Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до укладеного кредитного договору № PLG0GA00000489 від 5 червня 2007 року ОСОБА_2 отримала кредит у розмірі 16 тис. доларів США на термін до 5 червня 2017 року.

У зв'язку із неналежним виконанням позичальником своїх зобов'язань по поверненню кредитних коштів станом на 21 жовтня 2014 року виникла заборгованість у сумі 65 194,64 доларів США, що еквівалентно 844 270 грн 62 коп., та складається із заборгованості за кредитом - 15 432,41 доларів США, заборгованості по процентам за користування кредитом - 16 778,42 доларів США, комісії - 2 240 доларів США, пені - 27 620,92 доларів США, штрафу (фіксованої частини) - 19,31 доларів США, штрафу (процентної складової) - 3 103,59 доларів США.

Враховуючи викладені обставини, банк просив стягнути із ОСОБА_2 зазначену суму заборгованості.

Рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 11 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 29 жовтня 2015 року, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь банку заборгованість по кредитному договору № PLG0GA00000489 від 5 червня 2007 року у розмірі 33 628,7 доларів США, що за курсом 12,95 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 21 жовтня 2014 року складає 435 491 грн 67 коп.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати оскаржувані рішення в частині незадоволених позовних вимог та ухвалити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 254, 257, 261, 266, 267, 530, 549, 1049, 1050, 1054, 1055 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що позичальник належним чином не виконує своїх зобов'язань за кредитним договором, має прострочену заборгованість, яка підлягає стягненню на користь банку в межах строку позовної давності.

Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України ), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6-116цс13, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити публічному акціонерному товариству комерційному банку «ПриватБанк» у відкритті касаційного провадження в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель