Єдиний унікальний номер: 448/977/15-ц
Провадження № 2/448/383/15
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28.10.2015 року Мостиський районний суд Львівської області в особі:

головуючого - судді Борисенко В.В.,

при секретарі - Власюк М.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, треті особи Мостиська державна нотаріальна контора та Реєстраційна служба Мостиського районного управління юстиції Львівської області, про визнання права власності в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

10.09.2015 року позивач звернувся до суду із зазначеним позовом, покликаючись на те, що його бабці ОСОБА_2, яка померла 22.03.1998 року, належав житловий будинок з господарськими спорудами №31 по вул.Вишневій в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області та земельна ділянка (середня земельна частка) площею 1,50 га, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, згідно сертифікату на право приватної власності на землю серії ЛВ №115.

Зазначає, що за життя ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла йому (позивачу). Інших спадкоємців, яким належало б право на обовязкову частку у спадщині, не має. Його дідо ОСОБА_3 помер ще 12.07.1989 року.

Вказує, що відповідно до ст.549 ЦК України в редакції 1964 року він вважається спадкоємцем, що прийняв спадщину, оскільки фактично вступив в управління спадковим майном, так як після смерті бабці проживав з матірю без реєстрації в будинку бабусі та на даний час проживає та зареєстрований в даному будинку.

Стверджує, що в позасудовому порядку оформити право власності на вищевказаний житловий будинок з господарськими спорудами та земельну ділянку (середню земельну частку) у нього немає можливості, оскільки бабця за життя не оформила право власності на зазначений будинок та загубився оригінал сертифікату на земельну ділянку.

З огляду на наведене, просить суд визнати за ним право власності на житловий будинок з господарськими спорудами №31 по вул.Вишневій в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області та земельну ділянку (середня земельна частка) площею 1,50 га, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області.

В судове засідання представник позивача - ОСОБА_4 не зявилася, проте подала заяву, в якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд справу розглядати у її відсутності.

Представник відповідача Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області у судове засідання не зявився, однак подав заяву, в якій позов визнає та просить суд розглянути справу без його участі.

Представник третьої особи Мостиської державної нотаріальної контори у судове засідання не зявився, проте подав до суду Інформаційні довідки зі спадкового реєстру №41638163 та №41638158 від 28.09.2015 року, а також заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності.

Представник третьої особи Реєстраційної служби Мостиського районного управління юстиції Львівської області у судове засідання не зявився, проте подав до суду заяву, в якій просить справу розглядати у його відсутності та зазначає, що при вирішенні даної справи покладається на розсуд суду.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється

Згідно із ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.03.1998 року відкрилась спадщина внаслідок смерті ОСОБА_2.

До маси спадкового майна входить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №31 по вул.Вишневій в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області, який відносився до суспільної групи «робітничий двір» та на час смерті належав ОСОБА_2, проте право власності на дане майно належним чином не оформлено, правовстановлюючі документи на таке відсутні.

Крім того, до складу зазначеної спадщини входить право власності на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,50 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, що розташована на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, яка належала померлій ОСОБА_2 на підставі Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №115 від 20.03.1997року. Однак, документи, що засвідчують право власності на зазначену земельну ділянку, а саме оригінал вищевказаного Сертифікату, на даний час втрачено і такі не можуть бути відновленими у передбаченому законом порядку у звязку із смертю особи на імя якої їх видано (ОСОБА_2Д).

Як вбачається із матеріалів справи, за життя, а саме 15.02.1994 року спадкодавець ОСОБА_2 склала заповіт, яким усе своє майно заповіла онукові ОСОБА_1, позивачу у справі, який на час смерті бабці фактично проживав разом із нею (без реєстрації) в с.Вовчищовичі, вул..Вишнева, 31, Мостиського району Львівської області, та після її смерті надалі проживає та доглядає за спірним будинковолодінням, тому суд приходить до висновку, що позивач фактично вступив в управління спадковим майном, тобто у відповідності до ст. 549 ЦК України в редакції 1963 року вчинив дії, які свідчать про прийняття ним спадщини після смерті бабці.

Спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині після смерті ОСОБА_2 чи претендують на таку, не має. Чоловік останньої ОСОБА_3 помер ще у 1989 році.

Згідно наданих Мостиською державною нотаріальною конторою Інформаційних довідок зі спадкового реєстру №41638163 та №41638158 від 28.09.2015 року, спадкові справи після смерті ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в нотаріальній конторі не заводилися, що свідчить про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті останніх до нотаріальної контори ніхто не звертався, тобто інших спадкоємців, що прийняли спадщину чи претендують на таку, не має.

Разом з тим, через відсутність правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно позивач не може в позасудовому порядку оформити свої спадкові права та одержати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину, у звязку із чим звернувся до суду із зазначеним позовом.

Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть ОСОБА_2; довідками, виданими виконавчим комітетом Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області; копією Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №115 від 20.03.1997року; копією заповіту ОСОБА_2 від 15.02.1994 року; копією паспорта громадянина України ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_1; копією свідоцтва про народження ОСОБА_5; копією свідоцтва про укладення шлюбу між ОСОБА_6 та ОСОБА_5; довідкою КП «Мостиське РБТІ» №1994 від 31.08.2015року; Інформаційними довідками зі спадкового реєстру №41638163 та №41638158 від 28.09.2015 року.

Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України (в редакції 2003 р.) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності, а тому, враховуючи, що спірні правовідносини виникли до набрання цим кодексом чинності, суд вважає, що при розгляді даної справи слід керуватися положеннями ЦК УРСР (в редакції 1963р.).

Згідно ст. 524 ЦК УРСР в редакції 1963 року спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

У відповідності до ст. 534 ЦК УРСР в редакції 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.

Відповідно до вимог ст. 548 цього кодексу для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР в редакції 1963 року визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

За змістом положень ст.ст.560, 561 цього кодексу спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину. Свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Практика Верхового Суду України (п. 23 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року) при розгляді справ даної категорії вказує на те, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спірне спадкове майно, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане майно за позивачем у порядку спадкування.

В статті 55 Конституції України закріплено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Згідно ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Способом захисту цивільних прав та інтересів згідно ст. 16 цього Кодексу може бути, зокрема, визнання права.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Положення ст.ст.81,131 Земельного кодексу України визначають, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки, в тому числі на підставі спадкування.

З огляду на наведене, оскільки судом безспірно встановлено, що на час відкриття спадщини ОСОБА_2 належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №31 по вул.Вишневій в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області та земельна ділянка площею 1,50 га, що розташована на території Дидятицької сільської ради, а позивач ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом усього її майна та прийняв спадщину, беручи до уваги те, що спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку у спадщині та претендують на таку, немає, суд приходить до висновку, що право власності на вищевказане майно перейшло у порядку спадкування до позивача, а тому є всі підстави для задоволення позову та визнання за ним права власності на спірне спадкове майно.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 11, 14, 57-60, 174, 197, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами №31 по вул.Вишневій в с.Вовчищовичі Мостиського району Львівської області, та на земельну ділянку (середню земельну частку) площею 1,50 га без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, для ведення селянського (фермерського) або колективного господарства, розташовану на території Дидятицької сільської ради Мостиського району Львівської області, яка належала ОСОБА_2 згідно Сертифікату на право приватної власності на землю (середню земельну частку) серії ЛВ №115 від 20.03.1997 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Мостиський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя В.В.Борисенко

Рішення набрало законної сили «___»___________ 20 р.

Суддя В.В.Борисенко