АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
провадження № 22ц/790/1431/15 Головуючий 1 інст. - Бондарева І.В.
Справа №2003/2-1649/2011 Доповідач - Шаповал Н.М.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 липня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Шаповал Н.М.,

суддів: Котелевець А.В.,

Кіпенка І.С.,

при секретарі - Макаренко Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з вказаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просило в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 16.03.2007 року в розмірі 484 517,10 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, шляхом її продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені ОСОБА_2 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 16.03.2007 року між банком та ОСОБА_2 (прізвище змінено на ОСОБА_2) було укладено кредитний договір № HAH2GK01270023, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 52 408,55 доларів США та зобов»язалась повернути вказану суму частинами відповідно до графіка погашення заборгованості у строк до 15.03.2027 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 12% на рік на суму залишку заборгованості. Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов»язань за кредитним договором, між сторонами було укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023, згідно з яким ОСОБА_2 передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1. Відповідачка взятих на себе за кредитним договором зобов»язань належним чином не виконала, внаслідок чого станом на 16.03.2011 року утворилася заборгованість у розмірі 60 792,61 доларів США, яка складається з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 558,85 доларів США - нарахована пеня за порушення виконання зобов»язань за договором, 31.37 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова).

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» - задоволено. На підставі договору іпотеки від 16.03.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гончаренко Н.Ю. за реєстровим № 1204, звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_2, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № HAH2GK01270023 від 16.03.2007 року в розмірі 60 792,61 доларів США, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку», для чого ПАТ КБ «ПриватБанк» надано право від імені ОСОБА_2 укласти договір купівлі - продажу вказаної квартири будь - яким способом з іншою особою - покупцем за початковою ціною реалізації, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб»єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки квартири. Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, зі зняттям її з реєстрації за вказаною адресою. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення суду першої інстанції - змінено. В рахунок погашення заборгованості за укладеним 16.03.2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитним договором № HAH2GK01270023 станом на 16.05.2011 року у розмірі 482 651 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, із застосуванням процедури продажу, встановленої ст.. 38 Закону України «Про іпотеку», щляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» від чвого імені будь - якій особі - покупцеві за ціною. Встановленою на підставі оцінки майна суб»єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх повноважень продавця. В частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1, та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду скасовано. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року касаційну скаргу ОСОБА_2 - задоволено частково, рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2014 року - скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України - у межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції слід змінити з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка взятих на себе зобов'язань за кредитним договором не виконала, а тому вимоги іпотекодержателя про звернення стягнення на предмет іпотеки є обґрунтованим.

Проте, повністю погодитись з такими висновками не можна з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що 16 березня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № HAH2GK01270023, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 52 408,55 доларів США та зобов'язалась повернути вказану суму частинами відповідно до графіку погашення заборгованості, але не пізніше 15 березня 2027 року, а також сплачувати проценти за користування кредитом із розрахунку 12% на рік на суму залишку заборгованості та інші, передбачені договором, платежі.

Того ж дня, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами було укладено договір іпотеки № HAH2GK01270023, згідно з яким відповідачка передала банку в іпотеку належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та закону.

Згідно зі ст. 1049 ЦК, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (ст. 1050 ЦК).

Згідно зі ст. 589 ЦК, у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має право задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про іпотеку», іпотека - вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Статтею 38 Закону України «Про іпотеку» передбачений такий спосіб реалізації предмета іпотеки як продаж іпотекодержателем будь-якій особі-покупцеві.

Частинами 5, 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

З урахуванням наведеного, судова колегія не погоджується з висновками суду щодо звернення стягнення на передану в іпотеку квартиру шляхом її продажу від імені ОСОБА_2, оскільки ст. 38 Закону України «Про іпотеку» передбачено право продажу предмета іпотеки іпотекодержателем від свого імені.

А тому, рішення суду слід змінити і зазначити про продаж квартири від імені Банку.

Станом на 16.05.2011 рік заборгованість складається з: 46 491,48 доларів США заборгованості за кредитом, 7 362,52 доларів США заборгованості за відсотками, 1 455 доларів США заборгованості за комісією, а також штрафів - 31,37 доларів США (фіксована частина) і 2 893,39 доларів США (процентна складова).

Що стосується рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачки 2 558,85 доларів США нарахованої пені за порушення виконання зобов'язань, колегія суддів дійшла висновку про те, що рішення суду в цій частині також підлягає зміні виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

За правилами ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Отже, аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Оскільки з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду 23.05.2011 року, до складу заборгованості за кредитним договором підлягає включенню пеня за період з 25.05.2010 року в сумі 2 324,71 дол. США, що складає 18 528 грн., а не 2 558,85 доларів США, як послався в позові позивач.

( 2 558,85 дол. США - 2 324, 71 дол. США =234, 14 дол. США.)

З урахуванням наведеного, розмір заборгованості складає не 60 792, 61 доларів США, що за курсом НБУ становить 484 517, 10 грн., а 60 558, 47 дол. США, що складає 482 651 грн.

(60 792,61 дол. США - 234,14 дол. США = 60 558,47 дол. США., що складає 482 651 грн. за курсом 7,97 грн.)

Доводи відповідачки про те, що розрахунок заборгованості проведено неправильно, нічим не підтверджено.

По справі за клопотанням ОСОБА_2 була призначена судово - економічна експертиза.

Судовим експертом зазначено, що порядок нарахування відсотків та комісії за користування кредитними коштами відповідає умовам кредитного договору. ( т. 2 а.с. 173)

Між тим, не надається можливим визначити заборгованість за кредитним договором ОСОБА_2, внаслідок відсутності додаткових матеріалів.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 07 квітня 2015 року по справі була призначена судово - економічна експертиза та ПАТ КБ «Приват Банк» надав оригінали кредитної справи ОСОБА_2 ( а.с. 84 - 91, том 3).

Між тим, відповідачка не провела оплату за проведення експертизи, і у своєму листі від 29 травня 2015 року та від 17 липня 2015 року зазначила, що під час повторного апеляційного розгляду справи вона не заявляла клопотання про проведення експертизи і проводити її оплату у неї немає матеріальної можливості, оскільки вона є багатодітною матір'ю (4 малолітніх дітей).

Відповідно до частин 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

З урахуванням наведеного, судова колегія погоджується з розрахунком суми заборгованості наданим позивачем, оскільки він не спростований матеріалами справи.

Відповідно до статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку», виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Такий порядок встановлюється ч. ч. 2, 3 ст. 40 цього Закону, згідно з якими після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в ч. З ст. 109 ЖК Української PCP.

Відповідна позиція викладена в п. 43 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин». Згідно з ч. 4 ст. 9, ст. 109 ЖК Української PCP, ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового приміщення.

Разом із тим, на час ухвалення рішення банком не було надано доказів щодо отримання відповідачкою письмового повідомлення про необхідність виселення, отже, вимога про виселення є передчасною. (т. 1, а.с. 7)

Рішення суду у цій частині підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову у виселенні.

Верховний Суд України у постанові від 18 березня 2015 року у справі № 6-39цс15, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстраційного обліку зазначив, що допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Між тим, при цьому, також повинні бути дотримані вимоги ст.ст. 39, 40 ЗУ «Про іпотеку».

07 червня 2014 року набув чинності Закон України "Про мораторій", згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак, установлений Законом України "Про мораторій" мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника). Крім того, згідно з пунктом 4 Закону України "Про мораторій" протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону. Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій" не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені в Постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року (№ 6-57цс15).

Судовим розглядом встановлено, що квартира, яка є предметом іпотеки, була передана в іпотеку на забезпечення зобов»язань за договором споживчого кредиту в іноземній валюті; використовується, як місце постійного проживання Позичальника, у власності якого іншого житла немає, загальна площа квартири 44,7 кв.м.

Отже, на час дії Закону «Про мараторій» рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки виконанню не підлягає.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2014 року - змінити.

В рахунок погашення заборгованості за укладеним 16 березня 2007 року між Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитним договором № HAH2GK01270023 станом на 16 травня 2011 року у розмірі 60 558, 47 доларів США, що еквівалентно 482 651 грн., які складаються з: 46 491,48 доларів США - заборгованість за кредитом, 7 362,52 доларів США - заборгованість за відсотками, 1 455 доларів США - заборгованість за комісією, 2 324,71 доларів США - нарахована пеня за порушення виконання зобов»язань за договором, 31,37 доларів США - штраф (фіксована частина), 2 893,39 доларів США - штраф (процентна складова), звернути стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 із застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 Закону України «Про іпотеку», шляхом продажу предмета іпотеки Публічним акціонерним товариством Комерційним банком «ПриватБанк» від свого імені будь-якій особі-покупцеві за ціною, встановленою на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, з наданням Публічному акціонерному товариству Комерційному банку «ПриватБанк» усіх повноважень продавця.

В частині виселення ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 та зняття її з реєстраційного обліку за вказаною адресою рішення суду - скасувати, відмовити у задоволенні позову у цій частині.

Рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України "Про мораторій", який набув чинності 07 червня 2014 року, не підлягає виконанню.

В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом,

Суддя -