Справа № 161/7962/14-ц Провадження № 22-ц/773/1283/15 Головуючий у 1 інстанції: Івасюта Л.В.
Категорія: 27 Доповідач: Овсієнко А. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Овсієнка А.А. ,

суддів - Веремчук Л.М., Стрільчука В.А.,

при секретарі Кирилюку О.О.,

з участю: представника позивача Герасимчук М.В.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості за апеляційною скаргою позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року,

установила:

В січні 2013 року Публічне акціонерне товариство (далі - ПАТ) «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з вищевказаним позовом, зазначивши, що згідно укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4 кредитного договору №3641 від 21.12.2007 року, останній отримав кредит в сумі 450000 грн. під 16,5% річних терміном до 20 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 та ОСОБА_2, було укладено договір поруки №4164 від 21.12.2007 року, а також між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4, ОСОБА_5 укладено договір поруки № 4165 від 21.12.2007 року, за якими поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожен зокрема, зобов'язалися перед банком солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_4 умов кредитного договору станом на 25 січня 2013 року виникла заборгованість в сумі 387063 грн. 81 коп., з яких: 255680 грн. 21 коп. - несплачені проценти, 131383 грн. 60 коп. - пеня.

Посилаючись на вищенаведені обставини, позивач просив суд стягнути на його користь солідарно з відповідачів кредитну заборгованість в сумі 387063 грн. 81 грн.,

Збільшивши згодом розмір позовних вимог ПАТ «Державний ощадний банк України» просив стягнути солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 заборгованість за кредитним договором станом на 19 січня 2015 року в сумі 835143 грн. 51 коп., з яких: 224015 грн. 55 коп. - заборгованість за процентами, 342034 грн. 68 коп. - пеня, 58583 грн. 69 коп. - 3% річних (ст.625 ЦК України), 210509 грн. 59 коп. - інфляційні нарахування (ст.625 ЦК України).

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року в задоволенні вищевказаного позову ПАТ «Державний ощадний банк України» відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вищевказане рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В ході апеляційного розгляду даної справи представник позивача ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала із зазначених у них підстав, тоді як відповідач ОСОБА_2 просив відхилити апеляційну скаргу з огляду на безпідставність наведених у них доводів та залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися, хоча були належним чином і своєчасно повідомлені про дату, час та місце апеляційного розгляду даної справи, про причини своєї неявки суд не повідомили, про відкладення розгляду справи не клопотали. За таких обставин колегією суддів у відповідності з вимогами ст.305 ЦПК України визнано за можливе апеляційний розгляд даної справи проводити за їх відсутності.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача ОСОБА_2, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає до часткового задоволення, а рішення суду першої інстанції - скасуванню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ «Державний ощадний банк України» суд першої інстанції виходив із того, що вищевказаний кредитний договір, укладений між позивачем та відповідачем ОСОБА_4, було розірвано за рішенням суду, а тому зобов'язання за ним припинилися на підставі ч.2 ст.653 ЦК України.

Відповідно до ст.ст.213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Так, відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч.1 ст.1055 ЦК України кредитний договір укладається в письмовій формі.

Відповідно до ст.553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов'язання частково або у повному обсязі. Поручителем може бути одна особа або кілька осіб.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч.1, 2 ст.554 ЦК України).

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом першої інстанції встановлено і це об'єктивно підтверджується наявними у справі письмовими доказами, що 21 грудня 2007 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», перейменованого згодом у ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір №3641 від 21.12.2007 року за умовами якого, останній отримав кредит в сумі 450000 грн. під 16,5% річних терміном до 20 грудня 2017 року. В забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4 та ОСОБА_2, як поручителем, було укладено договір поруки №4164 від 21.12.2007 року, а також між ПАТ «Державний ощадний банк України», ОСОБА_4, ОСОБА_5, як поручителем, укладено договір поруки № 4165 від 21.12.2007 року, за якими поручителі ОСОБА_2 та ОСОБА_5, кожен зокрема, зобов'язалися перед банком солідарно відповідати в повному обсязі за своєчасне та повне виконання ОСОБА_4 зобов'язань за вищевказаним кредитним договором (а.с.6-16).

Згідно з п.1.5 кредитного договору позичальник зобов'язувався сплачувати кредит та проценти за ним щомісячними ануїтетними платежами 7678 грн. 90 коп.

Відповідно до п.п.4.3.1-4.3.3 вказаного кредитного договору ОСОБА_4 зобов'язався належним чином виконувати взяті на себе зобов'язання за даним договором, - повернути кредит в сумі 450000 грн., своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, а у випадку невиконання або неналежного виконання взятих на себе зобов'язань по кредитному договору сплатити штрафні санкції, у строки, що визначені даним договором. У разі порушення умов цього договору та/або достроково повернути кредит з одночасною сплатою процентів за фактичний час користування кредитними ресурсами, комісійних винагород та штрафних санкцій відповідно до законодавства України.

За порушення взятих зобов'язань по поверненню основної суми кредиту та своєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів за цим договором позичальник зобов'язався сплатити на користь банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки несплаченого платежу, за кожен день прострочення (п.5.2 кредитного договору).

Отримання відповідачем ОСОБА_4 кредиту в сумі 450000 грн. не заперечується відповідачами у справі.

З наданого банком розрахунку (а.с.146-155) вбачається, що станом на 19 січня 2015 року за ОСОБА_4 рахується заборгованість в розмірі 835 143 грн. 51 коп., з якої:

- 224015 грн. 55 коп. - прострочена сплата процентів;

- 342034 грн. 68 коп. - пеня, з якої: 145322,63 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту, 196712,05 грн. - за несвоєчасну сплату процентів;

- 58583 грн. 69 коп. - сума 3% річних, 23338,03 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту, 35245,66 грн. - за несвоєчасну сплату процентів;

- 210509 грн. 59 коп. - інфляційні втрати, з якої: 118318,62 грн. - за несвоєчасне повернення кредиту, 92190,97 грн. - за несвоєчасну сплату процентів.

Судом також встановлено, що рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2009 року у справі за позовом прокурора міста Луцька в інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про розірвання кредитного договору та стягнення кредитної заборгованості, було стягнуто в солідному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 480290 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором, яка мала місце станом на 03.06.09, в тому числі: достроково 437490 грн. 94 коп. тіла кредиту, 38807 грн. 05 коп. процентів та 3992 грн. 27 коп. пені (а.с.97-99, 53).

В цій же самій справі 19 листопада 2014 року судом було ухвалено додаткове рішення, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 02 липня 2015 року (а.с.192-194) і чинне на даний час, яким розірвано вищевказаний кредитний договір №3641 від 21.12.2007 року, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_4

Згідно з ч.2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

У разі зміни або розірвання договору зобов'язання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили (ч.3 ст.653 ЦК України).

Таким чином зобов'язання по кредитному договору №3641 від 21.12.2007 року припинились лише 02 липня 2015 року, тобто - з дня набрання законної сили додатковим рішенням суду про розірвання даного кредитного договору.

Суд першої інстанції залишив поза увагою наведені вище норми закону і не дав належної правової оцінки наявним у справі доказам та встановленим обставинам справи, внаслідок чого помилково та з порушенням норм матеріального права дійшов висновку про те, що зобов'язання по кредитному договору припинились з моменту ухвалення рішення Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2009 року про дострокове стягнення кредиту, а не з часу набрання законної сили (02.07.2015р.) додатковим рішенням цього ж суду про розірвання кредитного договору.

За таких обставин оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову ПАТ «Державний ощадний банк України».

Так, із вищезгаданого розрахунку, наданого банком, вбачається, що за період з 04 червня 2009 року по 19 січня 2015 року заборгованість позичальника ОСОБА_4 зі сплати процентів становить 224015 грн. 55 коп., пеня за порушення строків сплати процентів за вказаний період становить 196712 грн. 05 коп.

І оскільки такий розрахунок відповідає умовам договору, а відповідачі не клопотали про застосування позовної давності до даних правовідносин, то колегія суддів вважає, що вищевказані суми заборгованості за процентами та пені за їх прострочення підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача за весь період прострочення без обмеження строком позовної давності.

Таким чином, з ОСОБА_4 солідарно з ОСОБА_2, а також солідарно з ОСОБА_5 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» слід стягнути 224015 (двісті двадцять чотири тисячі п'ятнадцять) грн. 55 коп. процентів та 196712 (сто дев'яносто шість тисяч сімсот дванадцять) грн. 05 коп. пені, а всього - 420727 (чотириста двадцять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 60 коп.

В решті позовні вимоги банку не підлягають до задоволення, виходячи із наступного.

Внаслідок дострокового стягнення заборгованості за кредитом у 2009 році положення п.1.5 кредитного договору щодо обов'язку позичальника погашати кредит щомісячно ануїтетними платежами втратили чинність, а тому наведений банком розрахунок пені, 3% річних та інфляційних втрат відповідно до ст.625 ЦК України внаслідок прострочення визначених договором строків повергнення чергових (ануїтетних) частин кредиту, не ґрунтується на вимогах закону, положеннях договору та складений без урахування факту дострокового стягнення у 2009 році всієї суми неповерненого залишку кредиту.

Крім того, за змістом ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Оскільки розмір процентів за користування кредитом встановлений договором в розмірі 16,5 % річних то вимога про стягнення крім цього ще й 3 % річних суперечить закону.

За таких обставин колегія суддів вважає, що вимоги банку про стягнення з відповідачів 145322,63 грн. пені за несвоєчасне повернення кредиту, 23338,03 грн. (3 % річних) та 118318,62 грн. інфляційних втрат за несвоєчасне повернення кредиту не підлягає до задоволення.

Не підлягає до задоволення й вимога банку про стягнення на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 3 % річних та інфляційних втрат внаслідок порушення строків виплати процентів після дострокового стягнення непогашеного залишку кредиту.

Так, як уже зазначено вище та вбачається з матеріалів справи, рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2009 року було стягнуто в солідному порядку з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 в користь ВАТ «Державний ощадний банк України» 480290 грн. 26 коп. заборгованості за кредитним договором, яка мала місце станом на 03.06.09, в тому числі: достроково 437490 грн. 94 коп. тіла кредиту, 38807 грн. 05 коп. процентів та 3992 грн. 27 коп. пені (а.с.97-99, 53).

Водночас, з наявного в даній справі розрахунку вбачається, що за основу для розрахунку 3 % річних та інфляційних нарахувань банком безпідставно взято початкову суму заборгованості за процентами станом на 04 червня 2009 року в розмірі 45425 грн. 24 коп., до якої увійшли вже стягнуті рішенням Луцького міськрайонного суду від 16 липня 2009 року 38807 грн. 05 коп. процентів, що є неправильним, оскільки виходячи із правової природи таких періодичних платежів, як проценти за кредитним договором, вказані у ч.2 ст.625 ЦК України санкції повинні розраховуватись із кожної окремо взятої простроченої суми процентів за конкретний місяць.

Тобто, починаючи з 04 червня 2009 року нарахування за ч.2 ст.625 ЦК України повинні були здійснюватись в залежності від простроченої суми процентів за попередній місяць, а не з усієї суми стягнутої попереднім судовим рішенням заборгованості зі сплати процентів за період користування кредитом ще з 2007 року.

І оскільки даний розрахунок в силу наведених вище обставин є неправильним, а інших належних та допустимих доказів обґрунтованості заявлених до стягнення сум грошових коштів позивачем всупереч вимогам ст.ст.10, 60 ЦПК України суду не надано, то в частині позовних вимог банку про стягнення з відповідачів на підставі ч.2 ст.625 ЦК України 35245,66 грн. (3 % річних) та 92190,97 грн. інфляційних втрат за несвоєчасну сплату процентів слід також відмовити.

Керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,

вирішила:

Апеляційну скаргу позивача Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 09 липня 2015 року в даній справі скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4 та солідарно з ОСОБА_2, а також солідарно з ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 224015 (двісті двадцять чотири тисячі п'ятнадцять) грн. 55 коп. процентів, 196712 (сто дев'яносто шість тисяч сімсот дванадцять) грн. 05 коп. пені, а всього - 420727 (чотириста двадцять тисяч сімсот двадцять сім) грн. 60 коп.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_2, ОСОБА_5 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» по 1147 (одна тисяча сто сорок сім) грн. судового збору з кожного.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді