У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 10 червня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 406 936 грн 60 коп. та 3654 грн судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року, рішення суду першої інстанції змінено.

Зменшено розмір стягнутої пені з 12135,33 доларів США, що еквівалентно 190 646 грн 03 коп. до 1 571 гривні. В зв'язку з чим загальною сумою заборгованості за кредитним договором, яка підлягає стягненню з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» є - 217 861 грн.57 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині зменшення суми пені, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Ухвалюючи частково позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, суди правильно виходили із того, що відповідачем було порушено зобов'язання за кредитним договором.

Разом з тим, змінюючи рішення суду першої інстанції в частині розміру пені, апеляційний суд виходив із вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Так в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем у березні 2008 року укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримала грошові кошти в сумі 10 090,47 доларів США.

В зв'язку з простроченням зобов'язання за вказаним кредитним договором, станом на грудень 2014 року утворилась заборгованість в розмірі 33961,47 доларів США, яка складається з: 8995,40 доларів США - заборгованості за кредитом, 3139,93 доларів США - заборгованості по відсоткам за користування кредитом, 596,26 доларів США - заборгованості по комісії за користування кредитом, 19597,51 доларів США - пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором, 15,93 доларів США - штрафу (фіксована частина), 1616,46 доларів США - штрафу (процентна складова).

З метою погашення кредитної заборгованості, відповідач у 2009 році добровільно передала предмет застави - автомобіль - позивачу для подальшої його реалізації і який весь час до моменту його реалізації перебував у позивача.

Продаж автомобіля вчинено за 3464,12 доларів США, у листопаді 2014 року.

Частиною 3 ст. 551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

У статті 616 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З наданого банком розрахунку заборгованості за кредитним договором вбачається, що заборгованість по пені в сумі 19597,51 доларів США утворилась за період з 25 червня 2008 року по 12 грудня 2014 року.

Вартість автомобіля, як предмету застави, складала 48850 грн, реалізація якого здійснена банком на підставі довіреності від 6 червня 2011 року, але поза межами строку її дії. Банком не доведено будь-яких дій направлених на реалізацію вказаного автомобіля протягом трьох років після передачі його позивачу, наявність перешкод з боку відповідача у його реалізації та інших пояснень тривалої бездіяльності банку в реалізації заставного майна переданого банку у рахунок заборгованості свідчить про те, що банк володіючи заставним майном не здійснював ніяких дій для його реалізації, що спричинило збільшення загальної заборгованості за кредитним договором.

Оскільки в діях позивача вбачаються ознаки недобросовісності, тому судом апеляційної інстанції при ухвалені рішення про зменшення розміру пені, правомірно застосовано ст. ст. 551, 616 ЦК України.

Під час вирішення спору судом правильно визначено характер спірних правовідносин, правильно визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 листопада 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк