Києво-Святошинський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

29.12.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі

головуючої судді Дубас Т.В.

при секретарі Дідур М.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Національного наукового центру Інститут землеробства НААН про стягнення заборгованості та компенсації за затримку погашення заборгованості, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом, мотивуючи його тим, що він наукову пенсію став отримувати, починаючи від 18.03.2011 р., залишившись на посаді завідувача наукового підрозділу в ННЦ «Інститут землеробства НААН».

Належну йому при цьому 6-місячну відпустку за прямим призначенням не використав, після оформлення і дотримання указаної дирекцією інституту 5-денної перерви в роботі позивач продовжив працювати на посаді.

Грошової допомоги в розмірі шести середньомісячних окладів (ставок) з врахуванням надбавок і доплат за 2010 р., який передував виходу на пенсію позивача у березні 2011 р., за наявності необхідного стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до ст. 24 Закону, позивачем не отримано.

Загальна сума грошової допомоги становить 29 029 грн.

Указано грошову допомогу дирекцією Інституту за згодою позивача було перенесено не невизначений заздалегідь термін (на момент повного звільнення з посади за будь-яких умов, незалежно від мотивів звільнення).

Був звільнений з роботи за власним бажанням 01.04.2015 р.; у згаданій грошовій допомозі дирекцією Інституту позивачу без належних підстав (з порушенням чинного Закону) відмовлено.

Згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» і ст. 116 КЗпП України відповідач зобовязаний був у день звільнення виплатити всі належні позивачу гроші. Проте і дотепер остаточного розрахунку не проведено, що надає позивачу право вимагати компенсації за затримку погашення заборгованості розмірі половини суми грошової допомоги, яка становить 14 514 грн.

Крім того, та обставина, що відповідач допустив відмову і затягування виплати грошової допомоги минуло сім місяців з моменту звільнення позивача - заподіяла позивачу відчутної моральної шкоди через постійні переживання щодо неналежного життєвого рівня членів сімї. У звязку з цим позивач, вважав що згідно ст. 237-1 відповідач зобовязаний відшкодувати йому моральний збиток у розмірі не менше половини суми заборгованої йому грошової допомоги 14 514 грн.

Тому позивач просив визнати неправомірність відмови установи особі директора і законність його претензій на грошову допомогу за ст. 24 з урахуванням унесених змін до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність», які не відміняють обовязковості повернення вказаної допомоги, незалежно від дати складання позову в межах терміну 2011-2015 рр., а відтак стягнути з ННЦ «Інститут землеробства УААН» на користь позивача заборгованість з грошової допомоги в розмірі шести місячних окладів з урахуванням надбавок і доплат за 2010 р., який передував виходу на пенсію у березні 2011 р. Загальна сума грошової допомоги становить 29 029 грн. Стягнути з ННЦ «Інститут землеробства УААН» на користь позивача компенсацію за затримку погашення заборгованості в розмірі половини загальної суми грошової допомоги, що становить 14 514 грн. Стягнути з ННЦ «Інститут землеробства УААН» на користь позивача компенсацію за моральну шкоду в розмірі половини суми грошової допомоги 14 514 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали та просили позов задоволити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував та просив у вимогах позову відмовити, а також просив застосувати строк позовної давності.

Суд, заслухавши пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, працював в ННЦ «Інститут землеробства НААН» на посаді завідувача лабораторії сівозмін та згідно його заяви, від 16.03.2011 року, відповідно до Наказу № 31-к від 17 березня 2011 року, був звільнений за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України у звязку з виходом на наукову пенсію.

Відповідно до заяви ОСОБА_1 від 25 березня 2011 року, він був прийнятий на роботу за контрактом на посаду завідувача лабораторії сівозмін ННЦ «Інститут землеробства НААН» згідно Наказу № 38-к від 25 березня 2011 року.

За заявою позивача від 24 березня 2015 року, Наказом № 33-к від 30 березня 2015 року, ОСОБА_1 був звільнений з займаної посади за власним бажанням по ст. 38 КЗпП України.

30.03.2015 року позивач звернувся з заявою до інституту з проханням виплатити йому грошову допомогу у розмірі шести місячних посадових окладів, в звязку з звільненням його з роботи за власним бажанням і виходом на пенсію, однак йому було відмолено.

Згідно ст. 24 Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність» при виході на пенсію з посади наукового (науково-педагогічного) працівника відповідно до цього Закону науковому (науково-педагогічному) працівнику видається грошова допомога в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок) з урахуванням надбавок і доплат за наявності стажу роботи на посадах, зазначених у Переліку посад наукових (науково-педагогічних) працівників підприємств, установ, організацій, вищих навчальних закладів, перебування на яких дає право на призначення пенсії та виплату грошової допомоги у разі виходу на пенсію відповідно до цієї статті, затвердженому Кабінетом Міністрів України, не менше: для чоловіків - 12,5 року; для жінок - 10 років.

Виходом на пенсію є день звільнення з посади наукового (науково-педагогічного) працівника задля (з метою) звернення з призначенням пенсії відповідного до Закону України «Про наукову і науково-технічну діяльність».

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

При цьому відповідно до частин першої та пятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Разом з тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Оскільки, позивач вийшов на наукову пенсію 2011 році та звільнився 17 березня 2011 року, то і часом отримання ним матеріальної допомоги в розмірі шести посадових окладів мав бути 2011 рік. Тобто, про порушення свого права на отримання грошової допомоги в розмірі шести місячних посадових окладів (ставок), позивач знав в 2011 року, однак до суду звернувся тільки 19.11.2015 року.

У 2015 році виплата 6 посадових окладів належить здійснювати лише науковим та науково-педагогічним працівника, які виходять на пенсію відповідно до вищезгаданого Закону України у поточному році за їх заявою.

З наведеного вище, суд вбачає що позивачем пропущено строк позовної давності, тому суд приходить до висновку про необхідність відмови у вимогах позивача щодо стягнення 6 посадових окладів відповідно закону та в інших похідних вимогах.

На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про наукову і науково-технічну діяльність», Кодексом законів про працю України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до Національного наукового центру Інститут землеробства НААН про стягнення заборгованості та компенсації за затримку погашення заборгованості, відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.