Справа № 199/7378/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

28 грудня 2015 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Руденко В.В.,

при секретарі Коломієць Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення особи без надання іншого житлового приміщення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася в суд з даним позовом до відповідача, зазначивши, що вона є власником домоволодіння № 65 по вул. Лозова в м. Дніпропетровську. Крім неї у вказаному домоволодінні зареєстрована її донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. ЇЇ донька знаходилась в зареєстрованому шлюбі з відповідачем, шлюб з яким було розірвано. У 2012 році відповідач разом з донькою позивача звернулись до останньої із проханням надати дозвіл проживати у її будинку. Однак, як зазначає позивач, відповідач почав чинити їй перешкоди в користуванні її власністю. Він постійно вчиняє сварки, що погано впливає на стан здоровя позивача, з приводу чого вона зверталась до правоохоронних органів. Просить суд усунути їй перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідача зі спірного домоволодіння.

У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, посилалась на той факт, що відповідач не хоче нічого роботи в домоволодінні, її ображає, в той час як вона тривалий час опікувалась його донькою та дружиною, коли вони були в розлученні. Не заперечувала той факт, що її будинок розділений на дві квартири, в одній вона проживає разом з сином, в іншій відповідач з її донькою, вона має ключі та вільний доступ до цих квартир

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечував, підтвердив, що в квітні 2015 року між ним та позивачем, його тещею, відбувся словесний скандал через те, що остання наполягала на негайному закінчення ним ремонтних робіт в його домоволодінні, при цьому нецензурно він не виражався, теща його спровокувала і він говорив на підвищених тонах. Зараз позивач з ним не спілкується, не чинить і ніколи їй не чинив ніяких перешкод в користуванні власністю.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, оскільки відсутні підстави для виселення, передбачені законом.

Вислухавши учасників процесу, свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_3, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 грудня 2007 року, виданого виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради, належить домоволодіння № 65 по вул. Лозова в м. Дніпропетровську. У вказаному домоволодінні зареєстрована позивач, її донька ОСОБА_3 та онука ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Також, позивачем, як члена сімї, близько трьох років тому було вселено до будинку чоловіка її доньки, відповідача по справі.

Згідно із ст. 321 ЦК Україниправо власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 157 ЖК України передбачено, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 ЖК України. Виселення провадиться у судовому порядку без надання жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття робить неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Проте належних та допустимих доказів факту вчинення відповідачем порушень, вказаних у ст. 116 ЖК України, позивачем суду не надано. Одноразове звернення позивача до правоохоронних органів не свідчить просистематичним порушенням відповідачем правил соціалістичного співжиття, що робить неможливим для позивача проживання з ним в в одному будинку. Заходи запобігання та громадського впливу до відповідача не вживались. Пояснення свідків суд також не приймає до уваги, оскільки вони носять суперечливий характер.

Тому, всупереч вимогам ст. 60 ЦПК України, позивач не довела суду той факт, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні спірним майном.

Судові витрати суд вважає за необхідне віднести за рахунок держави, оскільки позивач звільнена від їх сплати, а доказів понесення їх відповідачем не надано суду.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 10, 60, 130, 214-215 ЦПК України, ст. 391 ЦК України, ст.ст. 116, 156, 157 ЖК України, суд-

ВИРІШИВ:

У позовних вимогах ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення особи без надання іншого житлового приміщення,- відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок держави.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі у десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя В.В. Руденко