Справа №752/9143/15-ц
Провадження № 2/752/4174/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03.09.2015 року Голосіївський районний суд міста Києва

у складі головуючого по справі судді - Шкірай М.І.

за участю секретаря - Безверхої Н.В.

за участю представника позивача - ОСОБА_1

за участю представника відповідача - Ганага А.С.

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження.

Встановив

У травні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом, в якому просив Визнати недійсним третейське застереження, зазначене в п. 6.2 Договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 410/147/07-Ж, укладеного 13 листопада 2007 року між ОСОБА_3 до Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

В обгрунтування позову позивач вказував, що між ним та ПАТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання не відновлюваної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк данав йогому грошові кошти у розмірі 108 900 доларів США строком до 13.11.2017 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором позивачем також було укладено договір Іпотечний договір № 07/1-147 від 13.11.2007 року, відповідно до умов якого, він передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1. У п. 6.2. вказаного кредитного договору викладено третейське застереження зміст якого не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», у зв'язку з чим ця третейська угода має бути визнана судом недійсною.

Представник позивача в судовому засіданні позовні підтримав у повному обсязі, просив задовольнити позов.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні, мотивуючи тим, що сторони є вільними в укладенні будь-якого договору та визначенні його умов, та у зв'язку з тим, що сторонами було підписано договір іпотеки і погоджено всі умови визначені ним, він підлягає виконанню.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного.

Судом встановлено, 13 листопада 2007 року між сторонами укладено Договір про надання не відновлюваної кредитної лінії № 410/147/07-Пі відповідно до умов якого відповіда надав позивачу кредит у розмірі 108 900 доларів США, з кінцевим терміном повернення до 12 листопада 2017 року, зі сплатою процентів за його користування у розмірі 13,5 %.

13 листопада 2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань за вищевказаним кредитним договором між сторонами укладено Іпотечний договір № 07/І-147, відповідно до якого позивач передав у іпотеку відповідачу квартиру АДРЕСА_1.

У п. 6.2. кредитного договору міститься третейська угода та зазначено, що «у випадку неможливості вирішення спору шляхом переговорів, Сторони, керуючись ст. 5 ЗУ «Про третейські суди», домовляються про те, що спір розглядається одноособово третейським суддею Ярошовцем Василем Миколайовичем Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків, що знаходиться за адресою 02002, м. Київ, вул. М. Раскової, б. 15. У випадку неможливості розгляду спору вказаним третейським суддею спір розглядається третейським суддею Мороз Оленою Анатоліївною або Білоконем Юрієм Миколайовичем у порядку черговості, вказаному у пункті. У разі якщо спір не може бути розглянутий визначеними у даному пункті суддями, суддя призначається Головою Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків у відповідності до чинного Регламенту постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків».

Відповідно до ч. 2 ст. 1 ЗУ «Про третейські суди» до третейського суду за угодою сторін може бути переданий будь-який спір, що виникає з цивільних та господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

Відповідно до ч. 1, 4 ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди. Третейська угода укладається у письмовій формі. Третейська угода вважається укладеною, якщо вона підписана сторонами чи укладена шляхом обміну листами, повідомленнями по телетайпу, телеграфу або з використанням засобів електронного чи іншого зв'язку, що забезпечує фіксацію такої угоди, або шляхом направлення відзиву на позов, в якому одна із сторін підтверджує наявність угоди, а інша сторона проти цього не заперечує.

Верховним Судом України надіслано для використання у практичній діяльності судів узагальнення практики застосування судами ЗУ «Про третейські суди № 9-71 від 27 квітня 2009 року в п. 5 якого зазначено, що якщо сторони не домовилися про інше при передачі спору до постійно діючого третейського суду, а також при вказівці у третейській угоді на конкретний постійно діючий третейський суд регламент третейського суду розглядається як невід'ємна частина третейської угоди. Судам необхідно звернути увагу, що така норма передбачає обізнаність сторін третейської угоди з умовами регламенту та їх згоду з такими умовами, що також має бути підтверджене належними доказами. Третейська угода обов'язково повинна містити вказівку на вичерпне коло питань, які передаються на третейський розгляд.

Види і форма третейської угоди визначена ст. 12 вказаного Закону, відповідно до якої належність форми і змісту третейської угоди, наявність у ній всіх істотних умов, передбачених законом, є первинною та обов'язковою умовою правомірності третейського розгляду спору.

Третейська угода, яку викладено в п. 6.2. спірного кредитного договору не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди», оскільки не містить конкретного зазначення всіх істотних умов та предмету спору та регламент Постійно діючого Третейського суду при асоціації Українських банків не є невід'ємною частиною третейської угоди.

Статтею 5 ЗУ «Про третейські суди» визначено, що юридичні або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виник з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам Закону.

У зв'язку з чим, суд вважає, що спочатку повинен виникнути спір про право цивільне або господарське, а потім вже сторони складають третейську угоду про передачу конкретного спору на розгляд третейському суду.

Діюче законодавство не передбачало на момент укладання кредитного договору права осіб укладати третейську угоду про передачу на вирішення третейському суду невизначеної або необмеженої кількості спорів, які можуть виникнути шляхом проведення переговорів між сторонами у майбутньому. Такі домовленості звужують право осіб на судовий захист тільки в третейському суді, що суперечить вимогам ст.. 55 Конституції України та ст. 3 ЦПК України.

Оскаржуваною третейською угодою визначено, що на розгляд третейського суду передається спір, який виникає не з умов договору, а утворюється в результаті проведення переговорів уповноважених сторін з невизначеного кола питань, тому вбачається, що третейська угода не врегульовує питання передачі всіх спорів по кредитному договору до третейського суду, тому ця угода не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди»

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини у справі «Девір проти Бельгії» від 27 лютого 1980 року, звернення фізичних та/або юридичних осіб до третейського суду є правомірним, якщо відмова від послуг державного суду відбулася за вільним волевиявленням сторін спору.

Судом встановлено, що позивач не мав і не має бажання та вільного волевиявлення щодо розгляду будь-яких спорів у третейських судах, оскільки довіряє тільки рішенням компетентного суду.

Згідно приписів ч. ст. 203 ЦПК України, зміст правочину не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Приписами ст. 215 ЦПК України встановлено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Разом з тим, третейська угода не відповідає вимогам ст. 12 ЗУ «Про третейські суди» , оскільки регламент третейського суду не є невід'ємною частиною третейської угоди, третейська угода не містить відомості про конкретний предмет спору та охоплює спори, які можуть виникнути між сторонами в майбутньому, а також не охоплює тільки ті спори, які можуть виникнути з підстав виконання або невиконання умов кредитного договору.

Встановлені судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини, якими обґрунтовуються вимоги прокурора підтверджуються дослідженими в судовому засіданні матеріалами справи, копіями.

Так, суд, виходячи із засад цивільного судочинства - справедливості, добросовісності та розумності і з урахуванням балансу інтересів, вважає за необхідне задовольнити позов.

Керуючись ст. ст. 10-11; 28-29; 57-60; 158; 179; 185; 208-209; 212; 214-215 ЦПК України.

Вирішив

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про визнання недійсним третейського застереження - задовольнити.

Визнати недійсним третейське застереження, зазначене в п. 6.2 Договору про надання не відновлюваної кредитної лінії № 410/147/07-Ж, укладеного 13 листопада 2007 року між ОСОБА_3 до Публічним акціонерним товариством «Укрсоцбанк».

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва.

Суддя