УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ КолодійчукВ.М., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про нарахування відсотків по банківському вкладу та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив суд ухвалити рішення, яким стягнути із відповідача 4 206 грн 85 коп. заборгованості за договором від 03 липня 2012 року та 55 тис. грн у відшкодування завданої моральної шкоди.

Позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовано тим, що 03 липня 2012 року між сторонами було укладено договір вкладу «Стандарт 6 місяців», за умовами якого він передав в банк 50 тис. грн на термін у 6 місяців, тобто до 03 січня 2013 року включно. За умовами укладеного договору банк зобов'язався за користування його коштами щомісячно нараховувати відсотки у розмірі 16% річних від суми вкладу, пунктом 6 договору передбачено, що по закінченню терміну вкладу, якщо позивачем не заявлено бажання розірвати договір, він вважається автоматично пролонгованим без складання додаткових угод на той же термін, але відсоткова ставка застосовується така, що діє на момент пролонгації і наступне продовження терміну вкладу здійснюється в такому ж порядку. ОСОБА_2 не подавав заяв про розірвання договору вкладу, у зв'язку з чим договір було автоматично пролонговано, однак у період дії договору вкладу, а саме з 17 березня 2014 року, банк припинив свою діяльність на території АР Крим, закрив усі відділення та заблокував банківські рахунки, при цьому останнє нарахування відсотків за вкладом було здійснено банком 03 квітня 2014 року, разом з цим кошти вкладу у сумі 50 тис грн повернуті не були.

Посилаючись на викладені обставини та приймаючи до уваги, що банк самостійно в односторонньому порядку припинив виконання умов договору, ОСОБА_2 вважає, що банк не виконав своїх зобов'язань та не сплатив відсотки за період з 03 квітня по 17 вересня 2014 року, що становить 4 142 грн 47 коп. Крім того, 18 вересня 2014 року між позивачем та Автономною некомерційною організацією «Фонд защиты вкладчиков» було підписано договір відступлення прав вимоги , згідно якого він відступив права вимоги до відповідача по договору від 03 липня 2012 року в сумі 50 700 грн, у зв'язку з чим загальна сума заборгованості відповідача складає 4 206 грн 85 коп.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_2 залишено без задоволення.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення, яким задовольнити заявлені позовні вимоги, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Крім того, скаржником заявлено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження зазначених вище судових рішень.

Відповідно до вимог ст. 325 ЦПК України касаційна скарга може бути подана протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішенням (ухвалою) апеляційного суду.

У разі пропущення зазначеного строку з причин, визнаних поважними, суддя касаційної інстанції за заявою особи, яка подала скаргу, може поновити цей строк.

Доводи скаржника щодо поважності пропуску процесуального строку передбаченого на касаційне судових рішень можна визнати поважними, у зв'язку з чим заявлене клопотання підлягає задоволенню.

Разом з цим, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами першої та апеляційної інстанцій, відповідно до ст. 212 ЦПК України, повно і всебічно досліджено і оцінено обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначено юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює.

Ухвалюючи рішення у справі суди першої та апеляційної інстанцій дійшли вірного висновку про відсутність правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Зі змісту оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій і доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи, суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі.

Відсутні і передбачені ст. 338 ЦПК України підстави для обов'язкового скасування судового рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. 325, п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Поновити ОСОБА_2 строк на касаційне оскарження рішення Деснянського районного суду м. Києва від 08 червня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року.

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про нарахування відсотків по банківському вкладу та відшкодування моральної шкоди.

Додані до касаційної скарги матеріали повернути, особі яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.М. Колодійчук