Справа №2-6596/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 грудня 2015 року Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді Кізюн Л.І.

при секретарі Рахімовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 305299, на свою користь (рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) борг за договором позики у сумі 50 000,00 грн. та судовий збір у розмірі 500,00 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач зазначив, що 28 січня 2015 року між ним та відповідачем було укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв у борг 50 000,00 грн. на строк до 28 травня 2015 року включно.

Відповідач зобов'язання по поверненню грошей у строки передбачені договором не виконав, тому позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Позивач у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив стягнути саме з рахунку ОСОБА_2, а не з ОСОБА_2, борг за договором позики на його користь.

Представник відповідача у судовому засіданні не заперечувала проти стягнення боргу з рахунку відповідача.

Суд, заслухавши позивача, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього кодексу.

Згідно з вимогами статті 214 ЦПК під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Судом було роз'яснено позивачу зазначені статті та його право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову до початку розгляду судом справи по суті, що передбачено ст. 31 ЦПК України.

Разом з тим, позивач підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з зазначених у ній підстав.

Судом встановлено, що 28 січня 2015 року між сторонами було укладено договір позики, відповідно до якого ОСОБА_2 взяв позику у ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 50 000,00 грн., строком з 28 січня 2015 року по 28 травня 2015 року включно, без сплати відсотків за користування (а.с.а.с. 6-7).

Відповідно до п. 3 Договору позики сторони домовилися про те, що повернення боргу позичальником буде здійснено за адресою: АДРЕСА_1, до строку, зазначеного в п. 2 даного договору.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином та у встановлений строк, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

У зв'язку з тим, що відповідач не виконав взяті на себе зобов'язання щодо повернення боргу у передбачені договором строки, позивач просить стягнути з рахунку ОСОБА_2 НОМЕР_1, відкритого у ПАТ «КБ «Приватбанк», МФО 305299, на свою користь (рахунок НОМЕР_2, відкритий у ПАТ «УкрСиббанк», МФО 351005) борг за договором позики у сумі 50 000,00 грн.

Разом з тим, судом встановлено, що позивачем подано до суду позов саме за місцем виконання договору, відповідно до п. 3 Договору позики.

Однак, у судовому засіданні позивач не зміг пояснити яким чином повернення боргу з карткового рахунку може бути здійснено за адресою: АДРЕСА_1.

Крім того, позивачем не було надано суду належних та допустимих доказів щодо належності відповідачу рахунку, з якого він просить стягнути на його користь борг.

Питання про заміну відповідача або залучення співвідповідача, іншої особи позивач не ставив.

За таких обставин, суд вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 27, 31, 57-60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 1046, 1049 ЦК України, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м. Києва через районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Л.І. Кізюн