АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

29 грудня 2015 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Ткаченко І.Ю.

суддів - Рудь В.В., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу

за поданням Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про тимчасове обмеження права виїзду за межі України ОСОБА_2, заінтересована особа ОСОБА_3

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року, -

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року подання Бабушкінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за кордон задоволено (а.с.227-229).

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, не повне зясування судом обставин, що мають значення для справи ставить питання про скасування вказаної ухвали та постановлення нової, якою відмовити в задоволенні подання (а.с.233-236).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволення, виходячи з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що постановою Бабушкінського ВДВС ДМУЮ від 28.03.2014 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-477/10 від 19.01.2011 року, виданого Бабушкінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з Дніпропетровської обласної громадської організації Центр сучасного танцю та перфомансу "Інші танці", керівником якого є ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 131 358,03 грн. та надано строк для добровільного виконання до 04.04.2014 року.

Задовольняючи подання державного виконавця, суд першої інстанції посилався на ст. 3771 ЦПК України та виходив із того, що державним виконавцем було здійснено всі можливі заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення суду, яке залишається невиконаним, державним виконавцем було перевірено майновий стан боржника, проведено розшук іншого майна боржника, але в результаті вжитих заходів була встановлена відсутність майна боржника, на яке можливо звернути стягнення. При цьому суд 1 інстанції зазначив, що ОСОБА_2 є керівником боржника, знає про невиконане зобов'язання по рішенню суду, неодноразово викликалася до відділу ДВС для сплати заборгованості, попереджалася про необхідність виконати зобовязання, але вона заходи щодо сплати заборгованості не вживає, що свідчить про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням і відповідно до ст.. 6 ЗУ «Про порядок виїзду за кордон і вїзду в України громадян України» її, як керівника боржника слід тимчасово обмежити у виїзді за кордон.

Однак, з зазначеним висновком суду 1 інстанції не погоджується колегія суддів з наступних підстав.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 3771 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Згідно ч. 2 ст. 6 ЗУ "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань.

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується при виконанні судових рішень, у порядку, передбаченому статтею 11 Закону України Про виконавче провадження та статтею 377-1 ЦПК, зокрема в разі доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Закон України від 21.01.1994 року Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України: в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п.2 ст.6 Закону України Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Звертаючись до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України Про виконавче провадження спрямовані на погашення боргу. Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до неможливості вчинення певних виконавчих дій, або боржник безпідставно та неодноразово не з'являвся на виклики державного виконавця, оскільки з матеріалів справи вбачається та зазначається й у самому поданні, що рекомендовані листи, які направлялися ОСОБА_2, поверталися до виконавчої служби без вречення.

Таким чином, посилання суду, як на підставу задоволення подання, на те, що боржник знає про невиконане зобов'язання по рішенню суду, неодноразово викликався до відділу ДВС для сплати заборгованості, але заходи щодо відшкодування заборгованості не вживає, що на сумку суду 1 інстанції й свідчило про ухилення від виконання обов'язків, покладених на боржника судовим рішенням, є передчасним, оскільки зазначене спростовується матеріалами справи.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу суду 1 інстанції і передає питання на новий розгляд до суду 1 інстанції, якщо воно було вирішено з порушенням норм процесуального права.

З урахуванням вищезазначеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, передчасно та без належного з'ясування і оцінки фактичних обставин справи, а тому вона підлягає скасуванню з передачею питання щодо розгляду подання на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 377-1 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2014 року скасувати та передати питання щодо розгляду подання про тимчасове обмеження права виїзду за межі України на новий розгляд до суду 1 інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: