У Х В А Л А

і м е н е м у к р а ї н и

5 серпня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого: Червинської М.Є.,

суддів: Дербенцевої Т.П., Карпенко С.О.,

Касьяна О.П., Писаної Т.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою Шуліки Аліни Володимирівни, яка діє в інтересах публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернувся з позовом до ОСОБА_3, в якому посилався на те, що на підставі кредитного договору від 9 листопада 2005 року ОСОБА_3 отримав кредит в розмірі 9 515 доларів США на строк до 6 листопада 2015 року зі сплатою 15,96% за користування кредитом.

На забезпечення виконання зобов'язання укладено іпотечний договір, за яким ОСОБА_3 передав в іпотеку банку будинок, розташований за адресою: АДРЕСА_1. Оскільки ОСОБА_3 допустив порушення виконання зобов'язань за кредитним договором та утворилась заборгованість у розмірі 5 105,54 доларів США, банк просив у рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки - вказаний житловий будинок шляхом продажу предмета іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу з іншою особою - покупцем з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, а також дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах незалежно від форм власності та підпорядкування.

Також позивач просив виселити з будинку відповідача та інших осіб, які зареєстровані у вказаному будинку.

Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», в інтересах якого діє Шуліка А.В., просить скасувати судові рішення з посиланням на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, керувався Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та виходив із того, що кредит наданий відповідачу в іноземній валюті, будинок, який є предметом іпотеки, є єдиним місцем проживання відповідача, загальна площа будинку становить 75,3 кв.м, іншого нерухомого майна відповідач не має. Отже незважаючи на обґрунтованість позовних вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки, у задоволенні позову суд відмовив на підставі Закону України «Про мораторій».

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання − звернути стягнення на предмет іпотеки.

Частиною першою ст. 33 та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон), згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами − резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільненням від його виконання. Відтак, установлений Законом мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає виконанню.

Вирішуючи спір, суди не врахували, що вказаний Закон не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Відповідний висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справі № 6-57цс15.

Отже, суди дійшли помилкового висновку про неможливість ухвалення рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки в період дії цього Закону.

За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції відповідно до ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», подану його представником Шулікою Аліною Володимирівною, задовольнити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 12 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 27 листопада 2014 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є.Червинська
Судді: Т.П.Дербенцева С.О.Карпенко О.П.Касьян Т.О.Писана