У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

5 серпня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою Сапіги Миколи Миколайовича, який діє в інтересах публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», на заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 3 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, посилаючись на те, що згідно з кредитним договором № 014/301191 від 30 травня 2008 року та додаткових угод до нього, банк надав ОСОБА_4 споживчий кредит у розмірі 38 000 доларів США з кінцевим строком погашення 30 жовтня 2033 року із сплатою 13% на рік за користування кредитними коштами.

У забезпечення виконання зобов'язань за цим договором між банком та позичальником цього ж дня укладений договір іпотеки, за яким ОСОБА_4 передав в іпотеку банку житловий будинок АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_4 допустив порушення виконання зобов'язань за кредитним договором, станом на 18 лютого 2014 року виникла заборгованість у розмірі 176 695,17 доларів США, з яких заборгованість за кредитом - 42 648,12 доларів США, заборгованість зі сплати відсотків - 18 839,81 доларів США, пеня за порушення строків повернення кредиту та сплати відсотків - 115 207,24 доларів США.

Посилаючись на викладене, позивач просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки житловий будинок № 228-а з господарськими та побутовими будівлями і спорудами загальною площею 85,2 кв.м, розташований по вул. Золіна у м. Каховці Херсонської області, шляхом продажу предмету іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження за ціною, не нижчою за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, визначеної незалежним експертом в ході проведення виконавчих дій, виселити відповідачів з житлового будинку та відшкодувати судові витрати.

Ухвалою суду від 11 серпня 2014 року позовні вимоги в частині виселення відповідачів з житлового будинку залишені без розгляду.

Заочним рішенням Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 3 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», поданій його представником Сапігою М.М., порушено питання про скасування судових рішень з посиланням на неправильне застосуванням норм матеріального права та порушення судами норм процесуального права; просить ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив із того, що нерухоме майно - будинок виступає як забезпечення зобов'язань позичальника за споживчим кредитом, наданим йому кредитною установою в іноземній валюті; використовується позичальником як місце постійного його проживання, іншого нерухомого майна відповідач у власності не має і загальна площа такого нерухомого майна не перевищує 140 кв. метрів.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Вирішуючи спір, суди не врахували, що вказаний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Отже, суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль», подану його представником Сапігою Миколою Миколайовичем, задовольнити частково.

Заочне рішення Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 3 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 25 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко О.П.Касьян Т.О.Писана