Справа № 175/2479/15-ц
Провадження № 2/175/982/15
Р і ш е н н я

І м е н е м У к р а ї н и

28 грудня 2015 року Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Реброва С.О.,

при секретарі Пренко А.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Ювілейне цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним, -

встановив:

В червні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання договору дарування недійсним, в якому просив визнати договір дарування житлового будинку за № 55 по вулиці Чапаєва в м. Підгородне Дніпропетровського району Дніпропетровської області, що був посвідчений 20.02.2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, та за яким позивач подарував вищезазначений будинок ОСОБА_4.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те що, він є інвалідом 2-ої групи і зазначений договір дарування укладений під впливом помилки. У своїй заяві позивач наголошує на тому, що подарував будинок відповідачеві за умови, що останній буде забезпечувати його доглядом, якого позивач потребує як важко хвора людина.

У судовому засіданні позивач та його представник, ОСОБА_1, що діє на підставі договору про надання правової допомоги, позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, зазначені в позові.

Відповідач та його представник за договором про надання правової допомоги, ОСОБА_2, у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили відмовити в їх задоволенні.

Третя особа, приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, у судове засідання не з'явилася, про дату та час розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду направила відзив на позовну заяву, в якому виклала пояснення по справі, а також просила розглядати справу без її участі.

Вислухавши у судовому засіданні пояснення сторін та їх представників, свідків, повно і всебічно дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до пункту першого частини другої статті 11 ЦК України, підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори й інші правочини.

Згідно вимог частини першої статті 14 ЦК України, цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

Відповідно до змісту статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.2 ст.719 ЦК України).

Згідно з частиною першою ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

У судовому засіданні встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 дійсно було укладено договір дарування житлового будинку серія та номер: НАК 959519, НАК 959520 від 20.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 За цим договором ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_4 прийняв у дар, безоплатно, житловий будинок № 55, розташований по вулиці Чапаєва у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області. Як вбачається зі змісту договору дарування, сторони у присутності нотаріуса затвердили, що однаково розуміють значення та умови цього договору та його правові наслідки, їх волевиявлення є вільним і відповідає внутрішній волі, вони не страждають в момент укладання цього договору на захворювання, що перешкоджають усвідомленню його суті, вони вільно володіють українською мовою. Також, дарувальник затвердив, що дарування здійснено за доброю волею, без будь-яких погроз, примусу чи насильства, як фізичного так і морального.

Відповідно до частини першої статті 722 ЦК України право власності на дарунок у обдаровуваного виникає з моменту прийняття дарунка. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка (ч.4 ст. 722 ЦК України).

Згідно умов договору дарування, відповідач прийняв від позивача ключі на вказаний будинок. Також,як вбачається з матеріалів справи, відповідач отримав Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, відповідно до якого він являється власником житлового будинку № 55, розташований по вулиці Чапаєва у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, на підставі вказаного договору дарування, що, в свою чергу, теж свідчить про прийняття обдарованим дарунку.

Відповідно до пункту 9 договору дарування, підписавши вказаний договір, сторони погодились, що розуміють, що за своєю природою договір дарування є безоплатним, а тому дарувальник не має права вимагати від обдаровуваного вчинення на його користь будь-яких дій майнового або немайнового характеру.

Крім цього, приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 до суду направлено відзив на позовну заяву,в якому містилися пояснення щодо даної справи. Так, у своєму відзиві на позовну заяву ОСОБА_5 звертає увагу на те, що при посвідченні договору та його державній реєстрації, відповідно до "порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України", нею було встановлено особи сторін, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії, перевірено їх дієздатність та розяснено наслідки вчинення нотаріальної дії. Також, ОСОБА_5 вказує на те, що позивач при укладенні договору висловив намір саме про передачу в дар відповідачеві обєкту нерухомого майна, а саме вказаного у позові житлового будинку. До того ж, під час підписання договору позивач діяв при ясному розумі, та не повідомляв про наявність будь-яких обставин, знаходячись під впливом яких він не міг би розуміти значення своїх дій та керувати ними. За консультаційними розясненнями стосовно укладання договору довічного утримання або інших правочинів, позивач перед підписанням оспорюваного договору дарування до неї не звертався.

Суд бере до уваги положення ст.5 Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України (наказ Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року) згідно яких нотаріус зобов?язаний сприяти громадянам у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій. Невиконання чи неналежного виконання таких обов?язків приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 не вбачається.

Згідно із ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину. Помилка щодо мотивів вчинення правочину не має істотного значення, крім випадків, установлених законом.

Під помилкою в розумінні даної норми закону слід розуміти таке неправильне сприйняття суб'єкта, предмета, змісту чи інших істотних умов угоди, що вплинуло на волевиявлення особи, при відсутності якого за обставинами справи можна вважати, що угода не була б укладена.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 постанови №9 від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину.

Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину

недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а

також що вона має істотне значення.

Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для

визнання правочину недійсним.

Згідно з вимогами частини 3 ст. 10, частин 1, 4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов?язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених нормами цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем в обґрунтування позову не надано достатніх доказів, які б свідчили про його помилку щодо природи оспорюваного договору дарування, правомірність якого в силу ст.204 ЦК України презюмується.

Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на те, що договір дарування житлового будинку № 55 по вулиці Чапаєва у м. Підгородне, Дніпропетровського району, Дніпропетровської області, серія та номер: НАК 959519, НАК 959520 від 20.02.2015 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у відповідності до вимог законодавства України, тому суд приходить до висновку про відсутність підстав для визнання зазначеного договору недійсним.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 214 ЦПК України, ст.ст. ст.ст.6, 14, 202, 229, 230, 717, 719 ЦК України, суд -

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського районного нотаріального округу ОСОБА_5 про визнання договору дарування недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпропетровський районний суд шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О.Ребров