У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.12.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі: головуючого судді Дергачової Н.В. та народних засідателів: Шангіна І.Г. і ОСОБА_1, при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_2, заінтересована особа Орган опіки і піклування Ужгородської районної державної адміністрації, про визнання фізичної особи недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, -

В С Т А Н О В И В:

Заявник ОСОБА_2, зацікавлена особа Орган опіки та піклування Ужгородської РДА звернувся до Ужгородського міськрайонного суду із заявою про визнання фізичної особи ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, недієздатною, встановлення над нею опіки і призначення опікуном заявника.

У заяві ОСОБА_2 було заявлене клопотання про призначення судово-психіатричної експертизи для встановлення психічного стану ОСОБА_3 та визначення здатності усвідомлювати нею значення своїх дій та керувати ними.

Ухвалою від 26.03.2015 року було призначено амбулаторну судово-психіатричну експертизу за заявою ОСОБА_2, та 23.10.2015 року на адресу суду від Обласної психіатричної лікарні м. Берегово надійшов висновок судово-психіатричного експерта № 172 щодо ОСОБА_3, проте з вищенаведеного висновку неможливо встановити всі необхідні підстави для визнання ОСОБА_3 - недієздатною та встановлення над нею опіки. Тому суд, дійшов висновку у необхідності повторної судово-психіатричної експертизи, для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 239 ЦПК України суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу.

Пленум Верховного Суду України у п.17 Постанови від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» розяснив, що при вирішенні питання про призначення експертизи суди повинні керуватися статтями 143-150 ЦПК, Законом України від 25 лютого 1994 року «Про судову експертизу», Інструкцією про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року №53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року №144/5), та враховувати розяснення, дані в постанові Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 1997 року №8 зі змінами «Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах», з урахуванням особливостей правового регулювання захисту конкретних субєктивних прав.

На виконання вимог ст. 144 ЦПК України і вищезазначених розяснень постанов Пленуму Верховного Суду України, крім ухвали суду про призначення експертизи необхідно також направляти інші матеріали для дослідження.

Як зазначено в Узагальненні судової практики розгляду справ про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, визнання фізичної особи недієздатною, поновлення цивільної дієздатності, встановлення над фізичною особою опіки та піклування призначення опікуна чи піклувальника, недієздатність втрата здатності здійснювати особою цивільні права та обовязки внаслідок тяжкого порушення психічного стану. Критерії недієздатності психічно хворих визначені в Цивільному кодексі України. Стан недієздатності характерний тільки для фізичних осіб та встановлюється в судовому порядку після обовязкового проведення судово-психіатричної експертизи.

Визнання особи недієздатною це не тільки визначення стану здоровя, але й складне юридичне поняття, яке містить в собі два критерії: медичний та юридичний (психологічний). Під медичним критерієм слід розуміти «хронічний, стійкий психічний розлад». Другий, юридичний (психологічний) критерій, вказує на нездатність особи усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Але чіткого категоричного розмежування юридичного (психологічного) та медичних критерій існувати не може.

Вказані критерії одночасно несуть як медичний, так і юридичний характер. Юридичний критерій недієздатності має, перш за все, психологічну природу. Він свідчить про тяжкість психічного захворювання, ступінь розладів у інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сферах психічної діяльності. Не кожний психічний розлад призводить до нездатності особи приймати участь у цивільних відносинах, а тільки такий його ступінь (глибина), який суттєво впливає на волю, память та інтелект хворого, що позбавляє особу можливості усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Таким чином, для визнання особи недієздатною встановити, у передбаченому порядку, тільки наявність психічного захворювання недостатньо. Суттєве значення має встановлення наслідків, які настали в результаті захворювання у вигляді глибини ураження інтелектуально-мнестичної та емоційно-вольової сфери. Таким чином, межа між дієздатністю та недієздатністю психічно хворого встановлюється відповідно до юридичного (психологічного) критерію здатності особи усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, визначення якого віднесено до компетенції судово-психіатричних експертів.

Як зазначено у п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» в ухвалі про призначення експертизи на вирішення експертів мають бути поставлені такі питання:

1) чи хворіє даний громадянин на психічну хворобу;

2) чи розуміє він значення своїх дій та чи може керувати ними.

Заслухавши думку заявника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до переконання, що для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, потрібні спеціальні знання в області медицини, а тому слід призначити повторну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1) чи хворіє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на психічну хворобу;

2) чи розуміє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, значення своїх дій та чи може керувати ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, а саме із проведенням судово-психіатричної експертизу віднести на рахунок держави.

Оскільки для проведення зазначеної експертизи потрібний значний проміжок часу, суд вважає за необхідне відкласти розгляд справи на 08.02.2016 на 14 год. 30 хв.

Керуючись ст.ст. 143, 144, 239, 240 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Призначити повторну амбулаторну судово-психіатричну експертизу, для вирішення питання про психічний стан ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на вирішення якої поставити наступні запитання:

1) чи хворіє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, на психічну хворобу;

2) чи розуміє ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, значення своїх дій та чи може керувати ними.

У відповідності до ч. 2 ст. 240 ЦПК України судові витрати, пов'язані з провадженням справи про визнання фізичної особи недієздатною, а саме із проведенням судово-психіатричної експертизу віднести на рахунок держави.

Проведення експертизи доручити Головному лікарю Берегівської обласної психіатричної лікарні Закарпатської області, попередивши про кримінальну відповідальність за ст.ст. 384, 385 КК України.

Розгляд справи у судовому засіданні відкласти на 08.02.2016 на 14 год. 30 хв.

Направити для дослідження Головному лікарю Берегівської обласної психіатричної лікарні Закарпатської області облікову картку хворого ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, з неврології, яку після дослідження повернути на адресу суду.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4