АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження: 22-ц/790/7914/15 Головуючий І інстанції -
Справа: № 646/8847/15-ц ОСОБА_1
Категорія: страхові Доповідач Костенко Т.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Костенко Т.М.

суддів: Міненкової Н.О., Гальянової І.Г.

за участі секретарів Герасимової К.В., Красношапка К.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 на ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО» про стягнення суми страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 22.07.2015 року відкрито провадження у зазначеній цивільній справі.

До початку розгляду справи по суті представник відповідача ОСОБА_4 звернулася до суду з письмовим клопотанням, яке підтримала в судовому засіданні, про направлення справи за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, посилаючись на те, що даний спір відноситься до спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки та пред'являється до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК України. Також звернулася з клопотаннями про залишення позову без розгляду на підставі п.б.чі.ст.207, ч.3 ст.169 ЦПК України.

Ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" про стягнення суми страхового відшкодування направлено до Голосіївського районного суду м. Києва за підсудністю.

Представником позивача ОСОБА_3 було подано апеляційну скаргу, в якій він зазначив, що вважає оскаржувану ухвалу суду першої інстанції такою, що суперечить чинному законодавству України та підлягає скасуванню в звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, неповного зясування обставин, які мають значення для справи.

Апеляційні вимоги обґрунтовані тим, що суд першої інстанції, задовольняючи клопотання представника відповідача про направлення справи за підсудністю до іншого суду, без заслуховування думки іншої сторони, що бере участь у справі, позбавив позивача чи його представника права на судовий захист та відстоювання власних інтересів.

Представник апелянта з посиланням на Постанову Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» зазначає, що оскільки шкода застрахованому майну позивача була нанесена під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася на перехресті проспектів Гагаріна та 50 Жовтня СРСР, тобто у Червонозаводському районі м. Харкова, то у позивача є право звернутися саме за підсудністю до Червонозаводського районного суду м. Харкова, і прийняття такої справи до розгляду не є порушенням правил підсудності.

Враховуючи викладене вище, ОСОБА_3 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для подальшого розгляду до Червонозаводського районного суду м. Харкова.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи клопотання представника відповідача про передачу справи до іншого суду за підсудністю, суд першої інстанції виходив із того, що справа не підсудна цьому суду, оскільки місцезнаходженням Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "ВУСО" є: м. Київ, вул. Казимира Малевича, № 31, що територіально відноситься до юрисдикції Голосіївського районного суду м. Києва (ч.2 ст. 109 ЦПК України).

Судова колегія погоджується з такими висновками суду, оскільки вони відповідають вимогам чинного законодавства та узгоджуються з матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «ВУСО», у якому просив стягнути суму у якості страхового відшкодування 128 429, 80 грн. та моральну шкоду у розмірі 50 000 грн. та зазначив, що оскільки на спірні правовідносини поширюється дія Закону України "Про захист прав споживачів", який передбачає право вибору підсудності позивачу, то він звертається до суду за місцем заподіяння шкоди застрахованому майну.

Відповідно до ч. 2 ст. 109 ЦПК України, позови до юридичних осіб предявляються в суд за їх місцезнаходженням.

Частина 5 ст. 110 ЦПК України передбачає, що позови про захист прав споживачів можуть пред'являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування споживача або за місцем заподіяння шкоди чи виконання договору.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.3 Постанови «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, розяснив, що позови, які виникають із відносин відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, пред'являються до суду за загальними правилами підсудності, визначеними главою 1 розділу III ЦПК. При цьому суд має враховувати право позивача на пред'явлення позову про відшкодування шкоди також за його зареєстрованим місцем проживання чи перебування, або за місцем завдання шкоди (частини третя, шоста статті 110 ЦПК), чи виконання договору у разі виникнення спору із договору страхування (частина восьма статті 110 ЦПК).

Посилання апелянта, що характер виниклих спірних правовідносин дає право позивачу на вибір підсудності з вказаних підстав, є хибним, та не відповідають нормам діючого законодавства, враховуючи наступне,

Відповідно до ч. 6 ст. 110 ЦПК України, позови про відшкодування шкоди, завданої майну фізичних або юридичних осіб, можуть предявлятися також за місцем завдання шкоди.

Постанова Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» №4 від 01 березня 2013 року, врегульовує серед іншого правовідносини між потерпілим та заподіювачем шкоди, яким відповідач у справі не є.

Спір між сторонами, виник з приводу страхового відшкодування, а не відшкодування шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортною пригодою, особою винною у скоєнні ДТП, що є видом договірних правовідносин, а не деліктних.

Також не застосуються до цих правовідносин норми Закону України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року, та доводи представника ОСОБА_2, ОСОБА_3, в цій частині спростовуються наступним.

Закон України "Про захист прав споживачів" № 1023-ХІІ від 12 травня 1991 року( з відповідними змінами та доповненнями), регулює відносини, які виникають між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не повязаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обовязків найманого працівника.

Закон України «Про страхування» від 07.03.1996 № 85/96-ВР (з відповідними змінами та доповненнями) (далі Закон № 85/96-ВР), регулює відносини у сфері обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоровю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України.

Згідно ст. 1 Закону № 85/96-ВР, страхування - вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

У ст. 4 цього Закону, зазначено, що предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать Закону, які пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування).

Метою страхування при укладанні договору майнового страхування є погашення за рахунок страховика ризику майнової відповідальності перед іншими особами чи ризику виникнення інших збитків у результаті страхового випадку.

Як розяснив Верховний Суд України у листі від 11.11.2014 року, щодо узагальнення судової практики розгляду цивільних спорів, що виникають із договорів страхування, - аналіз наведених норм свідчить, що відносини, які виникають з майнового страхування, не підпадають під предмет регулювання Закону України "Про захист прав споживачів" і положення цього Закону, не застосовуються до відносин майнового страхування. Закон України "Про захист прав споживачів" може застосовуватися, коли позивач прямо вказує на порушення норм, гарантованих цим Законом, наприклад, права на інформацію при ненаданні для ознайомлення правил страхування тощо.

Суд першої інстанції обґрунтовано, на підставі ст. 116 ЦПК України, передав справу для розгляду за підсудністю до Голосіївського районного суду м. Києва, за місцезнаходженням відповідача.

Також, не заслуговують на увагу і доводи апелянта стосовно того, що вирішення даного питання за його відсутності призвело до порушення судом першої інстанції норм процесуального права, оскільки відповідно до ч. 2 ст. 169 ЦПК України, у даному випадку повторна неявка представника позивача не була перешкодою для розгляду справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що ухвала постановлена судом з дотриманням норм процесуального права, а тому підстави для її скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст. 312, ст.ст. 315, 319, 218 ЦПК України, судова колегія,-

У х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Червонозаводського районного суду м. Харкова від 08 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає, як така що не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Головуючий Т.М. Костенко

Судді: Н.О. Міненкова

ОСОБА_5