УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П.,

Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - ОСОБА_6, про звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_6, про розірвання договору іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обґрунтування вимог банк посилався на те, що 25 квітня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № НМК170, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 000 грн зі сплатою 14,04 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між банком, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № HMK0G0, на підставі якого відповідачі передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64, 9 кв. м.

ОСОБА_6 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 16 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 162 064,04 дол. США, яка складається з: 52 994,56 дол. США - заборгованість за кредитом, 33 322,05 дол. США - заборгованість з процентів за користування кредитом, 7 255,60 дол. США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 60 753,60 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 250 грн - штраф (фіксована частина), 7 716,29 дол. США - штраф (процентна складова).

Враховуючи викладене, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № HMKOG0 звернути стягнення на квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,9 кв. м, шляхом продажу предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» усіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки; виселити відповідачів із спірної квартири.

У березні 2014 року ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 звернулись до суду із зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про розірвання договору іпотеки. В обґрунтування вимог вказували, що зміна ОСОБА_6 валюти кредитування з гривні у долари США була здійснена банком в односторонньому порядку, з іпотекодавцями дане питання не погоджувалось, відповідні зміни до раніше укладеного договору іпотеки не вносились.

Зазначали про те, що на таких умовах вони б не надали згоди на укладення договору іпотеки, не передали своє майно на забезпечення кредитного договору та не стали б майновими поручителями ОСОБА_6, оскільки на момент укладення договору, виходячи із динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, можна було б об'єктивно передбачити зростання курсу гривні до іноземної валюти, зокрема долару США, що значно збільшило б ризик невиконання позичальником основного зобов'язання.

Посилаючись на викладене, на підставі ст. 652 ЦК України просили розірвати договір іпотеки від 25 квітня 2008 року № HMK0G0; скасувати в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про обтяження квартири АДРЕСА_1 від 25 квітня 2008 року № 7109914.

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 25 квітня 2008 року № НМК170 у розмірі 1 905 095 грн 20 коп. звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64,9 кв. м, шляхом продажу зазначеного предмета іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від імені відповідачів договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмета іпотеки.

Встановлено початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі акта незалежної оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення дій з реалізації предмета іпотеки.

У решті позову відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову в позові ПАТ КБ «ПриватБанк».

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на невідповідність висновків апеляційного суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Судові рішення в частині відмови в зустрічному позові не оскаржуються, тому відповідно до положень ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та вирішувати питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення апеляційного суду таким вимогам закону не відповідає.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що боржник належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, банком на адресу боржника та майнових поручителів 20 квітня 2012 року направлялась письмова вимога про дострокове повернення кредиту, яка виконана не була, тому дійшов висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок стягнення заборгованості за кредитним договором.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову в позові, апеляційний суд виходив із того, що предметом іпотеки є нерухоме житлове майно, яке використовується відповідачами як місце їх постійного проживання та іншого житла у вказаних осіб немає, тому відповідно до положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути звернено стягнення на предмет іпотеки.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм процесуального права.

Судами встановлено, що 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № НМК170, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 250 000 грн зі сплатою 14,04 % річних за користування кредитом на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення до 25 квітня 2018 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 25 квітня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 було укладено договір іпотеки № HMK0G0, на підставі якого відповідачі передали в іпотеку банку належне їм на праві власності нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 64, 9 кв. м.

ОСОБА_6 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 16 квітня 2014 року утворилась заборгованість у розмірі 162 064,04 дол. США, яка складається з: 52 994,56 дол. США - заборгованість за кредитом, 33 322,05 дол. США - заборгованість з процентів за користування кредитом, 7 255,60 дол. США - заборгованість з комісії за користуванням кредитом, 60 753,60 дол. США - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань, 250 грн - штраф (фіксована частина), 7 716,29 дол. США - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Частиною 1 т. 33 та ст. 39 Закону № 898-ІV передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно з п. 4.1 договору іпотеки іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки у випадках, передбачених п. 5.2.4 кредитного договору.

Відповідно до умов кредитного договору кредитор має право вимагати від позичальника дострокового повернення суми кредиту в частині або в цілому, сплати відсотків за його користування та інших платежів, що належать до сплати за цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання позичальником будь-яких зобов'язань за цим договором або за договором іпотеки (п. 5.2.4).

Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснене іпотекодерджателем на підставі виконавчого напису нотаріуса або за рішенням суду (п. 4.2 договору іпотеки).

В п. 4.3 договору іпотеки сторони передбачили застереження щодо задоволення вимог іпотекодержателя, яке надає право іпотекодержателю звернути стягнення на предмет іпотеки, на підставі цього договору, шляхом продажу від свого імені предмета іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу в порядку, встановленому ст. 38 Закону України «Про іпотеку».

Згідно з п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що воно використовується як місце постійного проживання, загальна площа якого не перевищує 140 кв. м для квартири та 250 кв. м для житлового будинку.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

У рішенні Конституційного Суду України від 09 лютого 1999 року

№ 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів наголошується на тому, що до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Статтею 3 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року передбачено, що зазначений Закон набирає чинності з дня його опублікування та втрачає чинність з дня набрання чинності законом, який врегульовує питання особливостей погашення основної суми заборгованості, вираженої в іноземній валюті, порядок погашення (урахування) курсової різниці, що виникає в бухгалтерському та (або) податковому обліку кредиторів та позичальників, а також порядок списання пені та штрафів, які нараховуються (були нараховані) на таку основну суму заборгованості.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій не звільняє від виконання зобов'язання, а є відстроченням виконання певних обов'язків, відкладення певних дій на визначений чи невизначений період на підставі спеціального акта.

Встановлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року мораторій на стягнення нерухомого житлового майна громадян України, наданого як забезпечення зобов'язань за кредитами в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

З огляду на вищезазначене норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, який набрав чинності 07 червня 2014 року, тобто після ухвалення рішення суду першої інстанції, самі по собі не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Такого правового висновку дійшов і Верховний Суд України в постанові від 25 березня 2015 року в справі № 6-44цс15, який відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, посилаючись на те, що позичальником належним чином не виконуються умови кредитного договору, внаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 162 064,04 дол. США, що еквівалентно 1 905 095 грн 20 коп., дійшов обґрунтованого висновку про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення вказаної заборгованості.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 303, 316 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та ухвалюючи нове рішення, на вищевказані обставини справи, роз'яснення Конституційного Суду України та положення закону уваги не звернув, тому дійшов висновку про відмову в позові про звернення стягнення на предмет іпотеки з підстав, передбачених п. 1 ст. 1 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 03 червня 2014 року, з порушенням норм процесуального права.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Врахуванням наведене та те, що апеляційний суд помилково скасував правильне та законне рішення суду першої інстанції, оскаржуване рішення апеляційного суду підлягає скасуванню, а рішення суду першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст. ст. 336, 339, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

ухвалила:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Хмельницької області від 29 вересня 2014 року скасувати та залишити в силі рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 19 травня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук