Справа № 128/2218/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

29 грудня 2015 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

В складі: головуючого судді Ганкіної І.А.

При секретарі:Шеванюк О.О.

Позивачі (вона ж відповідач) ОСОБА_2

Адвокаті Романові В.В.

Відповідачці ОСОБА_4

Пред-ві відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Вінниця цивільну справу за позовними заявами: ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, за участю 3-ої особи виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області про визнання права на користування кімнатою у житловому будинку та усунення перешкод в користуванні кімнатою у житловому будинку;

ОСОБА_6 до ОСОБА_2, ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у житловому будинку, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до Вінницького районного суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_4, за участю 3-ої особи виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області про визнання права на користування кімнатою у житловому будинку та усунення перешкод в користуванні кімнатою у житловому будинку, який було уточнено 02.12.2015 року, посилаючись на те, що відповідач ОСОБА_6. є її двоюрідною сестрою, яка на початку лютого 2008 року звернулася до позивача із проханням пожити у її квартирі по АДРЕСА_1 разом дитиною ОСОБА_4, оскільки у неї виникли важкі сімейні обставини із чоловіком, на що вона погодилась. Пізніше відповідач розірвала шлюб із своїм чоловіком та вирішила виїхати на заробітки за кордон України і попросила позивача бути опікуном її дитини на час перебування на заробітках, на що позивач також дала свою згоду. На протязі чотирьох років вона опікувалась дитиною відповідачки, сплачувала її борги по кредитам, але відповідач повернулася із заробіток тільки після 4-х років вагітною та народила сина ОСОБА_9 Після чого, відповідач запропонувала їй переїхати в село Прибузьке в батьківську хату, де за їх спільною домовленістю вони мали проживати разом, оскільки вона сама не справиться і в неї не було коштів на прожиття та погашення боргів, які позивач частково сплачувала весь цей період. З листопада місяця 2002 року, після трагічної смерті батька відповідача ОСОБА_8., в будинку ніхто не проживав, в самому будинку все було чорне від диму та вогню. Сам же будинок починав обвалюватися із середини і ззовні. До лютого 2009 року за будинком наглядав батько, ОСОБА_10, а після виявленої крадіжки з будинку було забрано всі цінні речі і до 2010 року в будинку ніхто не проживав. За період відсутності ОСОБА_6., позивач із її дозволу здійснила косметичний ремонт у вказаному будинку, фактично відновила усі умови для проживання в будинку. В березні 2010 року вона разом із відповідачем ОСОБА_4 переїхала в даний відремонтований будинок, де з того часу вони почали проживати разом.

Як зазначає позивач за первісним позовом, нею відповідно до договору купівлі - продажу від 10.09.2011 року було продану квартиру, частину грошей із продажу квартири в сумі 5000 доларів вона передала відповідачу за купівлю кімнати в будинку за адресою: АДРЕСА_2 Однак, між нею та відповідачем не було укладено жодного документу про це. Також, нею за власні кошти в даному будинку було змінено електрику, проведено газопостачання, змінено вхідні двері, проведено воду до будинку, куплено новий холодильник.

В зазначеному будинку вона проживає з моменту її вселення із сестрою та її дітьми, зареєстрована в ньому і по цей час зазначений будинок є її єдиним постійним місцем проживання. Відповідач по справі на початку 2014 року разом із сином виїхала за кордон України на територію Російської Федерації, так і не уклавши з нею ніяких документів та правочинів щодо кімнати будинку, а в будинку залишилася проживати її дочка ОСОБА_4, яка на даний час змінила замки в дверях та не пускає її до будинку, чим позбавляє її права на проживання у ньому та користування ним.

Між нею та відповідачкою було здійснено домовленість про те, що вона буде користуватися житловою кімнатою даного будинку і між ними будуть оформленні відповідні документи на визнання за нею права власності на дану кімнату, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку (або його частини) підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

За наведених обставин ОСОБА_2 звернулася до суду з даним позовом та просить визнати за нею право на користування кімнатою в житловому будинку за адресою: АДРЕСА_2 та усунути перешкоди в користуванні кімнатою в житловому будинку де знаходяться її речі і де вона проживає.

24.09.2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом визнання такими, що втратили право користування житловими приміщеннями у житловому будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок з господарськими будівлями АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право спадщину за законом від 14.12.2004 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2021, право власності зареєстровано у встановленому порядку.

10 вересня 2011 року ОСОБА_2, ОСОБА_7 та ОСОБА_11 продали належну їм на праві власності квартиру АДРЕСА_1. На прохання своєї сестри ОСОБА_6 дозволила ОСОБА_2 поселитись в належний їй на праві власності житловий будинок АДРЕСА_2, оскільки останній не було де проживати.

28 жовтня 2011 року ОСОБА_2 була зареєстрована у вказаному будинку, а 13 січня 2012 року в будинку на її прохання був зареєстрований її син ОСОБА_7, оскільки він не мав змоги зареєструватись в іншому місці. Однак ОСОБА_6 в будинок не вселявся і не проживав в ньому жодного дня.

ОСОБА_2 проживала в будинку до травня 2013 року, а з травня 2013 року перейшла проживати до своєї матері ОСОБА_12 в будинок АДРЕСА_3 де проживає до даного часу.

З цього часу вона в будинку не проживає, ним не користується, поточним ремонтом не займається, земельну ділянку не обробляє, участі в сплаті податків не приймає, однак з реєстрації в будинку не знімається, а навпаки звернулась до суду з позовом про визнання права користування кімнатою в жилому будинку та усунення перешкод в його користуванні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_7 з реєстрації в будинку в добровільному порядку не знімаються, чим чинять ОСОБА_6 перешкоди в користуванні власністю. Відповідач ОСОБА_7 в будинок не вселявся, не проживав в ньому, однак з реєстрації в будинку добровільно не знімається, чим чинить власнику перешкоди в користуванні власністю. Відповідач ОСОБА_2 не проживає в належному ОСОБА_6 на праві власності будинку з травня 2013 року без поважних на те причин, однак з реєстрації в будинку добровільно не знімається, чим чинить власнику перешкоди в користуванні власністю.

За наведених обставин ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою та просить усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 житловим будинком з господарськими будівлями АДРЕСА_2 шляхом визнання ОСОБА_2, та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування житловими приміщеннями в житловому будинку АДРЕСА_2

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 свій позов підтримала, зустрічний позов не визнала та суду показала, що за домовленістю з ОСОБА_6 заселилася до будинку, що перейшов відповідачці від батька в с.Прибузьке. За домовленістю вона мала проживати у даному будинку разом з ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_4. Тому, вона за власні кошти привела будинок до житлового стану, провела газопостачання, зробила ремонт, закупила холодильник, змінила електрику, замінила вхідні двері та передала на виконання домовленості про спільне користування будинком ОСОБА_6 5000 доларів з продажу її власної квартири. Розписками чи будь яким оформленням передачі грошей вони не займалися. Оскільки ОСОБА_6 працювала у Росії, вона жила у будинку разом з її донькою ОСОБА_4 та користувалася однією з кімнат. У 2013р. в будинку почалися скандали між відповідачами, вони сварилися і билися, так як ОСОБА_4 не хотіла сидіти з дитиною, тому позивач ходила ночувати до матері, яка жила у тому ж селі. Оскільки відповідачі поміняли замки в дверях вона була змушена піти жити до матері в травні-червні 2013р. Оскільки, вона вклала багато грошей у ремонт і віддала 5000 доларів за будинок ОСОБА_6 позивач вважає, що має право на проживання в будинку у зв'язку з чим просить її позов задоволити, а в зустрічному позові відмовити.

Відповідач (вона ж представник позивача) ОСОБА_4 позов ОСОБА_2 не визнала, зустрічний позов підтримала та суду показала, що дійсно проживала на час перебування матері на заробітках у Росії з ОСОБА_2 За погодженням її матері ОСОБА_6 вона разом з ОСОБА_2 переїхали проживати у АДРЕСА_2, однак ніякої домовленості про постійне спільне проживання з ОСОБА_2 разом з їх сім'єю не було. В травні 2013р. ОСОБА_6 добровільно пішла жити до своєї пристарілої матері, яка проживає у цьому ж селі і більше до будинку не поверталася. Замки було змінено, так як ОСОБА_2 покинула їх будинок, забравши свої речі і було поставлено нові двері. Ключи в неї первинний позивач не просила. Вважає, що спір виник із-за грошей, так як на спільне проживання сторони не згодні. Зазначила, що її мати добре заробляла у Росії і постійно пересилала гроші на які і було зроблено косметичний ремонт, та проведено інші необхідні роботи по облаштуванню будинку. ОСОБА_2 з будинку не виганяли, вона покинула його добровільно, ОСОБА_6 взагалі в будинок ніколи не заселявся і був прописаний на проханням ОСОБА_2, тому просить в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити, а зустрічний позов задоволити.

Представник ОСОБА_5 позов ОСОБА_2 не визнав, позов ОСОБА_6 підтримав та суду пояснив, що ОСОБА_2 ніколи не була власницею будинку по АДРЕСА_2, тому не має права на визначення за нею у користування будь якого житлового приміщення у будинку. Також зазначив, що первинним позивачем не доведено факт передачі грошей в сумі 5000 доларів ОСОБА_6 будь яким документальним доказом, та також просить врахувати, що квартира, яка була продана первинним позивачем у 2011р. належала 3-м власникам, а не лише їй одній, тому наявність у ОСОБА_2 вказаних грошових коштів факт продажу також не підтверджує. Просив врахувати, що ОСОБА_2 пішла проживати до своєї матері у травні 2013р. в теж саме с.Прибузьке за власною волею, забравши свої речі і до спірного будинку більше не поверталася. Син відповідачки - ОСОБА_6 ніколи в будинок взагалі не заселявся та не жив у ньому, і тим, що відповідачі не бажають знятися з реєстрації у будинку, його власниці чиняться перешкоди у вільному використанні свого житла. В зв'язку з зазначеним у позові ОСОБА_2 просить відмовити, а позов ОСОБА_6 просить задоволити.

Відповідач ОСОБА_6 в судові засідання не з'явився, був повідомлений про слухання справи через газетне оголошення, так як місце проживання даної особи не відоме.

3-тя особа - виконком Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області до суду свого представника не направив, неодноразово повідомлявся про необхідність явки представника до суду. Суд, врахувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 14.12.2004 року, посвідченого державним нотаріусом Вінницької державної нотаріальної контори Березовською Л.М. та зареєстрованому в реєстрі за №2-2021, позивач за зустрічним позовом ОСОБА_6 є спадкоємцем майна ОСОБА_14, а саме цілого житлового будинку з господарськими будівлями, що розташований в АДРЕСА_2, який належав померлій на підставі свідоцтва НОМЕР_1 про право особистої власності на жилий будинок (а.с. 97).

Як вбачається із копії свідоцтва про зміну імені, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Вінницького районного управління юстиції Вінницької області від 12.12.2011 року, НОМЕР_2, позивач за зустрічним позовом змінила своє ім'я з ОСОБА_6 на ОСОБА_6 (а.с.96).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.11.2015 року, встановлено, що право приватної власності на житловий будинок з господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_2 належить ОСОБА_6 (а.с.123).

Згідно даних технічного паспорту житловий будинок складається з житлових кімнат площею - 26,2 кв.м. та 13,6 кв.м., а також кухні - 14,2 кв.м., хола - 16,7 кв.м., та веранди - 6,4 кв.м. (а.с.98-101).

З копії домової книги для прописки, проживаючих в АДРЕСА_2, вбачається, що у вказаному будинку зареєстровані ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с.103-105).

Як вбачається із акту щодо фактичного проживання від 16.06.2015 року, складеного комісією та затвердженого сільським головою Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, в будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: власник домогосподарства - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 На даний час ОСОБА_6 з сином ОСОБА_15 знаходиться за межами України. Зареєстровані і не проживають: сестра - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з травня 2013 року, а племінник - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживає і ніколи не проживав (а.с.106-107).

Також згідно довідки Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області від 01.10.2015р. за №254 підтверджено факт того, щ ОСОБА_6 на території Лука-Мелешківської сільської ради не проживає (а.с.117).

Фак того, що ОСОБА_6 ніколи не заселявся та не проживав у будинку АДРЕСА_2 не заперечується і самими сторонами.

Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Спірні правовідносини суд вважає, такими що слід розглядати з позиції нормативних положень, які зокрема, викладені у ст.ст.317,319,391,405 ЦК України та ст.72,156 ЖК України.

Так, згідно з ст. 317 ЦК України за власником закріпляється, право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. При цьому, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Статтею 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього.

Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом.

Згідно ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Виходячи з вищевказаних нормативних положень, зокрема, ст.319,391 ЦК України, суд враховує, що ОСОБА_2 не є суб'єктом правовідносин по встановленою порядку користування власністю шляхом виділення їй на праві користування кімнати в житловому будинку, який належить на праві власності ОСОБА_6 Реєстрація ОСОБА_2 у будинку належного ОСОБА_6 проводилася без будь якого встановлення за ОСОБА_2 права на зайняття певного житлового приміщення у будинку, відповідні правочини про встановлення за ОСОБА_2 права на виділ їй у користування певних житлових приміщень також не укладався.

ОСОБА_2 не є співвласником даного будинку, а отже її право на виділення їй у користування певного житлового приміщення є суду не доведеним, суперечить вимогам ст.316,319,321 ЦК України, тому позов ОСОБА_2 до задоволення не підлягає.

В зв'язку з відмовою у задоволенні позову за ст.88 ЦПК України до стягнення судові витрати позивачки також не підлягають.

Щодо зустрічного позову ОСОБА_6 суд враховує, вимоги ст.391,405 ЦК України, та ст.72,156 ЖК України, та зважає на те, що в судовому засіданні з показів свідків ОСОБА_16, ОСОБА_17, які не були спростовані доводами первинного позивача, було встановлено, що з травня 2013р. ОСОБА_2 у будинку АДРЕСА_2 не проживала, так як пішла жити до своєї матерів в теж село.

Факт того, що ОСОБА_2 не проживала у спірному будинку з травня 2013р. підтвердила і сама первинний позивач.

Свідки сторони ОСОБА_2 - ОСОБА_18 та ОСОБА_19 лише підтвердили у судовому засіданні факт проведення ОСОБА_2 робіт по ремонту будинку, його газифікації, однак н спростували факту того, що ОСОБА_2 покинула проживати у будинку та пішла жити до своєї матері.

Вказану обставину, також підтверджують акти фактичного проживання від 16.06.2015 року, складеного комісією та затвердженого сільським головою Лука - Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, згідно яких в будинку по АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: власник домогосподарства - ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6, донька - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, син - ОСОБА_15, ІНФОРМАЦІЯ_3 Зареєстровані і не проживають: сестра - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 - з травня 2013 року, а племінник - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_5 не проживає і ніколи не проживав (а.с.106-107).

За довідкою Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області від 01.10.2015р. за №254 також підтверджено факт того, щ ОСОБА_6 на території Лука-Мелешківської сільської ради взагалі не проживає (а.с.117).

Факт того, що ОСОБА_6 був зареєстрований, але не проживав у спірному будинку не заперечується і сторонами по справі.

Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом 7 днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням та ін.).

У відповідності до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р., судом забезпечується право на доступ до правосуддя, в зв'язку з чим суд вважає правомірним звернення позивача до суду так як питання втрати права на житло у даному випадку в зв'язку з наявністю спору між сторонами може бути вирішено лише в судовому порядку.

При цьому, суд враховує, що у відповідності до ст.383 ЦК України, власник житлового будинку (квартири) має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї.

За ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном;

В силу ст. ст.71, 72 ЖК України право на користування житлом зберігається на відсутньою особою на протязі 6 місяців. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки проводиться в судовому порядку.

За ст.150 ЖК України громадяни які мають у приватній власності квартиру, будинок, користуються нею для особистого проживання та проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися власністю на свій розсуд.

Згідно ч.1 та ч.4 ст.156 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири) як проживають разом з власником, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, що ратифікована Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997р.,гарантує право на вільне володіння своїм майном, яке звичайно визначається, як право на власність. Так само, як це передбачено ст.316-321,391 ЦК України.

Виходячи з вищевказаних нормативних положень, суд враховує, що відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_6 , були зареєстровані у житловому будинку позивача ОСОБА_6 зі згоди власника, однак членами сім'ї ОСОБА_6 не є, спільно господарства не ведуть, стосунків не підтримують. Реєстрація відповідача ОСОБА_6 носила формальний характер, так як ОСОБА_6 ніколи до будинку не заселявся та в ньому не жив.

Крім того, судом було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 з травня 2013р. по теперішній час не проживає в будинку належному позивачу, вибула проживати до своєї матері ОСОБА_12 в будинок АДРЕСА_3 з власної волі, так як її мати потребувала догляду і більше до будинку не поверталася. Спір між сторонами виник з приводу грошей, вкладених ОСОБА_2 у ремонт та облаштування будинку, та наданих за показами ОСОБА_2 ОСОБА_6 5000 доларів за частину спірного будинку, на чому і ґрунтує ОСОБА_2 свої підстави на заселення у будинок, зосередивши свої покази на даній обставині.

Доводи відповідача ОСОБА_2 що її вигнали з будинку і там залишилися її речі не були підтверджені суду належними та допустимими доказами.

У відповідності до ст. 1 Першого протоколу ЄКПЛ до поняття майна також відноситься і цілий спектр економічних інтересів, які потрапляють у сферу дії права власності, включаючи рухоме й нерухоме майно, майнові та немайнові інтереси.

Тому, суд вважає, що звуження прав позивача ОСОБА_6 також полягає у тому, що позивач не має можливості самостійно зняти відповідачів з реєстрації.

Враховуючи вказане, суд вважає, що позивач ОСОБА_6 довела належними доказами підставу для визнання відповідачів таким, що втратили право на користування її житлом, так як вони не проживають в будинку більше року без поважних причин, тому позов є доведеним та таким, що підлягає до задоволення.

Стягнення судових витрат позивач ОСОБА_6 не вимагає, тому до стягнення судові витрати не підлягають.

Керуючись ст.ст.316,319,386,391,405 ЦК України, ст. 154 ЖК України, ст.ст.11,15,59,60,82,203,209,213,214,223 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_6, ОСОБА_4, за участю 3-ої особи виконкому Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району та області про визнання права на користування кімнатою у житловому будинку та усунення перешкод в користуванні комнатою у житловому будинку та стягненні судових витрат - відмовити.

Позов ОСОБА_6 задоволити.

Усунути перешкоди в користуванні житловим будинком по АДРЕСА_2, с.Прибузьке, Вінницького району та області належному на праві власності ОСОБА_6, шляхом визнання ОСОБА_2, ОСОБА_7 такими, що втратили право на користування житловими приміщеннями житлового будинку по АДРЕСА_2, с. Прибузьке, Вінницького району та області.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький районний суд шляхом подачі апеляційної скарги на протязі 10 діб з моменту винесення рішення.

Суддя: