючи рівність часток подружжя у майні, ОСОБА_7 належало право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1. Крім того, ОСОБА_7 мав право на обов'язкову частку у майні померлої ОСОБА_6 як непрацездатний вдівець.

ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер, у зв'язку з чим відкрилася спадщина. ОСОБА_2 є братом та спадкоємцем майна померлого ОСОБА_7, відтак стверджував, що має право на ѕ частини квартири АДРЕСА_1, яка мала б належати його померлому брату.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києві від 12.04.2013 об'єднано в одне провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру та цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., про визнання права власності на спадщину.

В подальшому ОСОБА_1 уточила позовні вимоги та просила визнати за ОСОБА_6 право особистої приватної власності на квартиру АДРЕСА_1, визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за заповітом на вказану квартиру та зобов'язати приватного нотаріуса КМНО Масюк І.Є. видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за заповітом на квартиру АДРЕСА_1. В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 24 грудня 2013 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 09 квітня 2014 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В судовому засіданні, яке відбулося 10.12.2014, до участі в справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_3

У лютому 2015 року ОСОБА_3 в якості третьої особи, яка завила самостійні вимоги щодо предмета спору, звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин і просила визнати недійсним заповіт, складений 09.06.2006 ОСОБА_6 в частині, в якій вона заповіла Ѕ частину спірної квартири ОСОБА_1, а також встановити факт родинних відносин ОСОБА_3 з ОСОБА_7, який доводився їй рідним дядьком.

Заявлені вимоги обґрунтувала тим, що є рідною племінницею ОСОБА_7, а її померла матір ОСОБА_10 була рідною сестрою ОСОБА_7 Вказувала, що 18.07.2012 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Столярчук І.В. із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_7 за заповітом та за законом у порядку представлення. Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували її родинні зв'язки зі спадкодавцем. ОСОБА_3 зазначила, що свідоцтво про народження ОСОБА_7 не збереглося, актовий запис про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Володимирівці Кіровоградського р-ну Кіровоградської обл. в книгах реєстрації актових записів про народження по Кіровоградському району відсутній. У зв'язку з цим просила встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем для подальшого прийняття спадщини за законом. Також стверджувала, що заповіт ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним в тій частині, в якій остання розпорядилася Ѕ частиною спірної квартири, на яку мав право ОСОБА_7

10.02.2015 ОСОБА_1 змінила предмет позову та просила суд визначити, що спірна квартира була особистою приватною власністю ОСОБА_6 та визнати право власності ОСОБА_1 на вказану квартиру у порядку спадкування за заповітом.

У свою чергу у січні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_5, в якому просив визнати недійсним заповіт, складений 09.06.2006 ОСОБА_6 в частині, в якій вона заповіла Ѕ частину спірної квартири ОСОБА_1, визначити, що частка померлого ОСОБА_7 у праві спільної сумісної власності становить Ѕ частини спірної квартири, встановити факт постійного проживання ОСОБА_7 зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини, встановити факт родинних відносин з ОСОБА_7, який доводиться йому рідним братом.

Заявлені вимоги обґрунтував тим, що заповіт ОСОБА_6 підлягає визнанню недійсним, оскільки даним правочином порушено право ОСОБА_7 на Ѕ частину спірної квартири, яка належала йому на праві спільної сумісної власності подружжя. Вказував, що 18.07.2012 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_7 Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом було відмовлено у зв'язку з відсутністю документів, які б підтверджували його родинні зв'язки зі спадкодавцем. ОСОБА_2 зазначив, що свідоцтво про народження ОСОБА_7 не збереглося, актовий запис про народження ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Володимирівці Кіровоградського р-ну Кіровоградської обл. в книгах реєстрації актових записів про народження по Кіровоградському району відсутній. У зв'язку з цим просив встановити факт родинних відносин зі спадкодавцем для подальшого прийняття спадщини за законом. Стверджував, що ОСОБА_7 не зважаючи на те, що був зареєстрований за іншою адресою, фактично постійно проживав разом із дружиною у спірній квартирі на час відкриття спадщини, а тому вважається таким, що прийняв спадщину.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 10.02.2015 об'єднано в одне провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_3, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк І.Є., ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом, за позовом третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин та матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визначення майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задоволено частково. Визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом після померлої ОСОБА_6 В решті позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус КМНО Масюк І.Є., ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом відмовлено. Позов третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_3 є рідною племінницею ОСОБА_7 В решті позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів задоволено частково. Встановлено факт родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_7 Встановлено факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_7 проживав разом із своєю дружиною ОСОБА_6 на час її смерті в квартирі АДРЕСА_1. В решті позов залишено без задоволення. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Вказувала, що в обґрунтування встановлення факту проживання ОСОБА_7 разом з ОСОБА_6 суд посилається на недостовірні дані, а саме відомості, зазначені у довідці ДНУ «Науково-практичний центр профілактичної та клінічної медицини», які не відповідають дійсності.

Також зауважила, що встановлення факту родинних відносин, а саме те, що ОСОБА_2 є рідним братом ОСОБА_7, ґрунтується на припущеннях, оскільки надані відповідачем докази є неоднозначними та недостовірними і в сукупності не можуть бути підставою для встановлення такого факту.

Враховуючи зазначене, ОСОБА_1 просила скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про встановлення юридичних фактів, в іншій частині рішення залишити без змін.

У свою чергу ОСОБА_2 також звернувся із апеляційною скаргою, мотивуючи її тим, що судом першої інстанції було порушено норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права.

Зазначив, що суд не перевірив наявність відмови нотаріуса у видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину, а остання не надала належних доказів на підтвердження неможливості отримати зазначеного свідоцтва, відтак її права порушені не були.

Наголошував, що у разі якщо майно придбано подружжям за час шлюбу, то реєстрація прав на таке майно лише на ім'я одного з подружжя не спростовує презумпції належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Вказував, що придбання подружжям квартири здійснено згідно договору, який був зареєстрований у Київській Біржі Нерухомості Джі-Ай-Пі, і не був нотаріально посвідчений, а відтак він є недійсним з моменту його укладення.

Вважав, що спадкоємець, який має право на обов'язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо не відмовився від неї.

Враховуючи зазначене, апелянт просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1, в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 та в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити, позовні вимоги третьої особи задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представники ОСОБА_1 та представник ОСОБА_5 доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 підтримали, проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 заперечували.

Представник ОСОБА_2 та представник ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги ОСОБА_1 заперечували, просили її відхилити. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 підтримали, просили задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Колегія суддів, розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, дослідивши письмові докази по справі та доводи апеляційних скарг, дійшла висновку про наявність підстав для їх часткового задоволення з огляду на наступне.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 з 06.08.1969 перебували у шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 06.08.1969 Серії НОМЕР_1 (а.с. 20, том І).

За час перебування у шлюбі була придбана квартира АДРЕСА_1, що підтверджується договором № 1-0694/96 від 28.10.1996, укладеним між ОСОБА_6 та ОСОБА_12 (а.с. 27, том І).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 5, том І), у зв'язку з чим відкрилася спадщина.

Однак, 09.06.2006 ОСОБА_6 склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, згідно змісту якого належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_1 (а.с. 8, том І).

Згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від ІНФОРМАЦІЯ_6 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6 (а.с. 21, том І), у зв'язку з чим відкрилася спадщина.

Відповідно до довідки, виданої виконкомом Володимирівської сільської ради Кіровоградського області, від 10.12.2013 № 302, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, є дітьми ОСОБА_14, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 4, 5, том ІІ). Згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 12.07.1960 батьком ОСОБА_2 є ОСОБА_14, матір'ю - ОСОБА_15 (а.с. 179, том І). А відтак, ОСОБА_7 та ОСОБА_2 є братами.

Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 була придбана до набрання чинності Сімейним кодексом України від 10.01.2002 та Цивільним кодексом України від 16.01.2003, до спірних правовідносин застосовуються положення Цивільного кодексу УРСР від 18.07.1963 та Кодексу про шлюб та сім'ю України від 20.06.1969.

Відповідно до ст. 22 КпШС України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно ч. 1 ст. 24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них.

Вказана норма містить перелік випадків, у яких майно визнається власністю кожного з подружжя, разом з цим норми КпШС України від 20.06.1969 та ЦК УРСР від 18.07.1963 не передбачали можливості визнання майна власністю кожного з подружжя з підстав придбання цього майна за особисті кошти одного з подружжя в період перебування у шлюбі.

Суд першої інстанції наведеного не врахував, в результаті чого дійшов помилкового висновку про те, що спірна квартира належала виключно ОСОБА_6 особисто і не є спільною сумісною власністю подружжя.

Крім того, як зазначено в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.07.2014 у даній справі сам факт продажу квартири АДРЕСА_4 не може свідчити про те, що у подальшому отримані за рахунок цього кошти були спрямовані саме на придбання квартири АДРЕСА_1.

Відтак, твердження ОСОБА_1 про те, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 за її особисті кошти ґрунтується на припущеннях, що суперечить ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Суд також надає оцінку тій обставині, що подані ОСОБА_1 договір № 1-0694/96 від 28.10.1996, угода про завдаток, укладена між ОСОБА_6 та ОСОБА_12, а також розписка ОСОБА_12 від 28.10.1996, містять суперечливі відомості стосовно вартості спірної квартири.

В оскаржуваному судовому рішенні також зазначено, що в матеріалах справи відсутні документи, які б свідчили про те, що ОСОБА_15 мав достатні кошти для придбання квартири по АДРЕСА_1

Разом з тим, дана обставина не може бути підставою для визнання майна особистою власністю одного з подружжя, оскільки згідно ст. 22 КпШС України подружжя користується рівними правами на майно, навіть якщо один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права особистої приватної власності ОСОБА_6 на спірну квартиру задоволенню не підлягають.

Відповідно до ст. 28 КпШС України від 20.06.1969 частки кожного з подружжя у майні, яке є спільною сумісною власністю подружжя, визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Документи про те, що частки подружжя у майні були змінені, в матеріалах справи відсутні.

У відповідності до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб.

Згідно норми ст. 1236 ЦК України, яка була чинна на момент відкриття спадщини, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» згідно ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. При розгляді справ про спадкування питання про частку у спільній сумісній власності подружжя вирішується із врахуванням офіційного тлумачення ч. 1 ст. 61 СК України, наданого у рішенні Конституційного Суду України у справі № 17-рп/2012 від 19.09.2012.

Оскільки, на момент складення заповіту квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності, спадкодавиця мала право на Ѕ частину квартири. Таким чином інша 1/2 частина спірної квартири не входить у спадкову масу після померлої ОСОБА_6

Стосовно майна, належного ОСОБА_6, остання склала заповіт, посвідчений державним нотаріусом Восьмої Київської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, згідно змісту якого належну їй квартиру АДРЕСА_1 заповідала ОСОБА_1 (а.с. 8, том І).

21.11.2012 ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса КМНО Масюка І.Є. із заявою про прийняття спадкового майна, зазначеного у заповіті ОСОБА_6 (а.с. 17, том І).

Враховуючи наведене, зміст заповіту та норми ч. 1 ст. 1223 та ст. 1236 ЦК України, позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на спірну квартиру у порядку спадкування за заповітом підлягають частковому задоволенню. Відтак, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за заповітом.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_6, у зв'язку з чим відкрилася спадщина.

18.07.2012 ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Столярчук І.В. із заявою про прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_7 (а.с. 145, том ІІІ).

Згідно ст. 1262 ЦК України ОСОБА_2 як брат спадкодавця ОСОБА_7 належить до другої черги спадкоємців за законом та має право на спадкування майна померлого у зв'язку з відсутністю спадкоємців попередньої черги.

Як вже було встановлено судом, квартира АДРЕСА_1 належала ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на праві спільної сумісної власності подружжя.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті співвласника будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті 370, частина друга статті 372 ЦК України) Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця.

Таким чином до спадкової маси ОСОБА_7 належить Ѕ частина спірної квартири.

В той же час, твердження ОСОБА_2 про те, що він має право на обов'язкову частку у спадщині померлої ОСОБА_6, не ґрунтуються на нормах чинного законодавства. Згідно ст. 1276 ЦК України якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців. Таким чином, право на обов'язкову частку у спадщині належить тільки спадкоємцю та не переходить до його спадкоємців у разі його смерті після відкриття спадщини.

Отже, норми чинного законодавства не наділяють ОСОБА_2 правом на прийняття обов'язкової частки у спадщині ОСОБА_6, на яку мав право померлий ОСОБА_7 в порядку спадкової трансмісії.

Як вбачається з матеріалів справи та пояснень представників всіх учасників процесу, наданих в судовому засіданні, із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 до нотаріальної контори ОСОБА_3 не зверталася, а відтак ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцем за законом його померлого брата.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_2 про визнання права власності на спадщину в порядку спадкування за законом підлягають частковому задоволенню. Колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для визнання за ОСОБА_2 права власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після померлого ОСОБА_7

Позовні вимоги ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу.

Заявляючи вимогу про визнання заповіту ОСОБА_6 частково недійсним, ОСОБА_3 не зазначила, яким саме вимогам ст. 203 ЦК України не відповідає даний правочин. Твердження ОСОБА_3 про те, що оскаржуваним заповітом порушено права ОСОБА_7 на Ѕ частину спірної квартири, не відповідають обставинам справи, оскільки невизначення у заповіті частки спадкодавця у майні, що належить йому на праві спільної сумісної власності подружжя, не позбавляє іншого з подружжя права на це майно. Крім того, нормами чинного цивільного законодавства не передбачено обов'язкового визначення у заповіті частки спадкодавця у майні, яке належить йому на праві спільної сумісної власності.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_3 в цій частині підлягають відхиленню.

З тих же підстав, вимоги ОСОБА_2 про визнання заповіту частково недійсним також не підлягають задоволенню, оскільки мають аналогічне обґрунтування.

Позові вимоги ОСОБА_3 про встановлення факту родинних відносин з ОСОБА_7, який доводиться їй рідним дядьком, не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з роз'яснень, що містяться в абзаці 1 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. З огляду на те, що ОСОБА_3 не зверталася із заявою про прийняття спадщини за законом після померлого ОСОБА_7 та не заявила вимоги про визнання за нею права власності на майно в порядку спадкування та інших вимог, що породжують юридичні наслідки, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову третьої особи.

Позовні вимоги ОСОБА_2 про встановлення факту проживання подружжя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 на момент її смерті не підлягають задоволенню з огляду на те, що нормами чинного законодавства України, в тому числі ст. 256 ЦПК України не передбачено можливості встановлення факту проживання однією сім'єю саме за певною адресою осіб, які перебувають у зареєстрованому шлюбі.

Суд також надає оцінку тій обставині, що згідно наявної в матеріалах справи копії паспорту ОСОБА_7, він був зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 14, том ІІІ), що відповідно до норм Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» підтверджує факт проживання особи за певною адресою.

Крім того, у відповідності до норм ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У той час як встановлення факту проживання ОСОБА_7 станом на конкретну дату за певною адресою стосується саме прав та інтересів померлого і передбачає настання певних правових наслідків саме для цієї особи, що суперечить ст. 3 ЦПК України.

Вимоги ОСОБА_2 про визначення за померлим ОСОБА_7 частки у праві спільної сумісної власності не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вже було зазначено вище, відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 3.4 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК України, статей 27-31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2)недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Згідно ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Керуючись ст. ст. 218, 303, 307, 309, 314, 316, 317, ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 28 липня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визначення майна особистою приватною власністю спадкодавця, визнання права власності на квартиру в порядку спадкування задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 111 (сто одинадцять) грн. 00 коп. у відшкодування судового збору.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Масюк ІгорЄвгенович, ОСОБА_3, про визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частину квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1720 (одна тисяча сімсот двадцять) грн. 50 (п'ятдесят) коп. у відшкодування судового збору.

У задоволенні позову третьої особи, яка заявила самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання заповіту недійсним та встановлення факту родинних відносин відмовити.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_5 про визнання заповіту частково недійсним та встановлення юридичних фактів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаціної скарги.

Головуючий:

Судді: