Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання договору недійсним,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним вище позовом мотивуючи свої вимоги тим, що вона, ОСОБА_3, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 є співвласниками будинку АДРЕСА_1.

Вона володіє 20/100 частинами спірного домоволодіння, ОСОБА_3 на даний час володіє його 147/400 частинами, ОСОБА_4 до укладення договору дарування від 29 травня 2014 року на праві власності належало 49/200 частин будинку, ОСОБА_5 на даний час володіє 31/100 частинами спірного будинку.

29 травня 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір дарування 49/200 частин зазначеного будинку, за яким ОСОБА_4 подарував свою частину будинку ОСОБА_3

Відповідно до акту ЖЕК від 09 вересня 2013 року на території зазначеного домоволодіння виявлено невідповідність технічному паспорту, а саме: відсутня частина будинку «А-1» та «а-1» до фундаменту.

В акті також було зазначено, що дана частина будинку знесена без згоди представника співвласника ОСОБА_6

З вищенаведеного вбачається, що на момент посвідчення нотаріусом договору дарування ОСОБА_4 своїх 49/200 частин спірного будинку ОСОБА_3 цього нерухомого майна не існувало, воно було знесено ОСОБА_3 для нового будівництва.

Договір дарування є фіктивними, оскільки він укладений без наміру створити передбачені ним наслідки.

Враховуючи викладені обставини, позивачка просила визнати недійсним договір дарування 49/200 частин зазначеного будинку від 29 травня 2014 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Пятаковим С.А.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 28 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 215, 216, 229 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2011 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», оцінивши докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання оспорюваного правочину фіктивним.

Крім того, суди правильно зазначили, що самі учасники договору його не оспорювали, а ОСОБА_2 не довела порушення її прав вчиненням спірного правочину.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, орган опіки та піклування Деснянської районної у м. Києві державної адміністрації, про визнання договору недійсним.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель