Ухвала ІМЕНЕМ УКРАЇНИ25 лютого 2015 рокум. КиївКолегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючогоГвоздика П.О.,суддів: за участю представника позивачаГорелкіної Н.А., Журавель В.І., Поддимая А.Б.,Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г., розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_5, треті особи: ОСОБА_6, ОСОБА_7, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_8 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 вересня 2014 року,в с т а н о в и л а:У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з даним позовом, зазначивши в його обґрунтування, що 26 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у сумі 2 644 000 доларів США на термін до 25 грудня 2012 року зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних. В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 укладено договір іпотеки від 9 червня 2008 року № 16/08-Б, предметом якого є житловий будинок літ. 3-5, загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285,6 кв. м по АДРЕСА_1. У зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань за кредитним договором рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь банку 1 664 543 гривні 02 копійки та 2 630 252,33 долари США. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки від 9 червня 2008 року № 16/08-Б визнано недійсним, запис про іпотеку виключено з Реєстру іпотек. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про відмову у задоволенні позову. Поновлено відомості у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна. 7 травня 2012 року на підставі договору купівлі-продажу власником квартири АДРЕСА_1 став ОСОБА_5 Посилаючись на те, що заборгованість за кредитним договором не погашена, а особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки з урахуванням вимог ст. 23 Закону України «Про іпотеку». Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 липня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 8 вересня 2014 року, позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості по кредитному договору № 20 від 26 грудня 2007 року позичальника ОСОБА_6 в розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945 гривень 13 копійок пені, яка складається з пені простроченої заборгованості по кредиту в сумі 16 956 872 гривні 78 копійок, пені за прострочення погашення процентів в сумі 6 844 072 гривні 35 копійок, непогашеного кредиту в сумі 2 382 796, 72 долари США та простроченої заборгованості по процентах у сумі 1 282 005,27 даларів США на користь ПАТ «Укргазбанк» звернуто стягнення на предмет іпотеки: квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_5 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_8 7 травня 2012 року за реєстровим № 1269 шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» за початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 90% від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності, але не нижчої за звичайні ціни на цей вид майна.У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права та несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Проте з такими висновками судів погодитись не можна. За вимогами статей 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини. Вказаних вимог судами не дотримано. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом. Згідно із ч. 1 ст. 4 Закону обтяження нерухомого майна підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством. Постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 затверджено Тимчасовий порядок державної реєстрації іпотек (далі - Тимчасовий порядок), відповідно до п. п. 6, 25, 26 якого внесення до Реєстру відомостей про обтяження майна іпотекою здійснюється реєстратором на підставі повідомлення іпотекодержателя або уповноваженої ним особи чи рішення суду. Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду. Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки. Вказана правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-201цс14. Дійшовши висновку про те, що рішенням апеляційного суду Харківської області від 4 квітня 2012 року поновлено відомості у Державному реєстрі іпотек та Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, а тому під час переходу права власності на спірну квартиру до ОСОБА_5 останній набув статусу іпотекодавця, суд першої інстанції не перевірив, коли були внесені відомості про обтяження майна до Реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на підставі вказаного рішення в порядку, передбаченому Тимчасовим порядком, та чи було майно предметом іпотеки, у зв'язку з чим дійшов передчасного висновку про обґрунтованість заявлених вимог. Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, апеляційний суд на вказані порушення уваги не звернув, не надав належної оцінки доводам апеляційної скарги та помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України, з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справу х в а л и л а:Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково. Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 8 вересня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. Ухвала оскарженню не підлягає. Головуючий П.О. Гвоздик Судді: Н.А. Горелкіна В.І. Журавель І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко