АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7434/15 Справа № 185/1568/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпропетровську апеляційні скарги ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «Укртелеком» на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі ПАТ «Укртелеком») про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, мотивуючи тим, що з 29 грудня 2002 року вона перебувала у трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді юрисконсульта 2 категорії, її останнє робоче місце було у м.Павлограді у відділі правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком».

Зазначала, що наказом від 09 січня 2015 року №26/вк вона була звільнена з займаної посади за скороченням чисельності та штату працівників з 12 січня 2015 року, відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України.

Посилаючись на те, що наказ про звільнення винесений з рядом порушень, є незаконним та таким, що підлягає скасуванню у зв'язку з порушенням порядку звільнення, а тому просила суд визнати наказ № 26/вк від 09 січня 2015 року незаконним в частині звільнення її з 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України; поновити її на попередній роботі на посаді юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з робочим місцем у м.Павлограді з 12 січня 2015 року, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 12 січня 2015 року по день поновлення на роботі; стягнути 20.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди; визнати недійсним запис у трудовій книжці №19 від 12 січня 2015 року «Звільнена за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до ст.40 п.1 КЗпП України» та зобов'язати ПАТ «Укртелеком» видати їй дублікат трудової книжки без внесення запису №19 від 12 січня 2015 року.

Рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені частково. Визнано незаконним наказ директора Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» №26/вк від 09 січня 2015 року про звільнення ОСОБА_2, юрисконсульта 2 категорії відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України. Поновлено ОСОБА_2 на попередній посаді з 12 січня 2015 року. Стягнуто з ПАТ «Укртелеком» середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 14.268 грн.96 коп. Зобов'язано ПАТ «Укртелеком» видати ОСОБА_2 дублікат трудової книжки без внесення запису про звільнення №19 від 12 січня 2015 року. Вирішено питання стосовно судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року змінити, стягнути з відповідача 20.000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди та доповнити мотивувальну частину рішення суду посиланням на те, що вона має переважне право на залишення на роботі та зазначити, що підприємством було порушено порядок звільнення за скороченням штатів.

В апеляційній скарзі ПАТ «Укртелеком», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення, про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга ПАТ «Укртелеком» підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які буди досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5)чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6)як розподілити між сторонами судові витрати; 7)чи є негайні підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8)чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що на час звільнення позивачка була тимчасово непрацездатною, а тому наказ про її звільнення слід визнати незаконним, поновити її на попередній роботі з 12 січня 2015 року та стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу.

Колегія суддів не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Відповідно до вимог ч.ч.1,6 ст.43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

Частиною 2 ст.22 КЗпП України визначено, що відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної належності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об'єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.

У ст.139 КЗпП України зазначено, що працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Встановлено судом і це підтверджується матеріалами справи, що згідно з наказом №190-к від 29 грудня 2002 року ОСОБА_2 була прийнята на роботу до ПАТ «Укртелеком» (т.1 а.с.47).

01 січня 2010 року наказом №1156/ВК від 31 грудня 2009 року ОСОБА_2 була переведена до відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» з робочим місцем у м.Павлограді (т.1 а.с.48).

Наказом №26/вк Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 09 січня 2015 року ОСОБА_2 звільнена з 12 січня 2015 року за скороченням чисельності та штату працівників відповідно до п.1 ст.40 КЗпП України (т.1 а.с.40).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно правової позиції, яка висловлена в постанові Верховного Суду України від 27 червня 2012 року №6-65цс12, при зміні внутрішньої (організаційної) структури юридичної особи, звільнення згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України проводиться лише з підстав скорочення чисельності або штату працівників у зв'язку з такими змінами, при умові дотримання власником вимог ч.2 ст.40, ст.ст.42,43,49-2 КЗпП України.

Статтею 42 КЗпП України передбачено, що при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається: 1) сімейним - при наявності двох і більше утриманців; 2) особам, в сім'ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком; 3) працівникам з тривалим безперервним стажем роботи на даному підприємстві, в установі, організації; 4) працівникам, які навчаються у вищих і середніх спеціальних учбових закладах без відриву від виробництва; 5) учасникам бойових дій, інвалідам війни та особам, на яких поширюється чинність Закону України "Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту"; 6) авторам винаходів, корисних моделей, промислових зразків і раціоналізаторських пропозицій; 7) працівникам, які дістали на цьому підприємстві, в установі, організації трудове каліцтво або професійне захворювання; 8) особам з числа депортованих з України, протягом п'яти років, з часу повернення на постійне місце проживання до України; 9) працівникам з числа колишніх військовослужбовців строкової служби та осіб, які проходили альтернативну (невійськову) службу, - протягом двох років з дня звільнення їх зі служби. Перевага в залишенні на роботі може надаватися й іншим категоріям працівників, якщо це передбачено законодавством України.

Згідно ч.1 ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5,7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Частинами 13 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Згідно до ч.ч.1,2 ст.235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України власник або уповноважений ним орган повинен відшкодувати заподіяну моральну шкоду працівнику, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України Про практику розгляду судами трудових спорів від 06 листопада 1992 року №9, з відповідними змінами та доповненнями, розяснено, що розглядаючи трудові спори, повязані із звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобовязані зясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим нам органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівників, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

У п.15 вказаної вище постанови Пленуму Верховного Суду України розяснено, що встановивши, що звільнення працівника проведено власником або уповноваженим ним органом без звернення до профспілкового органу, суд зупиняє провадження по справі, запитує згоду профспілкового органу і після її одержання або відмови профспілкового органу в дачі згоди на звільнення працівника розглядає спір по суті. Не буде суперечити закону, якщо до профспілкового органу в такому випадку звернеться власник чи уповноважений ним орган або суддя при підготовці справи до судового розгляду. Аналогічним чином вирішується спір про поновлення на роботі, якщо згоду профспілкового органу на звільнення визнано такою, що не має юридичного значення. Відмова профспілкового органу в згоді на звільнення є підставою для поновлення працівника на роботі.

Наказом директора ПАТ «Укртелеком» №543 від 15 жовтня 2014 року до штатного розпису філій ПАТ «Укртелеком» внесено зміни (т.1 а.с.54).

31 жовтня 2014 року, з метою створення ефективної системи управління товариством та підвищення продуктивності праці, по ПАТ «Укртелеком» виданий наказ за №583 «Про скорочення численності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» (т.1 а.с.56).

На виконання зазначеного вище наказу, Дніпропетровською філією ПАТ «Укртелеком» 10 листопада 2014 року виданий наказ №1032 «Про попередження працівників про майбутнє звільнення» (т.1 а.с.60)

З даного наказу вбачається, що начальника відділу адміністрування персоналу ОСОБА_3 зобовязано попередити в термін до 13 листопада 2014 року про майбутнє звільнення з роботи у звязку зі скороченням чисельності та штату ОСОБА_2; запропонувати їй вакантні посади; провести звільнення працівника у відповідності до положень КЗпП України; ознайомити працівника з наказом ПАТ «Укртелеком» №583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» та даним наказом під підпис.

Відповідно до акту про відмову від ознайомлення з наказом ПАТ «Укртелеком» від 31 жовтня 2014 року №583 «Про скорочення чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» та наказом Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 10 листопада 2014 року №1032, складеного 12 листопада 2014 року комісією працівників Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», вбачається, що ОСОБА_2 12 листопада 2014 року ознайомлено з наказами шляхом їх зачитування працівнику. Проте позивач від підпису про ознайомлення з наказами відмовилася (т.1 а.с.61).

З попередження про майбутнє звільнення від 12 листопада 2014 року видно, що ОСОБА_2 з текстом попередження ознайомлена шляхом зачитування 12 листопада 2014 року, проте підписувати попередження відмовилася в присутності комісії (т.1 а.с.62).

Згідно акту про відмову від ознайомлення зі списком запропонованих вакансій ПАТ «Укртелеком» від 12 листопада 2014 року, складеного комісією співробітників Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком», позивача було ознайомлено зі списком запропонованих вакансій ПАТ «Укртелеком». Проте від підпису про ознайомлення зі списком запропонованих вакансій відмовилась (т.1 а.с.63).

В матеріалах справи міститься Перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком», з якого вбачається, що ОСОБА_2 ознайомилась з даним переліком і 24 грудня 2014 року визначилась, що вакантні посади вважає такими, що їй не підходять. Про що свідчить її власний підпис (т.1 а.с.64-74).

Наказом №764 по ПАТ «Укртелеком» від 30 грудня 2014 року затверджено штатний розпис ПАТ «Укртелекома» з додатками (т.1 а.с.58,59).

За протоколом засідання профспілкового комітету Первинної профспілкової організації управління Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» від 24 грудня 2014 року за №П-36-6, у присутності ОСОБА_2, первинною профспілковою організацією було надано згоду на розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України у зв'язку зі скороченням чисельності та штату працівників ПАТ «Укртелеком» з ОСОБА_2 юрисконсультом 2 категорії відділу правового забезпечення, яка є членом первинної профспілкової організації управління Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» (т.1 а.с.75).

У встановленому законом порядку було повідомлено про наступні звільнення державні служби зайнятості.

З матеріалів справи вбачається, що при скороченні чисельності та штату працівників у звязку із змінами в організації виробництва і праці ПАТ «Укртелеком» були враховані переважні права працівників відділу правового забезпечення Дніпропетровської філії ПАТ «Укртелеком» на залишення на роботі, передбачені ст.42 КЗпП України (т.1 а.с.150).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що вимоги закону, передбачені ч.1 ст.40, ст.42,49-2 КЗпП України, при звільненні позивача ПАТ «Укртелеком» були дотримані, ґрунтується на матеріалах справи.

ОСОБА_2 надано листок непрацездатності серії АГЕ №154624, який видано КЗ «Павлоградська міська лікарня №1» ДОР», з якого вбачається, що позивач була звільнена від роботи з 09 січня 2015 року по 13 січня 2015 року, з 14 січня 2015 року по 16 січня 2015 року, з 17 січня 2015 року по 20 січня 2015 року, стати до роботи 21 січня 2015 року (т.1 а.с.39).

З листа виконавчої дирекції Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності Дніпропетровське обласне відділення від 01 липня 2015 року за №04-25-3296 «Про результати перевірки» вбачається, що при експертному аналізі наданої первинної медичної документації, зокрема, медичної картки амбулаторного хворого, ними встановлено, що записи лікаря щодо скарг, обєктивних даних, а також відсутність допоміжних методів обстежень, які б підтверджували виставлений діагноз та ознаки тимчасової непрацездатності, надають право зробити висновок, що листок непрацездатності серії АГЕ №154624 на період з 09 січня по 20 січня 2015 року виданий необґрунтовано (т.2 а.с.44).

Відповідно до висновку за результатами клініко-експертної оцінки, складеного комісією Департаменту охорони здоровя Дніпропетровської обласної державної адміністрації, лист тимчасової непрацездатності серії АГЕ №154624 з 09 січня 2015 року по 20 січня 2015 року на імя ОСОБА_2 виданий і продовжений фахівцями КЗ «Павлоградська міська лікарні №1» ДОР необґрунтовано. Необґрунтованість обумовлена порушеннями п.1.7. Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, що затверджена наказом Міністерства охорони здоровя України від 13 листопада 2001 року №455 (зі змінами та доповненнями) та п.5.1.4, п.5.1.5 Положення про експертизу тимчасової непрацездатності, затвердженого наказом Міністерства охорони здоровя України від 09 квітня 2008 року №189 (зі змінами та доповненнями) (т.2 а.с.46-47).

Також з матеріалів справи вбачається, що з 09 січня 2015 року по 12 січня 2015 року позивач ОСОБА_2І знаходилась на своєму робочому місці, це підтверджується табелем обліку використання робочого часу та актами приймання-передачі матеріалів (т.1 а.с.132,133-136,137, 138).

На підставі викладеного колегія суддів приходить до висновку, що факт тимчасової непрацездатності позивачки у спірний період є хибним та вважає, що позивачем не надано доказів згідно зі ст.ст.58-59 ЦПК України на підтвердження доводів про наявність низки порушень з боку відповідача при її звільненні та допущення останнім грубого порушення вимог норм чинного трудового законодавства при звільненні, а тому відсутні підстави для скасування наказу про звільнення та задоволення її позовних вимог.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Зясувавши обставини справи та давши належну правову оцінку зібраним доказам, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке що постановлене з порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Укртелеком» задовольнити.

Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про визнання наказу про звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Суддя: Волошин М.П.

ОСОБА_4