Справа № 459/3069/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 грудня 2015 року Червоноградський міський суд Львівської області

в складі: головуючого-судді Новосад М.Д.

при секретарі Смолій О.Я.

з участю: представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м. Червонограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Червонограді Львівської області про стягнення страхових виплат,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_4В,. представник позивача ОСОБА_3 звернувся в суд із позовом до відповідача про стягнення страхових виплат.

В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що його довірителю у 1969 році було встановлено втрату загальної працездатності в розмір 60% та втрату професійної працездатності в розмірі 90% у звязку із трудовим каліцтвом, що сталося 18.09.1967 року. Натомість у 2002 році за результати розслідування професійного захворювання йому встановлено діагноз «хронічний бронхіт ІІ ст., емфізема легень ІІ ст». Зазначає, що у 2002 році Львівською обласною МСЕК ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме у розмірі 70%, з яких 50% повторно внаслідок виробничої травми за 1967 рік, зараховано з 24.02.2002 року на безтерміново, та 20% первинно по професійному захворюванню хронічно обструктивний бронхіт від 21.03.2002 року, зараховано з 21.03.2002 року на безтерміново. Вказує, що 07.08.2002 року його довіритель звернувся до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової допомоги. Однак у відповідь отримав відмову по виплаті одноразової допомоги з мотивів відсутності підвищення ступеня втрати професійної працездатності, як того вимагає абз. 2 п. 2 ст. 34 Закону України № 1105-XIV від 23.09.1999 року. Вважає таку відмову безпідставною, оскільки МСЕК вперше встановила саме стійку втрату працездатності на 20% внаслідок хронічного бронхіту у 2002 році, а тому виплата має бути здійснена на підставі абз. 1 п. 2 ст. 34 цього Закону без врахування абз. 2 п. 2 даної статті Закону.

Відтак просить позов задовольнити та стягнути з відповідача одноразову страхову виплату в рахунок компенсації отриманого професійного захворювання з втратою працездатності у розмірі 20% встановленого 21.03.2002 року в сумі 6016,80 грн.

Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав та пояснив, що п. 2 ст. 34 Закону України № 1105-XIV від 23.09.1999 року встановлює дві самостійні підстави для виплат страхової допомоги стійку втрата професійної працездатності, встановлену МСЕК (абз. 1 п. 2 ст. 34 Закону) та встановлення вищого ступеня втрати стійкої професійної працездатності у результаті подальших обстежень МСЕК (абз. 2 п. 2 ст. 34 цього Закону). Тому вважає безпідставними доводи відповідача про те, що його довіритель не має права на дану виплату у звязку із зменшенням втрати працездатності із 90% до 70%, оскільки МСЕК у 2002 році було вперше встановлено стійку втрату професійної працездатності на 20% за хронічним обструктивним бронхітом. Відтак наголошував, що страхова виплата має бути виплачена на підставі абз. 1 п. 2 ст. 34 зазначеного Закону.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, проти задоволення позовних вимог заперечив, оскільки вважає їх безпідставними. Вказав, що у 1968 році ОСОБА_3 було встановлено 90% втрати професійної працездатності, а у 2002 році сукупно 70%. Оскільки збільшення відсотків втрати професійної працездатності відносно первинного рішення МСЕК не відбулося, тому відсутні підстави для виплати компенсації.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов на наступного.

Згідно копії трудової книжки ОСОБА_3, останній у 1967 році був прийнятий на роботу до Червоноградського ШБУ № 2 (а.с. 9-10).

Відповідно до копії ОСОБА_1 про нещасний випадок на виробництві від 19.09.1967 року, 18.09.1967 року із ОСОБА_3 стався випадок при виконанні трудових обов"язків (а.с.11-12).

20.11.1968 року останньому встановлено втрату загальної працездатності в розмірі 60% та втрату професійної працездатності в розмірі 90%, що стверджується копією виписки Червоноградської МЛТЕК № 504 від 20.12.1969 року.

21.03.2002 року Львівською обласною клінічною лікарнею складено Повідомлення про хронічне захворювання № 251, згідно якого у працівника шахти № 10 «Степова» - ОСОБА_3 встановлено основне професійне захворювання хронічний бронхіт ІІ ст. (а.с. 17).

Як вбачається із копії виписки з акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 № 007122 ОСОБА_3 встановлено ступінь втрати професійної працездатності у відсотках, а саме у розмірі 70%, з яких 50% повторно внаслідок виробничої травми за 1968 рік, зараховано з 24.02.2002 року на безтерміново, та 20% первинно по професійному захворюванню хронічно обструктивний бронхіт від 21.03.2002 року, зараховано з 21.03.2002 року на безтерміново (а.с. 15).

07.08.2002 року ОСОБА_3 звертався до відповідача із заявою про призначення та виплату одноразової допомоги у звязку із вперше встановленим професійним захворюванням бронхітом (а.с 19).

Як вбачається із копії листа відповідача від 18.12.2012 року № 1/1870, у виплаті відмовлено у звязку із відсутністю підвищення ступеня втрати професійної працездатності, як того вимагає п. 2 ст. 34 Закону України № 1105-XIV від 23.09.1999 року.

Аналізуючи наведені обставини, суд виходить з того, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування» № 1105-XIV від 23.09.1999 року у редакції станом на час виникнення спору, а саме зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 17.01.2002 року № 2980-III.

Так, згідно ч. 2 ст. 34 Закон України № 1105-XIV від 23.09.1999 року у зазначеній редакції, у разі стійкої втрати професійної працездатності, встановленої МСЕК, Фонд соціального страхування від нещасних випадків проводить одноразову страхову виплату потерпілому, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток втрати потерпілим професійної працездатності, але не вище чотирикратного розміру граничної суми заробітної плати (доходу), з якої справляються внески до Фонду.

У разі коли при подальших обстеженнях МСЕК потерпілому встановлено інший, вищий ступінь втрати стійкої професійної працездатності, з урахуванням іншої професійної хвороби або іншого каліцтва, пов'язаного з виконанням трудових обов'язків, йому провадиться одноразова виплата, сума якої визначається із розрахунку середньомісячного заробітку потерпілого за кожний відсоток збільшення ступеня втрати професійної працездатності відносно попереднього обстеження МСЕК.

Якщо комісією з розслідування нещасного випадку встановлено, що ушкодження здоров'я настало не тільки з вини роботодавця, а й внаслідок порушення потерпілим нормативних актів про охорону праці, розмір одноразової допомоги зменшується на підставі висновку цієї комісії, але не більш як на 50 відсотків.

З огляду на вище зазначені обставини та вказану норму Закону, суд звертає увагу, що після визначення ОСОБА_3 90% ступеня втрати професійної працездатності у 1968 році і при подальших обстеженнях останнього МСЕК не було встановлено інший, вищий ступінь втрати його стійкої професійної працездатності, у тому числі, з урахуванням іншої професійної хвороби, пов'язаної з виконанням трудових обов'язків - бронхіту. Відтак відсутні правові підстави для страхової виплати.

З урахуваннями викладеного, суд прийшов до остаточного переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, тому у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 209, 212-215, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У позові ОСОБА_3 до Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Червонограді Львівської області про стягнення страхових виплат відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Червоноградський міський суд Львівської області шляхом подачі апеляційної скарги в десятиденний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які не були присутніми під час проголошення рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же строк з дня отримання копії рішення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. В разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: М. Д. Новосад