АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6356/15 Справа № 199/1404/15 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Черненкова Л.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді - Черненкової Л.А.

суддів - Пономарь З.М., Пищиди М.М.

при секретарі - Видюковій Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до департаменту державної виконавчої служби України Міністерства юстиції країни, публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», треті особи: приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_4, відділ державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання акту державного виконавця та свідоцтва про право власності недійсним, та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И Л А:

24 лютого 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, за яким просила суд визнати недійсними акт державного виконавця відділу примусового виконання рішень Державної виконавчої служби України від 17 листопада 2014 року №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу; визнати недійсним свідоцтво про придбання майна, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, серія та номер: 1098 від 28.11.2014 про право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську, загальною площею 319,3 кв.м.; скасувати запис 7870671 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Альфа-Банк» на нерухоме майно, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську; визнати на позивачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську та складається з: літ. А-1 будівля магазину, цегла, загальною площею 320,0 кв.м., літ. А-1 прибудова, цегла, літ. Б навіс, 1-4, 6, І споруди та стягнути з відповідачів на користь позивача судові витрати. В обґрунтування позову зазначала, що 03 грудня 2014 року від представників ПАТ «Альфа-Банк» їй стало відомо, що право власності на належне їй нерухоме майно, яке розташоване за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську, загальною площею 319, 3 кв.м. було переоформлено на ПАТ «Альфа-Банк» на підставі акту державного виконавця Державної виконавчої служби України №111/2-10 від 17 листопада 2014 року про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачеві в рахунок погашення боргу. Позивач вважає, що вказаний акт державного виконавця Мазур Г.І. на підставі якого ПАТ «Альфа-Банк» отримав свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів слід визнати недійсним з наступних підстав. Зазначене нерухоме майно було передано ПАТ «Альфа-Банк» в іпотеку. 06 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі під № 3224. За вказаним виконавчим написом запропоновано звернути стягнення на нежитлову будівлю розташовану за адресою: вулиця Універсальна, буд. 2а в м. Дніпропетровську, що складається з літ. А-1 будівля магазину, цегла, загальна площа 320,0 кв.м., літ. А1-1- прибудова, цегла, літ. Б навіс, 1-4, б, 1- споруди, що належить на праві власності ОСОБА_2 06.07.2012 року Державною виконавчою службою України винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 33289878 на підставі виконавчого напису та заяви стягувача, боржнику встановлено строк на самостійне виконання, копію постанови направлено сторонам. У звязку з тим, що повторні електронні торги не відбулися, листом від 24.10.2014 №111/2-10 державний виконавець запропонував стягувачеві повідомити виконавчу службу про своє бажання щодо залишення за собою вищевказаного нереалізованого майна боржника в рахунок погашення боргу. 05.11.2014 року до Державної виконавчої служби України надійшов лист від 29.10.2014 року № б/н відповідача, яким стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки, а саме нежитлове приміщення. Враховуючи лист відповідача та на підставі ч.9 ст. 69 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем винесено постанову від 17.11.2014 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу та складено акт державного виконавця від 17.11.2014 року про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу. Враховуючи, що з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, а саме з 23.10.2014 року по день надходження листа від ПАТ «Альфа-Банк» до ВДС України про своє бажання залишити за собою нереалізований предмет іпотеки, а саме по 05.11.2014 року минуло 13 днів, то акт та постанова державного виконавця про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу, складені у порушення ст. 49 Закону України «Про іпотеку». Таким чином, на підставі викладеного позивач просила суд задовольнити її позовні вимоги.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року ухвалено: ОСОБА_2 в задоволенні позову - відмовити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги в її межах та межах позовних вимог, дійшла висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції було встановлено, що 10.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2 було укладено Рамкову угоду №SMERS00411, відповідно до умов якої, із змінами та доповненнями до Рамкової угоди, відповідно до укладених додаткових угод до Рамкової угоди банк надав позичальникові кредит, який не повинен перевищувати 3 000 000 доларів США. В забезпечення виконання зобовязань за Рамковою угодою 10.12.2007 року між ЗАТ «Альфа-Банк», правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», та ОСОБА_2, був укладений договір іпотеки №SMERS00411/1, який посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №6713. Відповідно до п.3.1 договору іпотеки №SMERS00411/1 від 10 грудня 2007 року ОСОБА_2 передала банку в іпотеку нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2а в м. Дніпропетровську. В подальшому 28.05.2009 року та 12.07.2011 року між сторонами укладено договори про внесення змін та доповнень до договору іпотеки, які посвідчено нотаріально. Відповідно до п.6.2. договору іпотеки встановлено, що у разі порушення основного зобовязання, іпотекодержатель набуває права звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно п.6.2. вказаного договору іпотеки, звернення стягнення на предмет іпотеки може здійснюватися за рішенням суду, у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса, шляхом продажу іпотекодержателем нерухомого майна, що входить до складу предмета іпотеки, будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку» або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. 06 червня 2012 року на підставі заяви ПАТ «Альфа-Банк», приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_5 було вчинено виконавчий напис, який зареєстрований в реєстрі за №3224 та органами виконавчої служби 06.07.2012 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого документа. 15 жовтня 2012 року складено акт опису та арешту майна боржника. 10.07.2013 року призначено експерта-субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні відповідно до ст. 13 Закону України «Про виконавче провадження», про що прийнято відповідну постанову. 15.07.2013 року надано висновок про оцінку вищезазначеного майна. 17.01.2014 року винесено постанову про повторне призначення експерта, субєкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні. 27.01.2014 року надано новий висновок про оцінку спірного нерухомого майна, відповідно до якого вартість майна становить 882 325,00 грн. 04.08.2014 року проведені перші електронні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: нерухомого майна, яке знаходиться за адресою: вул. Універсальна, 2 а в м. Дніпропетровську за початковою ціною 882 325,00 грн. У звязку з відсутністю учасників, торги визнані такими, що не відбулися. 19.09.2014 року державним виконавцем проведено уцінка майна на 25 %, яка склала 661 743,75 грн. 23.10.2014 року проведені повторні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, 2 а в м. Дніпропетровську за початковою ціною 661 743,75 грн. У звязку з відсутністю учасників, повторні торги визнані такими, що не відбулися. 24 жовтня 2014 року головний державний виконавець ДВС України ОСОБА_7 надіслав ПАТ «Альфа-Банк» лист з пропозицією залишити за собою нереалізоване майно. 27 жовтня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» надав до відділу примусового виконання рішень ДВС України заяву, за якою виявив бажання залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно за адресою - вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську. 17 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень ДВС України ОСОБА_7 складено акт «111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що прилюдні торги було призначено на підставі постанови державного виконавця про передачу предмета іпотеки для продажу на прилюдних торгах на підставі виконавчого напису нотаріуса. Таким чином, до спірних правовідносин застосується спеціальна норма права закон України «Про іпотеку». Оскільки в силу іпотеки право іпотекодержателя одержати задоволення за рахунок заставленого майна виникає не з моменту укладення ним договорів кредиту чи іпотеки, а у разі порушення боржником своїх зобовязань, то з урахуванням норм ст. 2 ЦПК України, ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» на правовідносини з реалізації заставленого майна з прилюдних торгів, які виникли після 16 жовтня 2011 року, не поширюється норма п. 2 Прикінцевих положень Закону України від 22 вересня 2011 року № 3795-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо врегулювання відносин між кредиторами та споживачами фінансових послуг» та застосовуються положення ч. 2 ст. 49 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час вчинення відповідних виконавчих дій. Сукупність дій виконавчих органів і правовідносини з примусової реалізації заставленого майна на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06 червня 2012 року виникли з 06 липня 2012 року з моменту відкриття виконавчого провадження з примусової реалізації майна та мали місце (у тому числі реалізація майна) після 16 жовтня 2011 року після набрання чинності Законом № 3795-VI. З огляду на те, що підставою виникнення правовідносин сторін у справі є безпосередньо не кредитний договір, а настання певної події, передбаченої іншим договором - договором іпотеки (невиконання зобов'язань), наслідком якої є звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів, слід дійти висновку про те, що на такі правовідносини дія пункту 2 Прикінцевих положень Закону № 3795-VI не поширюється. Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду України від 23 квітня 2014 року в справі №6-26цс14, який в силу ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Підстав для задоволення позову не вбачається.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно вирішив спір.

Спірні правовідносини виникли між сторонами щодо визнання недійсними акт державного виконавця від 17 листопада 2014 року №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу та свідоцтва про придбання майна № 1098 від 28.11.2014 року про право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську із скасуванням запису 7870671 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Альфа-Банк» на вказане нерухоме майно; визнання за позивачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську.

Позивач вважає, що спірний акт державного виконавця від 17 листопада 2014 року №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу не відповідає вимогам ст. 49 Закону України «Про іпотеку», оскільки не дотримано 10-ти денного строку протягом якого кредитор боржника мав право придбати предмет іпотеки у власність, посилаючись на наступні обставини:

Листом від 24 жовтня 2014 року державний виконавець запропонував стягувачу залишити за собою нереалізоване майно на публічних торгах в рахунок погашення боргу.

05 листопада 2014 року до ДВС України надійшов лист ПАТ «Альфа-Банк» від 29 жовтня 2014 року, за якою стягувач виявив бажання залишити за собою нереалізоване на прилюдних торгах нерухоме майно за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську.

17 листопада 2014 року державним виконавцем складено спірний акт №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу.

Таким чином, з 23.10.2014 року по 05.11.2014 року минуло 13 днів.

Посилаючись на вимоги ч.1 ст.203, ч.1 ст.215 ЦК України позивач просила визнати вказаний акт державного виконавця недійсним.

На підставі вказаного акту приватним нотаріусом ДМНО 28 листопада 2014 року на імя стягувача було видано свідоцтво про придбання майна, якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися на вказане нерухоме майно за № 1098, що підтверджено витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 30397325 від 03.12.2014 року.

Оскільки вказане свідоцтво про право власності видано на підставі незаконного акту державного виконавця, то позивач просила визнати його недійсним на підставі ч.1 ст. 216 ЦК України.

Як наслідок визнання вказаних акту державного виконавця та свідоцтва про право власності недійсними, позивач просила скасувати запис 7870671 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Альфа-Банк» на вказане нерухоме майно та визнати за нею право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську.

Апелянт вважає, що суд першої інстанції неправильно встановив дату виявлення бажання стягувача на залишення нерухомого майна в рахунок боргу саме: 27 жовтня 2014 року, оскільки згідно штампу ДВС цей лист надійшов 05.11.2014 року (а.с.31).

Закон України "Про виконавче провадження" визначає умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку.

Сторонами у виконавчому провадженні є стягувачі і боржники. Вони мають право знайомитися з матеріалами виконавчого провадження, заявляти клопотання, брати участь у проведенні виконавчих дій, давати усні і письмові пояснення в процесі виконавчих дій, висловлювати свої доводи, міркування з усіх питань, що виникають в ході виконавчого провадження, у тому числі при проведенні експертизи, заявляти відводи та оскаржувати дії (бездіяльність) державного виконавця з питань виконавчого провадження та користуються іншими правами, наданими вказаним Законом.

Порядок реалізації арештованого майна передбачено Законом України "Про виконавче провадження", Інструкцією про проведення виконавчих дій, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 21 квітня 2005 року. «Порядок реалізації арештованого майна» затверджений наказом Міністерства юстиції України від 15 липня 1999 року № 42/5. Прилюдні торги за своєю юридичною природою це продаж майна, на яке звернено стягнення. Визнання правочину з продажу майна недійсним можливо з підстав, передбаченим цивільним законодавством.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин (урегульованих ЦК України, Законом України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами), що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження» та Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року №68/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 02 листопада 1999 року за №745/4038 (далі Тимчасове положення), якими визначено загальний порядок реалізації нерухомого майна з прилюдних торгів, та норм Закону України «Про іпотеку», зокрема статей 33, 41-49, якими визначено спеціальний порядок реалізації з прилюдних торгів предмета іпотеки.

Згідно з пунктом 1.4 Тимчасового положення організація та проведення прилюдних торгів із реалізації предмета іпотеки здійснюються з урахуванням вимог Закону України «Про іпотеку».

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Стаття 41 Закону України «Про іпотеку» зазначає, що реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Відповідно до п. 4.2. Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) лот виставляється на торги за наявності не менше двох покупців.

Згідно із п. 7.1 Тимчасового положення (в редакції, чинній на час проведення прилюдних торгів) прилюдні торги вважаються такими, що не відбулися, зокрема у разі відсутності покупців або наявності лише одного покупця.

Відповідно до ч.8 ст.54 Закону України «Про виконавче провадження» примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України "Про іпотеку".

Відповідно до ч.1 ст.49 Закону України «Про іпотеку» протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.

Частинами 5,6,7 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що не реалізоване на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах протягом двох місяців майно підлягає уцінці державним виконавцем, що проводиться в десятиденний строк з дня визнання прилюдних торгів чи аукціону такими, що не відбулися, або закінчення двомісячного строку реалізації майна на комісійних умовах. Майно може бути уцінене не більш як на 30 відсотків. У разі нереалізації майна в місячний строк з дня проведення уцінки воно повторно уціняється в такому самому порядку, але не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна. У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

Судова колегія встановила і це підтверджується матеріалами справи, що 23.10.2014 року проведені повторні торги з реалізації предмета іпотеки, а саме: нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, 2 а в м. Дніпропетровську за початковою ціною 661 743,75 грн. У звязку з відсутністю учасників, повторні торги визнані такими, що не відбулися. 24.10.2014 року державний виконавець направив стягувачу пропозицію залишити за собою нереалізоване майно на публічних торгах в рахунок погашення боргу (а.с.81) та стягувач 27.10.2014 року виявив бажання придбати вказане нерухоме майно (а.с.82, 31), що підтверджено заявою стягувача, яка знаходиться у виконавчому провадженні № 33289878 (а.с.16-37).

У даній справі не встановлено факту порушення порядку реалізації арештованого нерухомого майна за обставинами зазначеними у позовній заяві, оскільки законодавець визначив 10-тиденний строк з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, для реалізації права іпотекодержателя придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна, а стягувач цим правом скористався у передбачений законом строк, заявивши про це державному виконавцю листом від 27.10.2014 року, тобто через 4 дні (з 23.10.2014 року). Факт того, що у ДВС України вказана заява зареєстрована 05.11.2014 року не свідчить про те, що іпотекодержатель пропустив строк на реалізацію свого права придбати іпотечне майно в рахунок боргу, у звязку з чим відсутні підстави для визнання недійсними акту державного виконавця від 17 листопада 2014 року №111/2-10 про передачу нереалізованого предмета іпотеки стягувачу в рахунок погашення боргу та свідоцтва про придбання майна № 1098 від 28.11.2014 року про право власності ПАТ «Альфа-Банк» на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську

У звязку з цим не підлягають задоволенню і похідні від зазначених позовних вимог позови про скасування запису 7870671 від 28.11.2014 про державну реєстрацію права власності ПАТ «Альфа-Банк» на вказане нерухоме майно та визнання за позивачем право власності на нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: вул. Універсальна, буд. 2 а в м. Дніпропетровську.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Наведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судова колегія приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст.303,304, п.1 ч.1 ст.307, ст. 308, ч.1 п.1 ст.314, 317,319, ч.1 ст.218 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Л.А. Черненкова

Судді М.М. Пищида

ОСОБА_8