н/п 2/490/2877/2015 Справа № 490/3407/15-ц
Центральний районний суд м. Миколаєва
__________________________________________________________
11 грудня 2015 року Центральний районний суд міста Миколаєва у складі:
головуючого - судді Черенкової Н.П.,
при секретарі Ковальовій Я.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом
ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення, треті особи Служба у справах дітей Миколаївської міської ради, Центральний районний відділ в м. Миколаєві Управління Державної міграційної служби України в Миколаївській області, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів, які зареєстровані та/або проживають у №3 по вул. Крупської, 14 в м. Миколаєві.
Представник позивача просив про розгляд справи у його відсутності, вимоги позову підтримав.
Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про дату та слухання справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили.
Представник третьої особи Служби у справах дітей Миколаївської міської ради до судового засідання не з*явилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності та проти задоволення позову заперечувала та вказала, що квартира АДРЕСА_1 є постійним місцем проживання ОСОБА_1 та його неповнолітніх (малолітніх) дітей ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_3 Посилаючись на вимоги ст.. 47 Конституції України, Закону України «Про охорону дитинства», Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей», Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03.06.2014 року, в задоволенні позову просила відмовити.
Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності представника позивача, заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
В забезпечення виконання зобовязань за зазначеним кредитним договором 22 вересня 2006 року між Банком та ОСОБА_1 укладено іпотечний договір № б/н, згідно якого предметом іпотеки є квартира № 3, що знаходиться в місті Миколаєві по вул. Крупської будинок № 5.
Відповідно до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10 грудня 2010 року, а також договору про відступлення права вимоги № б/н від 10 грудня 2010 року, укладених між Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» та ПАТ ОТП ОСОБА_6, Товариство прийняло право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення, в тому числі і за кредитним договором № CNL-400/091/2006 від 22.09.2006 року та договором іпотеки № б/н від 22.09.2006 року, що підтверджується витягом з додатку № 1 до договору купівлі-продажу кредитного портфелю № б/н від 10.12.2010 року.
Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 06.11.2013 року задоволено частково позов Товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки про звернення стягнення на предмет іпотеки, звернуто стягнення в межах 567646 (пятсот шістдесят сім тисяч шістсот сорок шість) грн. 87 коп. на предмет іпотеки за договором іпотеки № б/н від 22 вересня 2006 року, а саме: трикімнатну квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 65,7 м2, житловою площею 52,2 м2, що належить на праві власності ОСОБА_1, на користь товариства з обмеженою відповідальністю ОТП Факторинг Україна шляхом реалізації з прилюдних торгів за початковою ціною продажу предмета іпотеки на підставі проведеної оцінки майна субєктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. В задоволенні інших позовних вимог відмовлено.

У відповідності до ст.40 Закону України „Про іпотеку" таст. 109 ЖК України- звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - іпотекодержатель повідомляв ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про необхідність звільнення у добровільному порядку квартири за адресою: АДРЕСА_3. Вказане повідомлення було надіслано Банком 04.11.2014 року на адресу відповідача.

Згідно постанови судової палати у цивільних спправах Верховного суду України від 23.09.2014 року зазначено, що 7 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобовязання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню цього слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобовязання, а не звільненням від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати його (відчужувати без згоди власника).

Згідно з пунктом 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дії решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобовязань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Разом з тим Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

За загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 5760, 131132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обовязковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, правильності розрахунку, доведеності розміру збитків, наявності доказів, що їх підтверджують).

Відповідно дост. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Стаття 109 ЖК Українивстановлює, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 43 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин", згідно з ч. 4 ст.9, ст. 109 ЖК України, статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» виселення мешканців із житлового будинку чи житлового приміщення, яке є предметом іпотеки, проводиться в порядку, встановленому законом. При цьому суд за заявою іпотекодержателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення. Примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк.

Таким чином, як встановлено вищенаведеними нормами закону, мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк.

Тому, вимоги ТОВ «ОТП Факторинг Україна» про виселення ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з квартири АДРЕСА_1 підлягають задоволенню.

Згідност.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. ст.10,60,88,212-215,294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов -задовольнити

Виселити ОСОБА_1 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнути з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» судовий збір в сумі по 121,80 грн.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Центрального районного суду м. Миколаєва протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.П. Черенкова