Справа № 206/6352/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

24 вересня 2015 року Самарський районний суд м.Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Маймур Г.Я,

за участю секретаря Колісника В.Ю,

позивача ОСОБА_1І,

представника позивача ОСОБА_2О,

відповідачів ОСОБА_3П,

ОСОБА_4Ю,

представника відповідача ОСОБА_5

представника третьої особи ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду у м.Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та демонтаж незаконно встановленої конструкції, суд

В С Т А Н О В И В :

29 вересня 2014р. позивач звернулася до Самарського районного суду м.Дніпропетровська із позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської рад и, Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні та демонтаж незаконно встановленої конструкції.

Позивачем неодноразово було подано уточнені позовні заяви (т.3 а.с. 1-4).

При уточненні позовних вимог позивач вказала другим відповідачем ОСОБА_4.

КЖЕП "Лівобережжя" виключено із числа третіх осіб у звязку із банкрутством. У розгляді справи приймав участь представник КП "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради.

В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахуванням останньої уточненої позовної заяви, позивач посилалася на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Із листопада 2012р. її сусідкою із квартири №105 по вул.Ладозька в будинку№2-а в м.Дніпропетровську є ОСОБА_3П, власником якої на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2012р. являється ОСОБА_4

6.11.2012р. ОСОБА_3 звернулася до балансоутримувача квартири №105 КЖЕП «Лівобережжя» ДМР із проханням дозволити облаштувати вхід до квартири навісом.

Отримавши згоду, не узгодивши із усіма сусідами, а також із організаціями, що здійснюють контроль за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель, вона встановила навіс розмірами 4000х5000мм на металевих стойках з покрівлею з оцинкованих листів і площа під навісом використовується в якості стоянки для власного автомобіля, тобто за рахунок її безпеки влаштувала собі гараж.

Всі вікна її квартири №72 виходять у двір та знаходяться над влаштованим гаражем, що дає легкий доступ до її квартири стороннім особам, крім того, на цьому гаражі накопичується побутове сміття. Влітку оцинковані листи нагріваються, через що у її квартирі постійна задуха. З настанням осінньо-зимового сезону та постійних дощів і мокрого снігу в її квартирі на стінах зявилася пліснява.

Численні її звернення до відповідачів і до державних установ не допомогли усунути грубі порушення, оскільки кожна організація зазначала, що проблемні питання або не стосуються їх компетенції, або порушень не вбачали, або рекомендували вирішувати спір у судових органах. Між тим її права грубо порушуються і досі.

Єдине обґрунтування, яке фігурує у всіх відповідях наявність згоди балансоутримувача на облаштування входу над сходинками до квартири навісом, хоча фактично збудовано гараж розмірами 4000х5000мм. і використовується в якості стоянки для автомобіля.

На підставі викладеного позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні власністю квартирою №72 по вул. Ладозька в будинку №2-а в м.Дніпропетровську шляхом зобовязання ОСОБА_3П, ОСОБА_4 демонтувати незаконно встановлену конструкцію навіс-гараж, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ладозька, 2-а, вздовж квартири №105.

В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовних заявах.

Представник позивача пояснила, що відповідач не узгодила із відповідними органами встановлення конструкції, яка великих розмірів і викликає негативні наслідки для позивача та можливість проникнення сторонніх осіб до житла.

Позивач пояснила, що ця будівля мішає лише їй. На ній купа сміття та неможливо відкрити вікна. У квартирі є пліснява і до квартири можливий легкий доступ сторонніх осіб.

Відповідачі та представник відповідача ОСОБА_3 категорично заперечували проти позову, пояснюючи це тим, що ОСОБА_3 є інвалідом 2-ї групи опорно-рухового апарату. Пересувається вона на милицях та інвалідній колясці, у звязку з чим їй було видано дозвіл на обладнання окремого входу до будинку на її потреби та вона збудувала тимчасовий навіс, який було внесено до технічного паспорту квартири АДРЕСА_2. Була проведена експертиза технічного огляду на відповідність навісу квартири №105 в житловому будинку №2-а чинному законодавству, де зазначено, що реалізовані на будівлі конструктивні й архітектурно-планувальні рішення відповідають вимогам діючих нормативних документів. Окрім того, ОСОБА_3 захищає інтереси держави і являється параолімпійською чемпіонкою.

Відповідач ОСОБА_3 також пояснила, що спочатку позивачка погодилася на установку навісу, а через 2 місяці передумала і відмовилася від установки решіток на вікна. Навіс змонтовано правомірно. Окрім того, вона привела в порядок прилеглу до будинку територію, де було багато сміття і його не прибирали. Тепер там клумба, квіти і бетонна доріжка. Навіс їй дуже необхідний для збереження життя. Під"їзди жилих приміщень повинні бути обладнані спеціальними засобами для інвалідів на підставі ст.ст.4,30 Закону України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні". Вона сама змушена була обладнати навіс і ще необхідно обладнати пандус та балкон. Зведена конструкція не являється гаражем, адже ніхто нічого не будував.

Заперечуючи письмово та в судовому засіданні проти позову відповідач ОСОБА_4 пояснила, що 9-ти поверховий будинок, в якому на першому поверсі проживає вона із донькою не були обладнані ані пандусом ані навісом. Вона як власниця квартири не заперечувала проти обладнання її донькою, яка є інвалідом, над входом до квартири навісу і це не є порушенням чинного законодавства, а передбачено Законом України "Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні".

Представник третьої особи із Виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради в останнє судове засідання не з"явилася. А коли була присутня в судовому засіданні, то покладалася в рішенні спору на погляд суду.

Представник третьої особи Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Надав суду заперечення, в яких вказав, що позивач не навела ґрунтовні доводи, щодо порушення відповідачем її прав в користуванні майном. Приведені у позовній заяві доводи не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення позивачем норм права та до особистої оцінки фактичних обставин. У звязку з чим просив суд відмовити позивачу в задоволенні позову.

Представник третьої особи Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради надав суду заперечення, в яких просив, в задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі та вважав позов неправомірним і пояснив, що балансоутримувач надав згоду на встановлення конструкції. Окрім того, інвалідам необхідно сприяти в організації їх життя.

Вислухавши позивача, її представника, відповідачів та представника відповідача ОСОБА_3П, представників з боку третіх осіб, допитавши свідків ОСОБА_7 Б, ОСОБА_8 Т, ОСОБА_9 М, ОСОБА_10 В, ОСОБА_11 В, ОСОБА_12 В, ОСОБА_13 С, ОСОБА_14 Є, ОСОБА_15 І, ОСОБА_16 та дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні позовних вимог з наступних підстав.

ОСОБА_17 ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом із тим, в силу ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 проживає у ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.с.1 а.с.19-20).

В тому ж будинку по вул. Ладозькій №2-а у м.Дніпропетровську відповідач ОСОБА_4 є власником квартири № 105 на підставі договору купівлі-продажу від 16.10.2012р.(т.с.1 а.с.34-46, а.с.86).

За станом здоров'я, ОСОБА_3 з 19 років - інвалід 2 групи опорно-рухового апарату, пересувається на милицях та інвалідній колясці.

Відповідачі ОСОБА_4 та її донька ОСОБА_3 зареєстровані і проживають у квартирі № 105 на першому поверсі 9-ти поверхового будинку по вулиці Ладозька, №2-а в м. Дніпропетровську. Але вхід до квартири у них не через загальний під"їзд, а облаштовано окремо з протилежної сторони, де зроблено відповідачкою ОСОБА_3 і навіс(т.2 а.с.37, 43).

6.11.2012р. відповідач ОСОБА_3 звернулась до балансоутримувача квартири № 105 - КЖЕП «Лівобережжя» Дніпропетровської міської ради із проханням дозволити облаштувати вхід до квартири навісом, оскільки вона є інвалідом другої групи (т.с.1 а.с.6).

Керівництво КЖЕП «Лівобережжя» 21 листопада 2012р. надало дозвіл відповідачці та повідомило, що не заперечує проти встановлення навісу над входом в квартиру АДРЕСА_3 (т.с.1 а.с.28-30).

Відповідачка ОСОБА_3 отримала письмову згоду сусідів із квартир №73, 76, 80, 96 та усну домовленість ОСОБА_1 із квартири №72, щодо встановлення навісу, від якої остання в подальшому відмовилась (т.с.1 а.с.31-33).

Зазначений навіс було внесено до технічного паспорту квартири №105 за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Ладозька, 2-а за літ.Б як тимчасовий навіс (т.с.1 а.с.86-102).

16.05.2014р. експертом ОСОБА_14 інституту проектування та експертизи будівництва було складено звіт про проведення технічного огляду на відповідність навісу квартири №105 в житловому будинку №2-а за адресою: вул. Ладозька, м. Дніпропетровськ на державним стандартам, будівельним нормам і правилам. ОСОБА_17 висновку зазначеного звіту конструкції навісу квартири №105 у житловому будинку №2-а, за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Ладозька, при візуальному обстеженні мають необхідні запаси міцності й характеристики, що забезпечують твердість і просторову стійкість. Реалізовані на будівлі конструктивні й архітектурно-планувальні рішення відповідають вимогам діючих нормативних документів. ОСОБА_17 з нормативною класифікацією технічний стан конструкцій навісу належить до категорії К-1. Навісом не порушено умови проживання мешканців будинку вище розташованих поверхів (т.с.1 а.с.47-85).

Громадська організація інвалідів «Відродження» Індустріального району м.Дніпропетровська та відповідачка ОСОБА_3 звернулися із відповідними листами до міського голови м.Дніпропетровська ОСОБА_18 із проханням дозволити дублювання сходів пандусом під встановленим навісом та прибудування балкону до квартири із відповідним оформленням документів (т.с.1 а.с.106-114).

За результатами перевірок Держсільгоспінспекції України в Дніпропетровській області за №06.1/13-30/К-572 від 15.10.2014р. та Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Дніпропетровській області №К-996/06 від 13.10.2014р. фактів порушення відповідачкою ОСОБА_3 вимог земельного та містобудівного законодавства України не встановлено(т.с.1 а.с.119-122).

ОСОБА_17В. 2.2.-9 , 2.2.-15 , 2.2.-17: «Будівлі і споруди. Доступність будівель та споруд для мало мобільних груп населення» для інвалідів із квартир першого поверху багатоповерхових житлових будівель допускається передбачати додатковий вихід на приквартирну ділянку, слід передбачати пандуси та застосування обладнання, що відповідає потребам інвалідів.

Таким чином, суд вважає, що відповідач ОСОБА_3П, будуючи навіс біля своєї квартири діяла в межах чинного законодавства на підставі дозволу, а не всупереч ст.25Закону України "Про благоустрій населених пунктів" і не вбачає в її діях самовільного зайняття та використання земельної ділянки.

Звернувшись із даним позовом до суду позивач в якості доказів вказала заяву ОСОБА_3П, яка зверталася за узгодженнями, лист КЖЕП "Лівобережжя" про дозвіл, узгодження із сусідами, копію паспорту та її звернення із листами в різні інстанції, а також під час попереднього розгляду справи були вказані і свідки(т.1 а.с. 6-10). Вказаними документами лише спростовуються її позовні вимоги. Із матеріалів справи вбачається, що позивачка зверталася в усі інстанції, але її заяви не були задоволені.

Безпідставність позовних вимог видно і із показів свідків.

Із показань свідка ОСОБА_15 вбачається, що навіс із дозволу відповідних органів встановлював він. Зверталася до нього ОСОБА_3П, яка є інвалідом. Територія за будинком де проживає відповідачка була надто засмічена, пройти було неможливо. Вона все привела в порядок і запропонувала позивачці встановити решітки.

Свідок ОСОБА_16 підтвердила, що навіс там необхідний особливо ОСОБА_3П, яка рухається на колясці, оскільки зверху падала цегла та інші предмети. Раніше вона там проживала і збиралася встановлювати навіс.

Свідок ОСОБА_7 у судовому засіданні пояснила, що вона також як і позивачка проживає на другому поверсі. Відповідач прийшла до неї та попросила дозволу, щоб поставити навіс. Вона надала дозвіл, бо навіс їй не заважає. За будинком стало уютно: квіти та доріжка для всіх.

Із показів свідка ОСОБА_12 вбачається, що відповідач коли купила квартиру прибрала звалище сміття і встановлений нею навіс не ставить під загрозу квартиру позивача.

Свідок ОСОБА_11 у судовому засіданні пояснив, що в будинку над кожним під»їздом є навіс і це необхідно по техніці безпеки, але сміття також кидають. З появою навісу облаштованого ОСОБА_3 естетично стало краще.

У судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснила, що навіс їй не заважає і з його появою були покращені умови біля будинку, прибрано сміття та прокладено доріжку.

Із показів свідка ОСОБА_14 вбачається, що вона складала висновок, стосовно навісу. Встановлення навісу було необхідно для збереження життя відповідача, яка не може себе захистити від твердих предметів, які летять зверху. Вона вважає встановлення навісу є правомірним та відповідає нормам ДБН і не створює незручності позивачу. А пліснява у квартирі може появитись із інших причин.

Вказані вище спірні правовідносини між сторонами регулюються Конституцією України та Цивільним кодексом України.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

ОСОБА_17 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997р. № 475/97-ВР, а також Протоколу № 1 до неї передбачають право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватись своїм майном, не допускаючи позбавлення особи свого майна, крім як в інтересах суспільної необхідності й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.92 Конституції України правовий режим власності визначається виключно законами України, то інші нормативно-правові акти, які обмежують права власника і не мають ознак закону, не підлягають застосуванню.

За змістом ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання і проживання членів його сім'ї.

Статтями 317 та 319 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд.

У ст. 319 ЦК України вказано власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб, лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Однак, позивачем не надано суду належних доказів того, що відповідачі вчиняють дії, щодо її майна, які суперечать закону.

Із позовної заяви вбачається, що позивачка просить усунути перешкоди у користуванні квартирою №72 по вул.Ладозька, 2а у м.Дніпропетровську шляхом демонтажу навісу-гаражу.

Але ніяких доказів про те, що позивачка не може володіти, користуватися та розпоряджатися своєю квартирою на власний розсуд немає. Суд не вбачає перепон для її проживання у квартирі.

Ніякого гаража під вікнами відповідачка не будувала. Із цією обставиною позивач та її представник погодились в судовому засіданні. Є навіс не у дворі, а за будинком, який необхідний відповідачці ОСОБА_3 для збереження здоров"я.

Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або вимогою про вчинення певних дій для запобігання такого порушення.

Звернувшись із позовом до суду позивач послалася на ч.1 ст.16 та ч.1ст.319 ЦК України про право на звернення до суду та про те, що власник має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд.

Разом із тим, вона вказала про те, що на підставі ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Твердження позивача, стосовно належності навісу до самочинного будівництва, суд не може прийняти до уваги, оскільки згідно п. 3.2. Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001р. зведення навісів не належить до самочинного будівництва.

А відповідно до ст. 21 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» навіси належать до елементів благоустрою, улаштування яких не передбачає отримання в інспекції дозвільних документів і таким чином, не потребує здійснення заходів архітектурно-будівельного контролю.

В якості доказів позивач не долучила будь-яких конкретних документів та не було впевнених показів свідків.

Показання свідків ОСОБА_8Т, ОСОБА_19 та ОСОБА_9М, суд не приймає до уваги, оскільки вони не узгоджуються із матеріалами справи. Окрім того, свідок ОСОБА_10 - чоловік позивача і є заінтересованою особою.

Разом з тим, навіть свідки позивача не заперечували, що саме відповідач привела прилеглу до будинку територію у належний стан та вивезла сміття, після чого облаштувала клумбу із квітами, доріжку та навіс.

Встановлення відповідачем навісу не суперечить чинному законодавству та загальним принципам міжнародного права.

Суд вважає, що позивач не довела ті обставини, на які послалася та не надала суду належних і допустимих доказів.

Доказів про те, що відповідач ОСОБА_3 чинила перешкоди у здійснені права власності чи своїми діями спричинила будь-які пошкодження квартири позивача ОСОБА_1І, не встановлено.

Суд виїзджав на місце для огляду навісу, а також оглянув квартири позивача та відповідачів. При цьому встановлено, що відповідачі не чинять позивачу перепон у користуванні житлом. Ніякої плісняви та зміни мікроклімату у квартирі позивача не було виявлено. Випадків проникнення сторонніх осіб через навіс у квартиру позивача не встановлено.

Пояснення позивачки в судовому засіданні в обгрунтування своїх позовних вимог не знайшли свого підтвердження.

Допущені протиріччя у позовній заяві. Позивач просила усунути перешкоди у користуванні квартирою і демонтувати встановлену конструкцію, яка знаходиться на прилеглій до будинку території.

Повідомлення заступника голови районної у місті ради ОСОБА_1 про те, що будівництво навісу відповідачкою розпочато без узгодження із сусідами, суд не може прийняти до уваги, так як у матеріалах справи є письмове узгодження відповідачки із сусідами. Окрім того, облаштування спірного навісу по суті не є будівництво.

Статтею 212 ЦПК України, передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінюючи всі докази, які були досліджені судом під час розгляду справи в їх сукупності та розглядаючи позов в межах заявлених позовних вимог суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу у позові.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, оскільки в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 судом має бути відмовлено, судові витрати, понесені позивачем не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41 Конституції України, ст.ст. 13,16, 319, 321, 376, 382, 383, 391 ЦК України, ст.ст.4-8, 10, 11, 18, 57-61, 79, 88, 130, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

ОСОБА_1 у позові до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, треті особи: Виконавчий комітет Дніпропетровської міської ради, Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Дніпропетровській області та Комунальне підприємство «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради, про усунення перешкод у користуванні квартирою та демонтаж незаконно встановленої конструкції - відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення через Самарський районний суд м.Дніпропетровська в Апеляційний суд Дніпропетровської області.

С У Д Д Я ОСОБА_20