Номер провадження 2/754/5921/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_2 про стягнення суми за договором та відшкодування моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що у грудні 2011 року вона передала у борг ОСОБА_3 грошові кошти у сумі 69000, 00 грн., що отримала за кредитним договорами, укладеними з фінансовими установами. Після отримання коштів ОСОБА_3 зник, борг не повернув. Після тривалих пошуків ОСОБА_3 у жовтні 2012 року повернув позивачці грошові кошти у розмірі 10000, 00 грн., написав розписку на залишок коштів на 54000, 00 грн., які зобов"язався повернути до 16.10.2013 року. У зв"язку з невиконанням боргових зобов"язань з боку ОСОБА_3, позивачка уклала 20.09.2013 року Договір з адвокатом ОСОБА_2, яка взяла на себе зобов"язання надавати правову допомогу в обсязі та на умовах, визначних договором, а саме ведення справи по захисту інтересів ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3, в діях якого вбачаються ознаки шахрайства, що призвели до фінансової заборгованості ОСОБА_1 перед фінансовими установами у розмірі 115-120 тисяч грн. 20.09.2013 року відповідачка написала розписку про отримання від ОСОБА_1 авансу у розмірі 1000, 00 доларів США від загальної суми 5000, 00 доларів США з наступною щомісячною оплатою не пізніше кожного 15 числа у розмірі 1000, 00 доларів США. У подальшому позивачка перерахувала відповідні кошти у розмірі 12000, 00 грн. (еквівалент 1500, 00 доларів США). Але відповідачка взяті на себе зобов"язання не виконала. Оскільки грошові кошти відповідачка повертати не бажає, позивачка звертається до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідачки на її користь аванс за договором у сумі 1000, 00 доларів США та 12000, 00 грн., а також моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн.

У судовому засіданні позивачка та її представник неодноразово уточнювали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі, стягнути з відповідачки на користь позивачки аванс за договором у сумі 2951, 70 доларів США (еквівалент 70500, 34 грн.) та моральну шкоду у розмірі 10000, 00 грн.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не з"явилася, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомили. Подала до суду письмові заперечення, в яких зазначила, що виконала свої зобов"язання у повному обсязі і підстав для повернення грошових коштів немає. Також подала до суду заяву з проханням проводити розгляд справи в її відсутність. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідачки, за наявних у справі матеріалів.

Вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 позичила ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 69000, 00 грн., які вона отримала за кредитними договорами, укладеними з фінансовими установами.

У жовтні 2012 року ОСОБА_3 повернув позивачці частину боргу у розмірі 10000, 00 грн., а на залишок боргу написав розписку на суму 54000, 00 грн., яку зобов"язався повернути до 16.10.2013 року.

25.02.2013 року позивача подала до Дарницького РУ ГУ МВС України в м. Києві заяву про вчинення ОСОБА_3 шахрайських дій відносно неї. Повідомлення про вчинення злочину було внесено до ЄРДР 26.02.2013 року, що підтверджується відповідним листом.

20.09.2013 року між позивачкою ОСОБА_1 та відповідачкою ОСОБА_2 - адвокатом - була укладена Угода про надання правової допомоги (а.с.17).

Відповідно до п. 1 Угоди її предметом є надання адвокатом правової допомоги Клієнту. Правова допомога включає в себе всі види, зазначені у Законі України "Про адвокатуру". Адвокат діє відповідно до чинного законодавства.

Пунктом 2 Угоди визначено порядок та строки виплати гонорару адвокату.

Строк дії угоди встановлений до 20.09.2014 року або до фактичного виконання прийнятих на себе сторонами зобов"язань (п. 3 Угоди).

20.09.2013 року позивачка ОСОБА_1 передала відповідачці ОСОБА_2 у рахунок виплати гонорару грошові кошти у розмірі 1000, 00 доларів США, на підтвердження чого відповідачка написала розписку (а.с.18).

Згідно розписки ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_1 1000, 00 доларів США від загальної суми 5000, 00 доларів США з наступною щомісячною оплатою не пізніше кожного 15-го числа в розмірі 1000, 00 доларів США за ведення справи по захисту інтересів потерпілої ОСОБА_1 щодо ОСОБА_3, в діях якого вбачаються ознаки шахрайства, передбачені ст. 190 КК України, що призвели до фінансової заборгованості ОСОБА_1 перед фінансовими установами в розмірі 115-120 тисяч грн.

Також у розписці вказано про те, що результатом вирішення справи є зняття вимог з ОСОБА_1 щодо повернення фінансовим установам боргу у розмірі 115-120 тисяч грн.. станом на 20.09.2013 року.

У подальшому 18.11.2013 року позивачка на виконання умов Угоди перерахувала на рахунок відповідачки грошові кошти у сумі 3600, 00 грн. (еквівалент 450, 39 доларів США), що підтверджується випискою з рахунку Банку та платіжним дорученням № 1 від 18.11.2013 року.

24.12.2013 року позивачка перерахувала грошові кошти у сумі 12000, 00 грн. (еквівалент 1501, 31 доларів США) на картковий рахунок, відкритий у Банку на ім"я ОСОБА_4, що підтверджується чеком (а.с.19).

Загальна сума, сплачена позивачкою, становить 2951, 70 доларів США.

У своїх позовних вимогах ОСОБА_1 вказує про те, що відповідачка не виконала свої зобов"язання за Угодою, фактично не надавши їй правову допомогу, у зв"язку з чим вона просить стягнути з відповідачки сплачені нею за Угодою грошові кошти.

З письмових матеріалів справи вбачається, що за заявою позивачки було відкрито кримінальне провадження, але постановою слідчого Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві від 24.02.2014 року провадження по справі закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України.

У постанові зазначено, що відносини, що склалися між ОСОБА_1 та ОСОБА_3, містять цивільно-правовий характер, а тому даний спір необхідно вирішувати у цивільному порядку.

Про наявність вищевказаної постанови позивачка дізналася лише у 2015 році, звернувшись з відповідною заявою до міліції.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов"язків є договори та інші правочини.

Як встановлено при розгляді справи, позивачка свої зобов"язання за Угодою виконала не у повному обсязі, але це було пов"язано з невиконанням своїх зобов"язань з боку відповідачки.

Відповідно до вимог ст. 509 ЦК України зобов′язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов′язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов′язку. Зобов"язання виникають з підстав, встановлених ст.. 11 цього Кодексу.

Так, позивачка, сплативши суму авансу, взяті на себе обов"язки по оплаті юридичних послуг виконала, однак з боку адвоката зобов"язання за Угодою виконані не були.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов′язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 611, 615 ЦК України у разі порушення зобов"язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. У разі порушення зобов"язання однією стороною друга сторона має право частково або у повному обсязі відмовитися від зобов"язання, якщо це встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов"язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов"язання.

Відповідачка ОСОБА_2 за Угодою взяла на себе обов"язок надавати послуги до зняття вимог з ОСОБА_1 щодо повернення фінансовим установам боргу у розмірі 115-120 тисяч грн. станом на 20.09.2013 року, що зроблено не було.

Часткове виконання відповідачкою зобов"язання у даному випадку не може вважатися виконаним, оскільки ОСОБА_1 відмовилася від такого виконання, а згідно із ст.. 529 ЦК України кредитор має право не приймати від боржника виконання його обов"язку частинами, якщо інше не встановлено договором, актами цивільного законодавства або не випливає із суті зобов"язання чи звичаїв ділового обороту.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, 30.07.2015 року позивачка направила на адресу відповідачки заяву про надання Звіту про виконання договору, у тому числі щодо фінансових витрат.

Лише після звернення позивачки до суду 26.10.2015 року відповідачкою ОСОБА_2 було надіслано на адресу позивачки Звіт про виконання Договору (а.с.81-83).

У даному Звіті відповідачка вказала про виконання нею наступних дій:

1) Ознайомлення з наявними матеріалами.

2) Аналіз матеріалів.

3) Зібрання інформації щодо особи ОСОБА_3

4) Звернення до Дарницького РУ ГУ МВС України у м. Києві з метою отримання інформації про хід справи.

5) Отримано відповідь про те, що справу передано до Святошинського РУ ГУ.

6) Звернення до Святошинського РУ ГУ з метою отримання інформації про хід справи.

7) Звернення з заявою до прокуратури Святошинського району м. Києва для з"ясування місця перебування кримінального провадження.

8) Зустріч із слідчим, в провадження якого перебувала справа, та залучення до матеріалів справи документів.

9) Ознайомлення з матеріалами справи.

10) Отримання копії про закриття провадження.

11) Звернення до прокуратури Святошинського району зі скаргою на закриття провадження у справі.

12) Звернення до прокуратури Святошинського району з заявою про поновлення провадження по кримінальній справі та скасування постанови про закриття кримінального провадження.

13) Отримання копії постанови про скасування постанови про закриття кримінального провадження по кримінальній справі від 08.11.2013 року.

14) Ознайомлення з матеріалами кримінального провадження після поновлення кримінальної справи.

15) Втрачений час, витрати на пальне, канцтовари, ксерокопіювання, засоби мобільного зв"язку, користування мережею Інтернет, поштовий зв"язок.

16) Відрядження-поїздки у Житомирську область на зустріч та консультації з Замовником двічі, понад 800 км.

На підтвердження виконання вищевказаних дій адвокатом надано суду постанову про закриття кримінального провадження від 26.07.2013 року (а.с.85), заяву від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до прокуратури Святошинського району м. Києва (а.с.86) щодо наявності кримінальних проваджень; заяву від ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до прокуратури Святошинського району м. Києва про скасування постанови про закриття кримінального провадження (а.с.87); лист прокуратури Святошинського району м. Києва від 28.10.2013 року (а.с.88); лист прокуратури Святошинського району м. Києва від 08.11.2013 року (а.с.89); постанову про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 08.11.2013 року (а.с.90-91).

Але при цьому слід зазначити, що дві власноручно написані адвокатом заяви до прокуратури Святошинського району м. Києва, виходячи із засад розумності, не можуть коштувати 2951, 70 доларів США. Тим більше вказані заяви у правовому значенні підпадають під дію Закону України "Про звернення громадян", а не роботи адвоката по збиранню доказів, а також не можуть розцінюватися як адвокатські запити у розумінні Закону України "Про адвокатуру".

Що стосується наданих адвокатом постанов Святошинського РУ ГУ МВС України у м. Києві та прокуратури, а також відповідей на її заяви, то слід зазначити, що дані відповіді вважаються показниками роботи правоохоронних органів, а не роботи адвоката.

За умовами Угоди передбачено, що виплата гонорару адвокату виконується по Актах вартості, які адвокат надає Клієнту, але ці умови Угоди відповідачкою виконані не були.

Так, з матеріалами справи адвокат ОСОБА_2 ознайомилась та здійснила їх аналіз 20.09.2013 року при укладенні Угоди, що підтверджується її розпискою.

Будь-яких доказів на підтвердження того, що адвокатом було отримано будь-яку нову інформацію про особу ОСОБА_3 суду надано не було.

Також суду не було надано з боку відповідачки належних доказів на підтвердження того, що вона зустрічалася із слідчим, подавала скарги до прокуратури, витрачала кошти на пальне, канцтовари, ксерокопіювання, засоби мобільного зв"язку, користування мережею Інтернет, поштовий зв"язок, поїздки у Житомирську область.

Тому судом не приймаються до уваги заперечення відповідачки у цій частині, оскільки вони не були підтверджені належними доказами у розумінні ст. 58 ЦПК України.

Відповідно до ст. 8 Правил адвокатської етики у межах дотримання принципу законності адвокат зобов"язаний у своїй професійній діяльності виходити з переваги інтересів клієнтів перед своїми власними інтересами, інтересами колег, партнерів, співробітників, законних представників клієнтів або їх опікунів, піклувальників та інших осіб, а також перед будь-якими іншими міркуваннями. Адвокат має, за можливості, сприяти позасудовому врегулюванню спорів між клієнтом та іншими особами, а в разі неможливості цього, застосувати всі законні засоби ефективного вирішення спору на користь клієнта.

Як встановлено при розгляді справи, адвокатом ОСОБА_2 не було дотримано вказані вище правила, оскільки не було вчинено жодних належних дій для виконання умов Угоди. Отримавши грошові кошти у розмірі майже 3000, 00 доларів США, адвокат не застосувала законних засобів ефективного вирішення спору на користь клієнта.

Зважаючи на викладене вище, вимоги діючого законодавства, суд вважає, що відповідачкою не було виконано у повному обсязі умови Угоди від 20.09.2013 року, а тому суд вважає, що внесений позивачкою аванс підлягає поверненню.

Що стосується суми, що підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки, то слід зазначити наступне.

Згідно із ст. 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ст.. 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов"язковим для приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із ч. 1 ст. 533 ЦК України грошове зобов"язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюті, є єдиним законним платіжним засобом на території України.

Разом з тим, згідно із ч. 2 ст. 533 ЦК України сторони можуть визначити в грошовому зобов"язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті.

У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов"язанням, визначаться в гривні за офіційним курсом Національного банку України.

Відтак саме у національній валюті України підлягає стягненню сума авансу, сплачені відповідно до Угоди.

Зазначена правова позиція висловлена і Верховним Судом України у постанові № 6-79цс14 від 02.07.2014 року.

Відповідно до п. 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 "Про судове рішення у цивільній справі" у разі пред"явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим НБУ на день ухвалення рішення.

Як встановлено судом та підтверджується належними доказами, позивачка сплатила відповідні грошові кошти у розмірі 1000, 00 доларів США, що підтверджується розпискою, а також перерахувала на картковий рахунок відповідачки грошові кошти у розмірі 3600, 00 грн., що на момент перерахунку було еквівалентно 450, 00 доларів США, що підтверджується платіжним дорученням від 18.11.2013 року.

Тобто, фактично на момент перерахунку грошових коштів загальна сума фактично сплачених коштів склала 1450, 00 доларів США.

Станом на 22.12.2015 року сума коштів, сплачених позивачкою, становить 34101, 32 грн. (1450, 00 доларів США х 23, 518 грн. (за 1 долар США) і саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки на користь позивачки.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_1 про стягнення з відповідачки грошових коштів у сумі 1501, 31 доларів США (12000, 00 грн. на момент сплати), то слід зазначити наступне.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, чеку від 24.12.2013 року, позивачка перерахувала грошові кошти у сумі 12000, 00 грн. на картковий рахунок, відкритий на ім"я ОСОБА_4

Будь-яких доказів того, що вказана перерахована позивачкою сума грошових коштів була отримана відповідачкою ОСОБА_2 у рахунок сплати коштів за Угодою, суду надано не було.

А тому суд вважає, що позовні вимоги у частині стягнення грошових коштів у сумі 1501, 31 доларів США не підлягає задоволенню.

Що стосується позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, то судом встановлено наступне.

Згідно із вимогами ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров"я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім"ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв"язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Пунктом 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як встановлено судом, внаслідок дій відповідачки ОСОБА_1 зазнала душевних страждань, оскільки не мала можливості самостійно вирішувати свої справи через наявність двох малолітніх дітей, 2013 року народження, проживання в іншій області, низький дохід, постійні погрози з боку колекторських компаній щодо повернення коштів, глибокі страждання з приводу сплати коштів адвокату, яка не виконала свої зобов"язання і протягом двох років не вчинила жодних дій для вирішення її питання по суті, а також не повернула добровільно кошти.

Але разом з тим суд вважає, що розмір моральної шкоди, який просить стягнути позивачка у сумі 10000, 00 грн., є завищеним і становить 2000, 00 грн., які і підлягають стягненню на користь позивачки з відповідачки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, Конституцією України, ст. 23, 509, 524, 526, 533, 611, 615, 1167 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми за договором та відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором про надання правової допомоги від 20.09.2013 року у розмірі 34101, 32 грн. та моральну шкоду у розмірі 2000, 00 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487, 20 грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом 10 днів з дня проголошення.

Головуючий: