Апеляційний суд Житомирської області
Справа №285/6210/13-ц Головуючий у 1-й інст. Коцюба О. М.
Категорія 27 Доповідач Широкова Л. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Галацевич О.М., Павицької Т.М.,

при секретарі судового

засідання Ходаківській О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (далі- ПАТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року позивач звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що за кредитним договором б/н укладеним 24.03.2008 року між банком та відповідачем, останній отримав кредит у сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що боржник не виконав належним чином свої кредитні зобов'язання, в результаті чого утворилась заборгованість у сумі 18259,08 грн., просив суд стягнути з ОСОБА_2 вказану суму боргу та судові витрати.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 18259,08 грн. заборгованості за кредитним договором № б/н від 24.03.2008 року та судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення суду та прийняти нове, яким у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» відмовити.

Апелянт вважає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим при неповному з'ясуванні обставин по справі, з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що суд не прийняв до уваги його доводів у запереченні на позовну заяву та не застосував строк позовної давності.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Згідно ст. 526 ЦПК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтями 530 та 626 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами, а якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Приписами частини 1 ст. 1050 ЦК України визначено, що у разі несвоєчасного повернення суми позики, позичальник зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Задовольняючи позов ПАТ КБ «Приватбанк», суд виходив з того, що ОСОБА_2 ухиляється від виконання зобов'язань по кредитному договору, допустив заборгованість по кредиту, яка підлягає стягненню з нього, а позивач не пропустив строк для звернення до суду щодо захисту свого порушеного права.

Колегія суддів з таким висновком суду повністю погодитися не може оскільки до них суд дійшов неправильно застосувавши норми матеріального права, що регулюють порядок та підстави застосування строків позовної давності.

Судом встановлено, що згідно укладеного між сторонами по справі договору № б/н від 24.03.2008 року, відповідач отримав кредит у сумі 250,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку (а. с. 8-12). Факт отримання кредитних коштів сторонами не оспорюється.

Кредитний договір складається із заяви позичальника, з якої вбачається, що ОСОБА_2 було видано кредитну картку «Універсальна» та Умов і Правил надання банківських послуг, які не містять особистого підпису позичальника.

Пунктом 9.12. зазначених Умов встановлено, що договір діє на протязі 12 місяців з моменту його підписання. У разі якщо протягом встановленого строку жодна із сторін договору не проінформує іншу сторону про його припинення, договір автоматично лонгується на той же строк.

Разом з тим у заяві позичальника сторони погодили порядок погашення заборгованості: щомісячними платежами у розмірі 3% від суми заборгованості. Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості останнє виконання зобов'язань за договором відповідачем здійснено 29.09.2008 року (а. с. 165).

Банк звернувся до суду з позовом 27 грудня 2013 року. Зазначеними умовами договору, що обумовлені сторонами у заяві позичальника, сторони встановили строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням 3% від суми заборгованості.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно ч.3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст. 267 ЦК України).

За загальним правилом згідно ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Таким чином, зазначеними нормами закону початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи. У зв'язку з цим початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право у примусово-судовому порядку.

Оскільки умовами договору між сторонами встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повертати борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку - штраф відповідно до п.8.6. Умов та правил надання банківських послуг, то право кредитора слід вважати порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Як вбачається з матеріалів справи за спірним договором відповідач взяв на себе зобов'язання погашати заборгованість за кредитом кожного місяця, сплачувати перевитрати платіжного ліміту і відсотки за кредитом у розмірі 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У порушення умов вказаного договору, відповідач взяті на себе зобов'язання належним чином не виконав, у зв'язку із чим станом на 31.10.2013 року утворилася заборгованість у сумі 18259,08 грн.

Згідно поданого банком розрахунку заборгованість за кредитом становить 4851,68 грн., заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 9150,53 грн., заборгованість по комісії за користування кредитом - 2911,20 грн., штраф (фіксована частина) - 500,00 грн. та штраф (процентна складова) - 845,67 грн.

Судом першої інстанції вірно встановлені обставини щодо неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором. При цьому суд безпідставно не застосував строки позовної давності, оскільки у спірних правовідносинах позовна давність до вимог про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Оскільки останній платіж відповідачем було здійснено 29.09.2008 року, перебіг позовної давності з цього часу вчиненням дій останнього про визнання свого боргу не переривався. Оскільки між сторонами не було встановлено іншого строку позовної давності, відповідно до ст. 257 ЦК України застосовується загальний строк позовної давності у три роки.

Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку про сплив строку позовної давності щодо сплати кредиту та процентів за його користування.

Будь - яких поважних причин пропущення позовної давності позивачем не наведені.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги (ч.2 ст. 258 ЦК України - позовна давність в один рік).

Таким чином, включення штрафу до основної вимоги поза межами позовної давності не ґрунтується на вимогах закону.

На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, відтак прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог позивача.

З урахуванням наведеного, апеляційна скарга підлягає до задоволення, рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» за спливом позовної давності.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У позові Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором б/н від 24.03.2008 року - відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 365 грн. 40 коп. сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: