АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/9377/2015 Головуючий в суді 1 інстанції - Журибеда О.М.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 вересня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Басюк Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник», треті особи: Обслуговуючий кооператив «Багатоповерховий гараж «Аврора», Комунальне підприємство «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна», Державна реєстраційна служба України - про визнання права власності,

встановила:

У грудні 2014 року позивач ОСОБА_1. звернувся до суду з позовом до ТОВ «Будівельник» про визнання права власності на гаражний бокс.

У березні 2015 року ОСОБА_1. подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно ТОВ «Будівельник», зокрема на всі будівлі, що знаходяться на території багатоповерхового гаражу по АДРЕСА_1 та належать ТОВ «Будівельник».

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено частково.

До розгляду справи по суті накладено арешт на гаражний бокс НОМЕР_1 (номер НОМЕР_2 - згідно з новою нумерацією) на першому поверсі, з підвальним приміщенням та двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 (номер НОМЕР_4 - згідно з новою нумерацією) на другому поверсі з майстернею, багатоповерхового гаражу по АДРЕСА_1, що належать ТОВ «Будівельник».

Не погоджуючись з ухвалою, директор ТОВ «Будівельник» - ОСОБА_2. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на її незаконність та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Вказував, при винесені оскаржуваної ухвали суд не переконався в обґрунтованості позовних вимог ОСОБА_1 зокрема не надав оцінку тим обставинам, що відповідач ТОВ «Будівельник» є власником всього гаражного комплексу на підставі рішення Господарського суду Київської області від 24.01.2012 року. Отже, права та законні інтереси позивача порушено не було, оскільки реєстрація права власності на нежитлові будівлі по АДРЕСА_1 проведена за ТОВ «Будівельник» у чіткій відповідності до вимог чинного закону.

Вважає, що судом першої інстанції не надано оцінки доводам позивача щодо необхідності вжиття заходів забезпечення позову, не з'ясовано ймовірності та обґрунтованості припущень позивача щодо утруднення виконання або невиконання можливого рішення суду в разі невжиття таких заходів з урахуванням того, що позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду.

В судове засідання представник апелянта не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, тому колегією суддів визнано за можливе розглянути справу за його відсутності.

Представник позивача ОСОБА_1. - ОСОБА_3. та представник третьої особи Обслуговуючого кооперативу «Багатоповерховий гараж «Аврора» - ОСОБА_4. в судовому засіданні вважали доводи апеляційної скарги безпідставними та просили залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви ОСОБА_1 він просить:

- скасувати рішення комунального підприємства «Київське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна» від 01.08.2012 року про державну реєстрацію за ТОВ «Будівельник» нежитлових будівель по АДРЕСА_1

- визнати за ОСОБА_1. право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 ( № НОМЕР_2- за новою нумерацією) на першому поверсі, з підвальним приміщенням та на двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 ( № НОМЕР_4- за новою нумерацією) на другому поверсі з майстернею, що знаходяться у багатоповерховому гаражі по АДРЕСА_1

- зобов'язати Державну реєстраційну службу України після визнання за ОСОБА_1. права власності на вказані гаражні бокси здійснити реєстрацію права власності на це майно за позивачем.

Постановляючи оскаржувану ухвалу від 08 травня 2015 року, суд першої інстанції керувався положеннями ст. 151, 152, 153 ЦПК України та виходив з того, що предметом спору є право власності на гаражний бокс НОМЕР_1 ( № НОМЕР_2 - за новою нумерацією) на першому поверсі, з підвальним приміщенням та на двоповерховий гаражний бокс № НОМЕР_3 (№ НОМЕР_4- за новою нумерацією) на другому поверсі з майстернею, що знаходяться у багатоповерховому гаражі по АДРЕСА_1

Враховуючи зміст позовних вимог і ризики відчуження гаражних боксів НОМЕР_1( НОМЕР_2) та № НОМЕР_3 (НОМЕР_4) відповідачем третім особам, відповідність і співмірність забезпечення позову заявленим позовним вимогам, а також те, що незабезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд визнав заяву такою, що підлягає задоволенню в частині накладення арешту на зазначені гаражні бокси.

З даними висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується, оскільки вони відповідають обставинам справи та ґрунтуються на вимогах процесуального закону.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до ст. 152 ЦПК України, види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦК України позов дозволяється забезпечувати шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що забезпечення позову шляхом накладення арешту на гаражні бокси, право власності на які є предметом спору між сторонами, є співмірним із заявленими позовними вимогами. Оскільки майно може бути розтрачене чи відчужене до вирішення справи, що утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення, то судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ТОВ «Будівельник» зазначає, що товариство є власником всього гаражного комплексу на підставі рішення Господарського суду Київської області від 24 січня 2012 року по справі за позовом ФОП ОСОБА_5. до ТОВ «Будівельник» про визнання недійсним договору оренди та розірвання договору суборенди та за зустрічним позовом ТОВ «Будівельник» до ФОП ОСОБА_5. про визнання права власності.

Однак такі доводи апелянта не можуть бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на гаражні бокси НОМЕР_1( НОМЕР_2) та № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4), оскільки відповідно до вимог ст. 151-152 ЦПК України метою вжиття заходів забезпечення позову є запобігання утрудненню виконання рішення, тоді як майно, на яке накладено арешт у даній справі, є спірним.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову -- це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Оскільки спірне майно зареєстроване за відповідачем та може бути відчужене ним до вирішення справи, що утруднить чи зробить неможливим виконання судового рішення, то судом зроблено обґрунтований висновок про необхідність вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

З цих же підстав колегія суддів вважає такими, що не спростовують висновки суду в оскаржуваній ухвалі, доводи апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем не подано доказів на підтвердження наявності реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову ОСОБА_1.

Крім того, відповідно до п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції належним чином застосував норми ст. 151-153 ЦПК України, що регулюють питання вжиття заходів забезпечення позову, та врахував роз'яснення, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що ухвала суду постановлена з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, підстав для скасування ухвали не вбачається, тому апеляційну скаргу необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельник» - відхилити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 08 травня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: