Справа № 465/5081/15 Головуючий у 1 інстанції: Дзеньдзюра С.М. Провадження № 22-ц/783/7529/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Ванівського О.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Зверхановської Л.Д.,

при секретарі: Івановій О.О.

за участю: апелянта(відповідача) - ОСОБА_2,

позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на малолітню дитину задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 половину їх фактично понесених нею додаткових витрат на малолітню дитину - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 4424,75 грн..

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_2

В апеляційній скарзі, зазначає, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам. Зазначає, що позивачем, всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів, що до понесення нею витрат на придбання медикаментів, які призначались лікарями для лікування сина. Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що частина медикаментів, на придбання яких надано чеки, лікарями не призначалися, необхідність їх придбання не підтверджена рецептами лікаря. Надані позивачкою тимчасові посвідчення серії НОМЕР_1 і НОМЕР_2, у яких зазначена сума по 1800.00 грн. у кожному, обхідні листи оздоровчо - спортивного табору «Лісотехнік» не є належним та допустимим доказом оплати позивачкою цих сум. Підтвердженням проведеної оплати має бути платіжний документ, однак такий позивачкою до матеріалів справи не долучався. Просить рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги, позивача на її заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з таких підстав.

Згідно ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам закону, є справедливим і обґрунтованим.

Статтями 10, 60 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Статтею 51 Конституції Українивизначено, що батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Статтею 181 СК України передбачені способи виконання батьками такого обов'язку.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про народження, батьками ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сторони по справі (а.с.6).

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 21.11.2014 року, яке в подальшому в частині розміру аліментів змінене рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області від 12.01.2015 року, ухвалено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 в сумі 1000 гривень щомісячно, починаючи з 15.10.2014 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.7-11).

Встановлено, що з часу ухвалення судом вищевказаного рішення від 01.10.2015 року про стягнення з відповідача ОСОБА_2 додаткових витрат на малолітню дитину, матеріальний стан відповідача не покращився та немає підстав вважати, що такий погіршився.

Частиною 1 ст. 185 СК України визначено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Як встановлено із поданих позивачем ОСОБА_4 документів, додаткові витрати на дитину ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_4, складають в загальній сумі 8849,50 гривень та полягають у відвідуванні дошкільного закладу №37, придбанні лікарських засобів та необхідністю санаторно-курортного лікування дитини.

Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

З аналізу вказаних вимог закону та роз'яснень слідує, що обов'язок брати участь у додаткових витратах на дітей лежить на батьках у разі наявності особливих обставин.

Таким чином додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини, а забезпечує нормальні матеріальні умови для життя дитини.

Суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про необхідність стягнення з відповідача 4424,75 гривень, тобто половини суми понесених позивачем додаткових витрат на утримання малолітньої дитини, так як даний грошовий розмір участі відповідача в додатковому матеріальному утриманні дитини відповідає вимогам розумності та справедливості.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки суд правильно застосував правові норми та ухвалив правильне по суті й справедливе рішення, дійшовши його на основі повно з'ясованих обставин, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами, з дотриманням норм матеріального й процесуального права.

Також, висновки є правильними з урахуванням вимог ст. ст. 58, 59, 60 ЦПК України щодо належності, допустимості доказів і обов'язку доказування та надання доказів.

На думку колегії суддів, безпідставними також є твердження апелянта про те, що суд не дав належної оцінки усім доказам по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Будь яких інших належних та допустимих доказів для спростування рішення суду першої інстанції, передбачених статтями 57, 58, 59 ЦПК України, які б мали доказове значення та заслуговували на увагу, чи порушень норм процесуального права, які можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, відповідно до ч. 3 ст. 309 ЦПК України, апелянтом не представлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Рішення відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому підстав для її задоволення немає.

Керуючись ст.ст.303, п.1 ч.1 ст.307, 308, ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 01 жовтня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : О.М.Ванівський

Судді: М.Я.Богонюк

Л.Д.Зверхановська