АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Владичан А.І.

суддів: Міцнея В.Ф., Височанської Н.К.

секретар: Вівчарик Н.В.

з участю сторін: представника заявника - ОСОБА_1,

апелянта - ОСОБА_2, її представника - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою Чернівецької міської ради про визнання спадщини відумерлою, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2007 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2006 року Чернівецька міська рада звернулася до суду із заявою про визнання спадщини відумерлою.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі свідоцтва про право власності, власником квартири АДРЕСА_1, являлася ОСОБА_4, яка ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла. В даній квартирі вона проживала по день смерті.

Відповідно до довідки №578 від 16.05.2006 року, виданої Першою Чернівецькою нотаріальною конторою спадкова справа, щодо майна ОСОБА_4 не заводилась, у даній квартирі ніхто не проживає та не зареєстрований.

Згідно з ст.1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття суд визнає спадщину відумерлою за заявою відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

У зв'язку з вищевикладеним обставинами Чернівецька міська рада просила суд визнати спадщину на квартиру АДРЕСА_1 відумерлою та визнати право власності на дану квартиру за територіальною громадою м. Чернівці в особі Чернівецької міської ради.

_____________________________________________________________________________

№ 22ц/794/1718/2015 р. Головуючий у І інстанції:Савчук М.В.

Категорія: 39 Суддя-доповідач: ОСОБА_5

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2007 року заяву задоволено. Визнано спадщину на квартиру АДРЕСА_1 відумерлою. Визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1 за територіальною громадою м. Чернівці, в особі Чернівецької міської ради.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, оскільки вважає себе особою, права якої безпосередньо порушені постановлення вказаного рішення, в якій вважає, що рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці є незаконним, необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, обставини які суд вважав встановленими не є доведеними.

В своїй апеляційній скарзі посилається на те, що судом першої інстанції не встановлено того факту, що у вказаній квартирі, яка належала її бабці вона постійно проживала з 1982 року, вона з бабцею проживала однією сім'єю, у них був спільний побут та бюджет, вона здійснювала догляд за нею та похоронила її.

Крім того, зазначає, що при житті ОСОБА_4 склала заповіт на її ім'я на спірне майно, вважає, що вона прийняла спадщину після смерті бабуся та фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки проживала у квартирі і надалі продовжує там проживати, сплачує належні комунальні платежі.

При розгляді справи в порядку окремого провадження, судом визнано право власності на відумерле майно, що є явним порушенням процесуального законодавства, оскільки у даних правовідносинах наявний спір про право.

Вважає, що Чернівецька міська рада не мала належної правової підстави звертатися до суду із вказаною заявою, тому відповідно до п.4 ст.307 просила скасувати рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці, із залишенням заяви без розгляду.

Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції.

Стаття 309 ЦПК України передбачає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, якщо неповно з'ясовано судом обставини, що мають значення для справи, не доведено обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушено або неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи заяву суд першої інстанції виходив з того, що у ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, відсутні спадкоємці, які б могли прийняти спадщину, що вбачається з довідки нотаріальної контори, де вказано, що спадкова справа до майна ОСОБА_4 не заводилася.

Однак, колегія суддів не погоджується з даними висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що не відповідають обставинам справи та зроблені з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що звертаючись із заявою про визнання спадщини відумерлою заявник посилався на норму статті 1277 ЦК України 2003 року. Заяви про визнання спадщини відумерлою розглядаються в порядку глави 9 розділу 2 ЦПК України.

За змістом ст. 1277 ЦК України, у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини зобов'язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою, застосовується лише до спадкоємців в яких право на спадкування виникло з набранням чинності ЦК України - з 1 січня 2004 року (ст.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України).

Пунктом 4, 5 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного Кодексу України передбачено, щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

Статтею 525 ЦК УРСР (в редакції чинній на момент спірних правовідносин) передбачено, що часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР)

За приписами ст. 553 ЦК УРСР спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається.

Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Статтею 555 ЦК УРСР передбачено, що спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави: якщо спадкодавець все майно або частину його заповідав державі; якщо у спадкодавця немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом; якщо всі спадкоємці відмовились від спадщини; якщо всі спадкоємці позбавлені права спадкування (статті 528 і 534 цього Кодексу): якщо ні один із спадкоємців не прийняв спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_2 є онукою ОСОБА_4, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, актовий запис про смерть №1610 від ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Колегією суддів встановлено, що ОСОБА_2, до нотаріальної контори з метою прийняття спадщини не зверталася, однак у відповідності до ст.549 ЦК УРСР вважається такою, що фактично прийняла спадщину, так як вона вступила в управління спадковим майном, оскільки проживала і була прописана по даній адресі з 1983 року, і надалі продовжує там проживати, сплачує належні комунальні платежі, що було підтверджено належними доказами оглянутими в судовому засіданні.

Дані обставини засвідчують, що ОСОБА_2 фактично прийняла спадщину після смерті своєї бабусі ОСОБА_4

Вирішуючи спір по суті вимог заяви Чернівецької міської ради, суд першої інстанції, обмежившись отриманою від Першої чернівецької державної нотаріальної контори відомостями про те, що після смерті ОСОБА_4 спадкоємці не зверталися для оформлення спадщини померлої, в порушення вимог ст.ст.212-215 ЦПК України, належним чином не перевірив в повному обсязі фактичних обставин справи, не з'ясував чи є спадкоємці померлої, які вчинили дії, що свідчать про прийняття спадщини в порядку передбаченому ст.549 ЦК Української РСР, чинної на час виникнення спірних правовідносин.

Відповідно до ст. 555 ЦК УРСР в редакції 1963 року, спадкове майно за правом спадкоємства переходить до держави. Зокрема у випадках, якщо у спадкодавця немає спадкоємців за заповітом та жоден із спадкоємців не прийняв спадщину.

З матеріалів справи вбачається наявність спадкоємця за заповітом, а також ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.549 ЦК УРСР фактично вступила в управління спадковим майном.

Суд першої інстанції приймаючи до уваги вимоги заявника про відумерлість спадщини, залиши поза увагою, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, а тому на спірні правовідносини положення ст.1277 ЦК України не поширюються, навпаки не прийняв до уваги положення ст.ст.549,555 ЦК УРСР та помилково визнав спадщину відумерлою.

Крім того, судом першої інстанції не враховано, що Цивільним кодексом Української РСР 1963 року не передбачено визнання спадщини відумерлою.

Заява про визнання майна безхазяйним в порядку статті 137 ЦК Української РСР не заявлялася.

Таким чином, колегія суддів вважає, що висновки суду про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою, не відповідають дійсним обставинам справи та суперечать нормам матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.

Виходячи із встановлених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з підстав, передбачених п. п.2,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, як ухвалене за умов недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими та порушення норм матеріального права із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заяви Чернівецької міської ради про визнання спадщини ОСОБА_4 відумерлою.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів ,-

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 13 квітня 2007 року, скасувати.

В задоволенні заяви Чернівецької міської ради про визнання спадщини відумерлою, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: