Апеляційний суд Житомирської області
Справа №288/162/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сікан В. М.
Категорія 46 Доповідач Широкова Л. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Широкової Л.В.,

суддів Борисюка Р.М., Галацевич О.М.,

при секретарі судового

засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Житомирі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року

по цивільній справі за позовом Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області (далі УМВС в Житомирській області) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ в Житомирській області про визнання права користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и л а :

У лютому 2015 року УМВС в Житомирській області звернулося до суду з даним позовом, мотивуючи його тим, що 29.10.2004 року між ним та ОСОБА_5 був укладений договір купівлі-продажу будинку № 92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області, за яким вони є його власником.

03.12.2004 року, як працівнику УМВС в Житомирській області ОСОБА_2 видано ордер на вселення разом із своєю сімєю до спірного будинку, які зареєстрували за вказаною адресою своє місце проживання. Проте з 2009 року останні у вказаному будинку не проживають, комунальні послуги не сплачують, електроенергію та газопостачання не споживають, хоча продовжують перебувати на реєстраційному обліку. Тому, УМВС в Житомирській області просило визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком № 92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області та стягнути з них судові витрати.

27.02.2015 року відповідачі подали до суду зустрічну позовну заяву про визнання права користування житловим приміщенням.

Посилалися на те, що ОСОБА_2 є пенсіонером органів внутрішніх справ, тому є всі підстави для визнання його права та права його сімї на користування спірним житловим приміщенням. Відтак, просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, а їх вимоги задовольнити.

Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року позов Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням задоволено.

Визнано ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування будинком № 92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 до Управління Міністерства внутрішніх справ України в Житомирській області про визнання права користування житловим приміщенням відмовлено за безпідставністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просять скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове яким відмовити у задоволенні первісного позову, а їх зустрічний позов задовольнити.

На обґрунтування апеляційної скарги вказують на те, що рішення суду є незаконним та таким, що постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи.

Вважають, що суд не звернув уваги на те, що покази свідків мають розбіжності. Крім того, судом не було встановлено періоду їх відсутності у спірному будинку.

Зазначають, що матеріали справи на момент розгляду справи у порушення вимог процесуального законодавства не були прошиті та пронумеровані.

Також посилаються на норми Житлового кодексу України та Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Житловий кодекс України передбачає та встановлює порядок користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду.

Відповідно до ст. 58 ЖК України єдиною підставою для вселення в жиле приміщення є ордер, виданий відповідним виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду.

Згідно з ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер.

Статтями 64 та 65 ЖК України передбачено, що однією з підстав набуття права користування конкретним жилим приміщенням, є вселення у нього в установленому порядку в якості наймача або члена сім'ї наймача.

Згідно ст. 71 ЖК України визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Статтею 118 ЖК України передбачено, що службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв'язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього. Жиле приміщення включається до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті ради народних депутатів. Під службові жилі приміщення виділяються, як правило, окремі квартири.

Згідно до ст. 124 ЖК робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ст. 125 ЖК без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у ст. 124 ЖК, не може бути виселено, зокрема, осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років, а також пенсіонерів.

Главою 59 ЦК України встановлюється порядок користування житлом за договором найму (оренди). Разом з цим, ч. 2 ст. 123 Житлового кодексу Української РСР встановлено, що до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення.

Згідно Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР, затвердженого ОСОБА_6 Міністрів УРСР від 04.02.1988 року N 37, встановлено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації, у віданні якої ці приміщення знаходяться, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті ОСОБА_6 народних депутатів, на території якої знаходиться відповідне підприємство, установа, організація.

Також відповідно до приписів Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними особами рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ України, яке було затверджено наказом Міністерства внутрішніх справ від 10.09.2004 року № 1039, п.4.2 передбачено, що без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 4.1 цього Положення, не може бути виселено працівників, серед яких ті, які прослужили в органах внутрішніх справ України не менш як 10 років, і ті, які звільнені з посади, у зв'язку з якою їм було надано службове жиле приміщення, але продовжують проходити службу в органі, який надав це жиле приміщення; а також пенсіонерів, членів сім'ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення. Особам, указаним у цьому пункті, замість надання іншого жилого приміщення може бути запропоновано службове жиле приміщення, в якому вони проживають, для постійного проживання з подальшим виключенням такого жилого приміщення з числа службових.

Судом встановлено що, позивач за первісним позовом є власником житлового будинку № 92, що знаходиться по вул.40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.12.2004 року (а. с.6).

Дана реєстрація здійснена на підставі договору купівлі-продажу від 29.10.2004 року, що зареєстрований за № 4546 (а. с. 5).

На підставі рішення виконкому Попільнянської селищної ради від 03.12.2004 року ОСОБА_2 було видано ордер № 1021 на право його заселення разом із членами його сім'ї ОСОБА_3 та ОСОБА_4В у спірний будинок (а. с. 51).

Згідно наказу № 115 о/с УМВС України в Житомирській області від 05.04.2013 року ОСОБА_2 звільнений з органів внутрішніх справ у відставку (а. с. 48).

Задовольняючи первісний позов та відмовляючи у задоволенні зустрічного суд виходив з того, що ОСОБА_2 та його сімя не проживає у спірному будинку більше ніж шість місяців без поважних причин, не оплачують комунальні послуги, не несуть інших витрат по його утриманню, тому визнав останніх такими, що втратили право користування будинком № 92 по вул. 40-річчя Перемоги в смт. Попільня Попільнянського району Житомирської області.

Вказаний висновок суду ґрунтується на досліджених у справі матеріалах та показах свідків, яким суд дав належну оцінку.

При цьому, суд першої інстанції врахував повідомлення КП «Гарант» територіальної громади селища Попільня від 22.01.2015 року за № 35 (а.с.9) де зазначено, що інформація про абонента ОСОБА_2 відсутня, інформацію Попільнянського РЕМ (а. с. 10-12), де зазначено, що відповідачами за первісним позовом платежі за електроенергію не здійснювалися на протязі 2012-2015 років та відсутні відомості про обєми спожитої електроенергії та те, що в період з 2010-2014 роки розрахунки за комунальні послуги не проводились.

Крім того, судом встановлено, що за ОСОБА_2 зареєстровано право власності на 1/4 ідеальних часток квартири АДРЕСА_1 (а. с. 13).

Доводи апелянтів про відсутність підстав для їх виселення та посилання на положення житлового законодавства, що регулює правовідносини щодо користування службовими приміщеннями на законність судового рішення не впливають, оскільки спору щодо виселення останніх УМВС в Житомирській області у суді не порушувало, доказів що спірне приміщення є службовим у справі немає. Належних доказів про відсутність апелянтів у спірному приміщенні з поважних причин, останні суду не надали. Також безпідставними є доводи апелянта щодо відсутності права у УМВС в Житомирській області на предявлення позову до нього, оскільки спірне житло не перебуває у нього на балансі. Як встановлено судом та не спростовано ОСОБА_2, УМВС в Житомирській області є власником вказаного житла.

За таких обставин колегія суддів вважає, що рішення суду є законним та обґрунтованим, підстав для його зміни чи скасування немає. Доводи апеляції висновків суду не спростовують, а тому є безпідставними.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Попільнянського районного суду Житомирської області від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: