ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 753/4555/15-ц
провадження № 2/753/3292/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"10" грудня 2015 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді КАЛІУШКА Ф.А.

при секретарі ДЕАК Ю.В.

за участю

позивача ОСОБА_1;

представників позивача ОСОБА_2;

ОСОБА_1;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко Алли Миколаївни, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4, про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач, ОСОБА_1) звернувся до суду з позовом до Державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко Алли Миколаївни (далі по тексту - відповідач, державний нотаріус Гавриленко А.М.) про визнання незаконними дій та зобов'язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. 28 січня 2014 року видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, складеним ОСОБА_5 17 липня 2009 року та посвідченим приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Київської області Перепелицею Ж.П., згідно якого заповідач заповідала 1/2 частину двокімнатної квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1 та 1/2 цієї квартири, а також усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось - ОСОБА_4.

Вказуючи на те, що даний заповіт не відповідає вимогам закону, а тому є недійсним, а також посилаючись на порушення процесуальних вимог під час видачі свідоцтва про право на спадщину, позивач просить суд визнати незаконними дії державного нотаріуса, зобов'язавши її скасувати реєстрацію свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 28.01.2014 року.

Ухвалою суду від 05 травня 2015 року відкрито провадження у даній справі, залученої до участі у ній у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_4 (далі по тексту - третя особа, ОСОБА_4) та призначено розгляд справи у судовому засіданні.

В судовому засіданні позивач та його представники позовні вимоги підтримали, вважав їх обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідач та третя особа у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. При цьому від третьої особи надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та у якій він вказав, що заперечує проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення позивача, його представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 17 липня 2009 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж.П. та зареєстровано у реєстрі за №2369 (далі по тексту - заповіт), у відповідності до якого на випадок своєї смерті ОСОБА_5 зробила наступне застереження: 1/2 частини двокімнатної квартири АДРЕСА_1 заповіла ОСОБА_1 та 1/2 цієї квартири, а також усе майно, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось - ОСОБА_4

На виконання цього заповіту, 28 січня 2014 року державним нотаріусом Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. видано ОСОБА_4 свідоцтво про право на спадщину за заповітом, яке зареєстровано у реєстрі за №1-191.

Позивач посилаючись, що заповіт не відповідає вимогам закону, є недійсним, вказує на незаконні дії державного нотаріуса щодо проведення реєстрації свідоцтва за вказаним заповітом.

Водночас, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року визнано недійсним заповіт, складений ОСОБА_5 та посвідчений приватним нотаріусом Фастівського районного нотаріального округу Перепелицею Ж.П. на ім'я ОСОБА_1 та ОСОБА_4

Однак, у подальшому рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2012 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 вересня 2012 року, скасовано вказане рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 09 грудня 2011 року про визнання заповіту недійсним та відмовлено у задоволенні даних позовних вимог.

При цьому, рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2012 року встановлено, що при укладенні та посвідченні заповіту вимоги ст. 203 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) було дотримано, зміст правочину (заповіту) не суперечив як ЦК України так і іншим актам цивільного законодавства, ОСОБА_5 мала повний обсяг цивільної дієздатності на момент його вчинення, розуміла значення своїх дій і могла керувати ними. Також даним рішенням встановлено, що волевиявлення заповідача було вільним і відповідало її внутрішній волі, правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Оскільки вказані обставини встановлені рішенням Апеляційного суду Київської області від 11 квітня 2012 року, яке набрало законної сили, а відповідно до ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, суд дійшов висновку про законність складеного 17 липня 2009 року ОСОБА_5 заповіту, а відтак і дії державного нотаріуса Сьомої київської державної нотаріальної контори Гавриленко А.М. стосовно видачі 28 січня 2014 року на підставі заповіту свідоцтва про право на спадщину за заповітом та його реєстрації є законними, у зв'язку з чим суд відмовляє у задоволенні позову у цій частині.

Окрім того, відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Особа, права якої порушено, може скористатися не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав.

Таким чином, законодавець визначив, що цивільне право або охоронюваний законом інтерес можуть бути захищені судом не будь-яким способом, а тільки тим, що передбачений договором чи законом.

Оскільки однією з позовних вимог позивача є скасування реєстрації свідоцтва про право на спадщину за заповітом, а даний спосіб захисту не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, чинним законодавством не передбачений, суд дійшов висновку про невірно обраний ним спосіб захисту порушеного права, а відтак відмовляє у задоволенні позовних вимог у цій частині.

Виходячи з положень ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд, відмовляючи в задоволенні позову, також відмовляє позивачу у стягненні з відповідача на його користь понесених ним і документально підтверджених судових витрат.

На підставі викладеного та керуючись ст. 16 Цивільного кодексу України, стст. 10, 60, 61, 88, 208, 209, 212, 218 Цивільного процесуального кодексу Украйни, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

СУДДЯ: КАЛІУШКО Ф.А.