Справа № 323/2199/15-ц
№ провадження 2/323/847/15
РІШЕННЯ

іменем УКРАЇНИ

11.12.2015 м. Оріхів

Оріхівський районний суд Запорізької області у складі

головуючого - судді Мінаєва М.М.,

при секретарі - Тахтаул А.Л.,

в присутності

позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року до Оріхівського районного суду Запорізької області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Оріхівської міської ради Запорізької області, в якому просив визнати за ним в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру, розташовану за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 72, кв. 53.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, зазначена квартира належала на праві власності матері позивача, ОСОБА_4, яка померла 12.01.2015 року. Позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_4 за законом та звернувся у встановленому законом порядку із заявою про прийняття спадщини. Однак нотаріус відмовив позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, пославшись на відсутність у позивача правовстановлюючого документа на зазначену квартиру.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали, пославшись на факти та норми права, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому засіданні проти позову не заперечувала, однак вирішення позовних вимог залишила на розсуд суду, просила врахувати всі обставини, що мають значення для справи.

Під час розгляду справи до суду надійшла заява від громадянки ОСОБА_5, доньки позивача, якою вона просила залучити її до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору. В заяві міститься посилання на те, що ОСОБА_5 вважає себе власником квартири, на яку претендує позивач, на підставі Договору дарування від 02.12.2003 року, посвідченого державним нотаріусом Оріхівської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_5 спірну квартиру. Копія договору додана до заяви.

У звязку з цим суд в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України в судовому засіданні 21.08.2015 року запропонував позивачу вирішити питання про заміну відповідача за його позовом або про залучення ОСОБА_5 співвідповідачем по справі. Однак позивач та його представник цим правом не скористались.

Ухвалою від 21.08.2015 року ОСОБА_5 було розяснено, що право на вступ до участі у цій справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, в силу ст. 34 ЦПК України реалізується шляхом подання відповідного позову, та їй було надано час для цього.

ОСОБА_5 правом на подання позову та вступу таким чином до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору, не скористалась.

Разом з тим, 11.12.2015 року від неї надійшла заява про залучення до участі у справі в якості співвідповідача, з раніше заявлених підстав.

Позивач та його представник з приводу цієї заяви пояснили, що підстав для залучення ОСОБА_5 співвідповідачем за заявленим позовом вони не вбачають, оскільки договір дарування, на який вона посилається, не був зареєстрований у встановленому законом порядку, а тому не породив у неї жодних прав, а спірне майно залишилось зареєстрованим за ОСОБА_4 до дня смерті останньої.

Заслухавши пояснення осіб, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши законодавство, що регулює спірні відносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є матірю позивача, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії ЯЖ № 598851, виданим Оріхівським рай бюро ЗАГС Запорізької області 17.09.1954 року.

За життя ОСОБА_4 набула право власності на квартиру, розташовану за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 72, кв. 53, на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого Оріхівською державною нотаріальною конторою 21.02.2002 року, що підтверджується Довідкою Комунального підприємства Пологівської районної ради «Імпульс» від 10.07.2015 року № 96.

02.12.2003 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_7 в особі законного представника ОСОБА_8 був укладений Договір дарування, за яким ОСОБА_4 подарувала ОСОБА_7 спірну квартиру.

Згідно Свідоцтва про народження серії IV-ЖС № 342875, виданого Оріхівським відділом ЗАГС 18.08.1992 року, позивач є батьком ОСОБА_7.

У 2013 році ОСОБА_7 змінила прізвище на «Кріс-Білємская», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії І-ЖС № 004343, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області.

12.01.2015 року ОСОБА_4 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 312572, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 13.01.2015 року.

13.07.2015 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу ОСОБА_9 із заявою про прийняття спадщини у виді квартири, розташованої за адресою Запорізька область, м. Оріхів, вул. Запорізька, б. 72, кв. 53.

Постановою від 13.07.2015 року № 342/02-31 позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через ненадання позивачем правовстановлюючого документу на спірну квартиру.

Оцінюючи встановлені під час судового розгляду обставини, та доводи сторін, суд приходить до висновку, що між позивачем та Оріхівською міською радою Запорізької області відсутній спір про спадкові права на зазначене у позові нерухоме майно, у звязку з чим цей орган місцевого самоврядування не є належним відповідачем за заявленим позовом.

Більше того, спору між сторонами з приводу зазначеного у позові майна й не могло виникнути, оскільки Оріхівська міська рада Запорізької області не є спадкоємцем цього майна ані за законом, ані за заповітом, а питання про відумерлість цього майна не може бути порушене через те, що станом на час розгляду справи ще не сплинув строк, необхідний для виникнення права на відповідне звернення до суду.

Як передбачено статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

З наведеної норми випливає, що належним відповідачем за позовом про визнання права власності, незалежно від підстав такого позову, є особа, яка це право оспорює або не визнає.

Оскільки судом встановлено, що, крім позивача, на право власності на спірну квартиру претендує ОСОБА_5, яка не визнає за позивачем прав на спірне майно в порядку спадкування, оскільки вважає себе такою, що набула право власності на спірне майно в порядку дарування, - саме ця особа має бути належним відповідачем.

Як зазначено в Узагальненні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», помилковою є практика тих судів, які в порушення засад диспозитивності цивільного судочинства (ст. 11 ЦПК) залишають без руху позовні заяви, у яких, на думку суду, неправильно визначено відповідача (наприклад, виконком місцевої ради, нотаріальна контора, бюро технічної інвентаризації (БТІ), територіальні органи Міністерства юстиції України), і надають додатковий строк позивачеві для усунення недоліків.

У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК).

Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Таким чином, беручи до уваги те, що позивач на неодноразові пропозиції в порядку ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо заміни відповідача або залучення співвідповідача у справі не висловив такого бажання та не вжив відповідних процесуальних дій, не вдаючись до оцінки законності та обґрунтованості заперечень ОСОБА_5 та доводів позивача з цього приводу, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову до Оріхівської міської ради Запорізької області та розяснити позивачу право на звернення до суду з тими ж вимогами та з тих же підстав, але до належного відповідача.

Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. 392 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 4, 11, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У позові ОСОБА_1 до Оріхівської міської ради Запорізької області про визнання права власності на спадкове майно відмовити.

Повний текст рішення складений 14.12.2015 року.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку. Апеляційна скарга подається до апеляційного суду Запорізької області через Оріхівський районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі, якщо рішення було ухвалене без участі особи, яка його оскаржує, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Оріхівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_10