Справа № 0907/2-5875/2011
Провадження № 22-ц/779/1950/2015
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С.О.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Малєєва А.Ю. секретаря Петрів Д.Б.,

з участю: представника Кобрин Ю.І.

прокурора Сапожникової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування, прокурор про виселення за апеляційною скаргою виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в травні 2011 року виконком Івано-Франківської міської ради звернувся з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачам було надано соціальне житло: квартиру АДРЕСА_1. Так як відповідачі не уклали договір найму житла, просив виселити їх із соціального житла, без надання іншого житла, оскільки до надання спірної квартири відповідачі користувалися кімнатою в гуртожитку.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року в задоволенні позову виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа орган опіки та піклування, прокурор про виселення відмовлено.

В апеляційній скарзі представник виконкому Івано-Франківської міської ради посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що на підставі рішення Івано-Франківської міської ради спірна квартира була зарахована до житлового фонду соціального призначення. Відповідачам надано квартиру як житло соціального призначення. Суд не врахував, що єдиною підставою для заселення житла із житлового фонду соціального призначення є договір найму соціального житла, яке надається органом місцевого самоврядування, і укладається не пізніше 30 календарних днів з дати прийняття відповідного рішення та вноситься до реєстру договорів найму соціального житла. Позивач неодноразово інформував відповідачів про необхідність укласти договір найму, однак такий укладений не був. На даний час відповідачі залишаються бути зареєстрованими в кімнаті АДРЕСА_2. Рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 25.01.2011 року № 31 визнано таким, що втратив чинність п. 13.1 рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 16.06.2009 року № 296 про надання ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1, як житла соціального призначення. У зв'язку з відсутністю правових підстав для вселення відповідачів у спірну квартиру, згідно ч. 3 ст. 116 ЖК України вони як особи, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяються без надання їм іншого жилого приміщення. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов виконкому Івано-Франківської міської ради задовольнити.

В засіданні апеляційного суду представник виконкому Івано-Франківської міської ради апеляційну скаргу підтримав, прокурор відділу захисту прав і свобод дітей прокуратури Івано-Франківської області доводи апеляційної скарги заперечила. ОСОБА_3 та інші особи, які беруть участь у справі, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції (ч. 1 ст. 303 ЦПК України).

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми було надано соціальне житло - квартиру АДРЕСА_1, в якій вони проживають на даний час і не проживають в квартирі по АДРЕСА_2, в якій їх не знято з реєстрації. Органом опіки та піклування не надано висновку про можливість виселення дітей із спірної квартири.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що ухвалене позивачем рішення про надання відповідачам квартири, їх вселення та проживання протягом певного часу свідчить про те, що між сторонами виникли відносини з приводу майнового найму житла. Відповідачка та її діти не використовують попередньо займане ними житло, вона надала згоду на його звільнення, однак ЖЕО було відмовлено у знятті її з реєстрації. Правових підстав для виселення відповідачів без надання їм іншого житла, встановлених у ст. 116 ЖК України позивачем не доведено, як і підстав, передбачених у ст. 27 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення". Відповідно до рішень Європейського Суду з прав людини втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла, а в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ст. 27 Конвенції ООН про права дитини).

Колегія суддів погоджується із такими висновками суду і вважає їх правильними.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Доводи апеляційної скарги колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконкому Івано-Франківської міської ради від 16.06.2009 року № 296 ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, було надано соціальне житло - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1, в якій вони, а також малолітня дочка ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, проживають на даний час.

Згідно ст. 20 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення" договір найму соціального житла укладається між органом місцевого самоврядування і наймачем.

Відповідно до п. 8 Порядку надання соціального житла, а також урахування площі житла, що перебуває у власності громадянина, якому надається квартира або садибний (одноквартирний) житловий будинок з житлового фонду соціального призначення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 23.07.2008 року № 682, орган місцевого самоврядування у разі прийняття рішення про надання громадянинові соціального житла вручає (надсилає) йому не пізніше ніж протягом семи робочих днів повідомлення із зазначенням дати прийняття і номера такого рішення разом із запрошенням укласти договір найму соціального житла (далі - договір найму). У повідомленні зазначаються: найменування та адреса юридичної особи, що виступає наймодавцем у договорі найму, і режим її роботи;

прізвище, ім'я, по батькові та контактні телефонні номери посадових осіб наймодавця, уповноважених здійснювати зв'язок з наймачами; строк, протягом якого повинен бути укладений договір найму.

Вказаного повідомлення відповідачам після прийняття рішення про надання житла соціального призначення органом місцевого самоврядування не направлялося.

За змістом статті 27 Закону України "Про житловий фонд соціального призначення" примусове виселення наймача соціального житла без надання іншого житла здійснюється виключно за рішенням суду. Підставами для розірвання договору найму соціального житла та виселення із соціального житла без надання іншого житла є: 1) надання наймачу або придбання ним іншого жилого приміщення; 2) підвищення доходів наймача до рівня, який дозволяє укласти договір найму іншого жилого приміщення, що не належить до житлового фонду соціального призначення; 3) подання наймачем недостовірних даних щодо середньомісячного сукупного доходу за попередній рік, приховування реальних доходів; 4) систематичне порушення правил користування жилими приміщеннями; 5) порушення умов договору найму соціального житла після застосування до наймача заходу впливу, визначеного пунктом 1 частини першої статті 26 цього Закону, та переселення наймача до іншого соціального житла відповідно до пункту 2 частини першої статті 26 цього Закону;

6) інші підстави, встановлені законом.

Позивачем не наведено таких підстав для примусового виселення відповідачів із соціального житла без надання іншого житла.

Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій (ч. ч. 4, 5 ст. 9 ЖК України).

Помилковим є посилання апелянта на п. 9 вказаного вище Порядку надання соціального житла, як право на перегляд рішення про надання соціального житла до укладення договору найму, оскільки відповідно до п. 9 цього Порядку рішення про надання громадянинові соціального житла може бути переглянуто до укладення договору найму в разі виявлення обставин, що не були раніше відомі і могли вплинути на рішення.

Таких обставин, що не були раніше відомі і могли вплинути на рішення виконкому Івано-Франківської міської ради від 16.06.2009 року № 296 про надання ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми соціального житла, матеріали справи не містять.

Фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом (ч. 4 ст. 311 ЦК України).

Також необґрунтованим є посилання в апеляційній скарзі як підставу виселення на норму ч. 3 ст. 116 ЖК України, оскільки відповідачі не є особами, які самоправно зайняли жиле приміщення, тому не можуть бути виселені без надання їм іншого жилого приміщення.

Перевіряючи законність і обґрунтованість судового рішення, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції врахував інтереси сторін і вирішив спір залежно від установленого та на підставі закону, тому вважає, що висновок суду про відмову в задоволенні позову є законним, а наведені в апеляційній скарзі доводи не обґрунтованими. При цьому, судом всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що є підставою для відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Малєєв А.Ю.