Справа № 583/1226/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 жовтня 2015 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1, ОСОБА_2

до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, третя особа ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1

про визнання приватизації квартири незаконною та її скасування, визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло -

ВСТАНОВИВ:

20.04.2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області, про визнання приватизації квартири незаконною та її скасування, в якому просять визнати незаконною та скасувати приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведену на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5.

06.07.2015 року ОСОБА_1 звернулась в суд з заявою про збільшення позовних вимог, в якій просить визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивують тим, що квартира АДРЕСА_2 була надана для проживання ОСОБА_5 та членам його сімї: дружині ОСОБА_3, сину- Сталинському С.П., двом дочкам - ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Вони (позивачі) разом з іншими членами сімї вселились та стали постійно проживати у вказаній квартирі. В 1993 році у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, та теж став проживати у вказаній квартирі. Вони (позивачі) неодноразово виїзджали за кордон. 28.05.2011 року помер їх батько ОСОБА_5 Вони домовились разом з братом ОСОБА_4, що спадщину після смерті батька прийме один ОСОБА_4, а після цього вони між собою вирішать питання про розподіл спадщини. Однак після того, як ОСОБА_4 прийняв спадщину після смерті батька, між ними (позивачами) та відповідачем ОСОБА_4 виник спір з приводу спадкового майна. У грудні 2014 року вони (позивачки) дізнались про те, що квартира АДРЕСА_3 була 01.02.2001 року приватизована лише на двох осіб: на їх батьків ОСОБА_5 та ОСОБА_3, хоча на момент приватизації квартири вони (позивачки) проживали і були прописані у спірній квартирі, крім того, в даній квартирі був прописаний і неповнолітній син позивачки ОСОБА_6 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Тобто спірна квартира була приватизована без врахування права на приватизацію позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 та неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Наведене свідчить про незаконність проведення приватизації спірної квартири.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 та їх представник ОСОБА_7 не зявились, про час і місце судового розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, в письмовій заяві представник позивачів просить справу розглянути у його відсутності та відсутності позивачів, позовні вимоги підтримують, просять позов задоавольнити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що в 1989 році їх сімя, яка складалася з пяти осіб: вона, її чоловік ОСОБА_5, син ОСОБА_4 та дві дочки ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в порядку черги отримали ордер на квартиру АДРЕСА_4 та вселились і стали проживати в даній квартирі. У 1993 році у ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, який також став проживати в даній квартирі. Потім її дочки: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 поїхали за кордон, і на даний час вона (позивач) не може згадати, коли саме вони виписувались та знову прописувались у спірній квартирі, повертаючись в Україну. Питанням приватизації квартири АДРЕСА_5 займався її чоловік ОСОБА_5, який повідомив їй (позивачці) про те, що квартира була приватизована на двох осіб: на її чоловіка - ОСОБА_5 та на неї (ОСОБА_3С.). З моменту смерті ОСОБА_5 в спірній квартирі постійно проживає ОСОБА_1 разом зі соїм сином ОСОБА_4 Вважає, що орган приватизації при оформленні приватизації спірної квартири діяв згідно з вимогами закону, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_6.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що їх сімя, яка складалась з пяти осіб, отримала чотирикімнатну квартиру АДРЕСА_5 та стала проживати в даній квартирі. У 1993 році у його сесри ОСОБА_1 народився син ОСОБА_4 та також став проживати в даній квартрі. Потім його (відповідача) батьки приватизували дану квартиру. У 2001 році батьки подарували йому (відповідачу ОСОБА_4П.) 1/3 частину спірної квартири, так як йому (ОСОБА_4П.) це було портібно, щоб виїхати на роботу за кордон. 28.05.2011 року помер його батько ОСОБА_5 Він (ОСОБА_4П.) домовився зі своїми сестрами ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що він один прийме спадщину після смерті батька, а потім вони мирно поділять між собою спадкове майно. Він ОСОБА_4 подав заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини після смерті батька, а ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від спадщини, подавши про це заяви. Однак після цього між ним (ОСОБА_4П.) та його сестрами виник спір за спадкове майно. Вважає, що орган приватизації при оформленні приватизації спірної квартири діяв згідно з вимогами закону, а тому відсутні підстави для визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_6.

Представник відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачі пропустили строк звернення до суду з зазначеним позовом. Свідоцтво про право власності на квартиру по вул. Леніна. 4 кв.114 м. Охтирка, що посвідчує передачу даної квартири у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_3 та ОСОБА_5, було видане 01 лютого 2001 року. ОСОБА_5 помер 28.05 2011 року. Позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали до нотаріальної контори заяви про відмову від прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5, а значить вони були обізнані з тим, що спірна квартира була приватизована на двох осіб: ОСОБА_3 та ОСОБА_5 Однак протягом строку позовної давності позивачі не звернулись до суду з позовом про визнання приватизації незаконною, тобто пропустили строк позовної давності. Поважні причини для поновленя позивачам строку позовної давності відсутні. Крім того, зазначає, що рішення виконавчого комітеру Охтирської міської ради від 17.01.2001 року № 34 про передачу квартири АДРЕСА_7 в приватну спільну сумісну власність було прийнято на підставі заяви наймача квартири ОСОБА_5 про оформлення передачі квартири АДРЕСА_7 в приватну спільну сумісну власність, в якій вказано, що уповноваженими власниками квартири визначено двох осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, та на підставі довідки про склад сімї від 22.11.2000 року № 167, виданої ВЖРЕП № 2, згідно якої у квартирі АДРЕСА_3 мешкають і мають право на житло на момент введення в дію закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» дві особи: ОСОБА_3 та ОСОБА_5. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з кінця 1990 років перебували за кордоном. Однак до виконавчого комітету Охтирської міської ради позивачі з заявами про видачу їм охоронного свідоцтва (броні) не звертались, отже право на приватизацію за ними не збереглося. Отже, на момент приватизації в спірній квартирі були прописані та проживали двоє повнолітніх членів сімї: ОСОБА_5 та ОСОБА_3, а тому рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради від 17.01.2001 року про приватизацію спірної квартири та видане на його підставі свідоцтво про право власності на житло від 01.02.2001 року є законним, а позовні вимоги є безпідставними та не підлягають задоволенню.

Третя особа ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, в судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду справи повідомлений в установленому порядку, причин неявки суду не повідомив.

Заслухвши пояснення відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_3, представника відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради ОСОБА_8, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню, а позовні вимоги ОСОБА_2 необхідно залишити без задоволення, при цьому суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що 13.10.1989 року виконавчим комітетом Охтирської міської ради на підставі рішення виконкому від 12.10.1989 року ОСОБА_5 з сімєю у складі 5 чоловік: ОСОБА_5 Іванович- наймач, ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_4 син, було видано ордер на жиле приміщення - чотирикімнатну ізольовану квартиру АДРЕСА_3, що підтверджується копією ордеру № 470 від 13.10.1989 року.

Судом також встановлено, що сімя ОСОБА_4 у складі 5 чоловік: ОСОБА_5, ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_4 вселилась і стала проживати в спірній квартирі, що підтверджуєьбся поквартирною карткою на квартиру АДРЕСА_3 та не заперечується сторонами в судовому засіданні.

Встановлено, що 09.01.2001 року до виконавчого комітету Охтирської міської ради надійшла заява від наймача квартири АДРЕСА_8 ОСОБА_10 про оформлення передачі вказаної квартири в приватну спільну сумісну власність, уповноваженими власниками квартири визначено ОСОБА_5 та ОСОБА_3. Заява підписана двома особами: наймачем ОСОБА_5 та членом його сімї ОСОБА_3, їх підписи засвідчено начальником ВЖРЕП № 2.

До вказаної вище заяви додана довідка про склад сімї наймача від 22 листопада 2000року, видана ВЖРЕП № 2, відповідно до якої в квартирі за адресою АДРЕСА_9 проживають та мають право на житло на момент введення в дію закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» дві особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Рішенням виконавчого комітету Охтирської міської ради від 17.01.2001 року № 34 передано у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_11 кватиру АДРЕСА_5.

На підставі вказаного рішення було видано свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, яке посвдчує, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 та ОСОБА_3.

Встановлено, що відповідно до угоди від 05.03.2001 року, укладеної між ОСОБА_3 та ОСОБА_5, посвідченої приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_12, були визначені частки у квартрирі АДРЕСА_3 ОСОБА_5 та ОСОБА_3 по ? частці кожному.

Згідно договору від 06.03.2001 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_4, з іншого, посвідченого приватним нотаріусом Охтирського міського нотаріального округу ОСОБА_12, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 подарували, а ОСОБА_4 прийняв у дар 1/3 частку квартири АДРЕСА_5.

Встановлено, що 28.05.2011 року ОСОБА_13 помер, після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_4, що підтверджується спадковою справою № 305/2011 Охтирської міської нотаріальної контори. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відмовились від спадщини після смерті ОСОБА_5, що підтверджується їх заявами від 28.10.2011 року, поданими в Охтирську міську нотаріальну контору. ОСОБА_3 з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 до нотаріальної контори не зверталась, спадщини не прийняла.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (у редакції, чинній на час приватизації спірної квартири) приватизація державного житлового фонду це відчуження квартир (будинків), кімнат у квартирах та одноквартиних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін) державного житлового фонду на користь громадян України.

Згідно ч.1, 3, 5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року (в редакції, що діяла на момент передачі спірної кавртири у приватну власність) - приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Передача квартир (будинків) у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення.

Згідно ч.2 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Згідно ч.1 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - до членів сім'ї наймача включаються лише громадяни, які постійно проживають в квартирі (будинку) разом з наймачем або за якими зберігається право на житло.

Згідно ч. 5 ст.5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» - кожний громадянин України має право приватизувати займане ним житло безоплатно в межах номінальної вартості житлового чеку або з частковою доплатою один раз.

Таким чином, відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Згідно із ч. 3 ст. 9 ЖК України - ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у поєднанні з нормами ст. ст. 1, 6, 9, 61 ЖК України, ст. 29 ЦК України (ст. 17 ЦК УРСР) місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст. 64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Судом встановлено, що на час подачі ОСОБА_5 заяви про приватизацію, прийняття виконавчим комітетом Охтирської міської ради рішення про передачу у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_11 кватири АДРЕСА_5 та видачі ОСОБА_5 та ОСОБА_3 свідоцтва про право власності на квартиру у порядку приватизації, позивачка ОСОБА_1 постійно проживала в спірній квартирі та за законом мала право брати участь у її приватизації.

Право на житло у спірній квартирі у позивачки ОСОБА_1 виникло відповідно до ордеру № 470 від 13.10.1989 року на дану квартиру, виданого ОСОБА_5 з сімєю у складі 5 чоловік: ОСОБА_5 Іванович- наймач, ОСОБА_3 дружина, ОСОБА_1 дочка, ОСОБА_2 дочка, ОСОБА_4 син, на підставі якого позивачка ОСОБА_1 разом зі своєю сімєю вселилась у дане житлове приміщення.

Фактичне проживання позивачки ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_5 на час приватизації, а також та обставина, що це приміщення було постійним її місцем поживання, підтверджується поквартирною карткою на квартиру АДРЕСА_5, згідно якої на час проведення приватизації позивачка ОСОБА_1 була прописана у спірній квартирі. Крім того, у спірній квартирі з моменту свого народження проживав син позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, який проживав у даній квартирі і на момент її приватизації, що не заперечували в судовому засіданні відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 З закордонного паспорта позивачки ОСОБА_1 та поквартирної картки на квартиру АДРЕСА_5 також вбачається, що позивачка ОСОБА_1 неодноразово виїзджала за кордон та, повертаючись в Україну, реєструвала своє місце проживання саме в квартирі по вул. Леніна. 4 кв.114 м. Охтирка та продовжувала проживати в спірній квартирі. З показів відповідача ОСОБА_3 вбачається, що ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_5 продовжує проживати в спірній квартирі разом зі своїм сином ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, і проживає в цій квартирі і на даний час.

Доказів про те, що позивачку ОСОБА_1 було визнано такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою АДРЕСА_6, чи про те, що ОСОБА_1 втратила право користування спірним жилим приміщенням відповідно до ст. 107 ЖК України у зв'язку із вибуттям на постійне проживання до іншого житла, суду надано не було.

Таким чином, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 на момент приватизації фактично проживала у спірній квартирі, і дана квартира була постійним її місцем проживання, крім того, і на даний час позивачка ОСОБА_1 постійно проживає у ІНФОРМАЦІЯ_5 і це жиле приміщення є її постійним місцем проживання.

Факт реєстрації позивачки ОСОБА_1 з 03.10.2007 року за адресою с. Михайленкове вул. Берегова, 16 Охтирського району, здійсненої на підставі Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», не свідчить про її право на житло та факт проживання у даному будинку.

Відповідно до довідки АТ «Ощадбанк» від 28.09.2015 року № 904 ОСОБА_1 своє право на приватизацію державного житлового фонду не використовувала, приватизаційні сертифікати не отримувала.

Таким чином, судом встановлено, що приватизацію вказаної квартири проведено без урахування інтересів позивачки ОСОБА_1, яка на час приватизації постійно проживала у квартирі, чим порушено право позивачки ОСОБА_1 на приватизацію спірної квартири, а тому приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведену на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5, необхідно визнати незаконною, та визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Представник відповідача виконавчого комітету Охтирської міської ради посилалється на пропуск позивачами строку позовної даності.

В силу положень статті 257 ЦК України та частини першої статті 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Позивачка ОСОБА_1 в позовній заяві зазаначає, що питання приватизації спірної квартири виникло ще в 1997 році, коли її батько ОСОБА_5 почав збирати документи на приватизацію квартири. Нею (ОСОБА_1П.), а також всіма іншими членами її сімї: батьками- Сталинським П.І. та ОСОБА_3, сестрою - ОСОБА_2 та братом - ОСОБА_4 була підписана заява про передачу спірної квартири у спільну власність всіх членів сімї, в тому числі і неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 23, 24). У грудні 2014 року вона (ОСОБА_1П.) виявила, що квартира була приватизована на двох членів сімї: її батька ОСОБА_5 та матір - ОСОБА_3 Такі доводи позивачки про те, що про порушення свого права вона дізналась у грудні 2014 року, не були спростовані в ході розгляду справи.

Твердження представника відповідача ОСОБА_14 комітету Охтирської міської ради ОСОБА_8 про те, що про порушення свого права позивачка ОСОБА_1 дізналася у 2011 році, коли подавала заяву про відмову від спадщини після смерті її батька - ОСОБА_5, суд не бере до уваги, так як з матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_5 вбачається, що після його смерті спадщину прийняв його син ОСОБА_4, який отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок по вул. Чапаєва, 30 м. Охтирка; правовстановлюючий документ на спірну квартиру АДРЕСА_3 в матеріалах спадкової справи відсутній, свідоцтво про право на спадщину на вказану квартиру не видавалось.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведеної на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5, - необхідно залишити без задоволення, так як позивачко ОСОБА_2 та її представником в судовому асіданні не надано доказів на підтвердження наявності у позивачки ОСОБА_2 права на житло у спірній квартирі, доказів на підтвердження фактичного її проживання у квартирі на час приватизації, а також тих обставини, що це приміщення було постійним її місцем поживання.

В силу вимог ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно з п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат серед іншого належать витрати на правову допомогу.

Відповідно до ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Склад та розмір витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування по справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанції до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Згідно із Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - витрати на правову допомогу компенсуються за участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді. Витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

Як вбачається з матеріалів справи 20 квітня 2015 року між ОСОБА_1 та ПП ОСОБА_7, як суб'єктом господарської діяльності з надання послуг у сфері права - юридична консультація «Правова допомога», був укладений договір про надання правової допомоги. Відповідно до умов зазначеного договору, зокрема п. 22, вбачається, що сторони дійшли згоди про внесення оплати за правове супроводження по суті і межах даного договору в сумі 1500 грн. одноразового внеску. Оплата зазначеної суми підтверджується складеним між ОСОБА_1 та ОСОБА_7 відповідним актом виконаних робіт за договором про надання правової допомоги та квитанцією.

Матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_7 на користь ОСОБА_1 складались позовна заява, заява про збільшення позовних вимог та письмові клопотання, ОСОБА_7 надавав консультації та приймав участь у судових засіданнях 12.06.2015 р. з 13.20 год. по 13.48 год.; 06.07.2015 р. з 13.38 год. по 13.53 год.

Враховуючи складність справи, тривалість судових засідань, в яких надавав правову допомогу ОСОБА_1 ОСОБА_7, кількість часу, який необхідно для складання позовної заяви та підготовку клопотань, надання консультацій, суд вважає, що розмір витрат на правову допомогу в сумі 1500,00 грн. є обґрунтованим.

Враховуючи викладене, з ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 необхідно стягнути судові витрати в сумі 1743,60 грн., що складаються з витрат на правову допомогу в сумі 1500 грн. та судового збору в сумі 243,60 грн., по 581,20 грн. з кожного з відповідачів.

На підставі викладеного, ст. ст. 29 ЦК України, ст..17 ЦК УРСР, ст.. 1, 5, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19.06.1992 року, ст. 1, 6, 9, 61, 64 ЖК України, керуючись ст. ст. 10, 60, 79, 84, 88, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати приватизацію квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведену на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 01 лютого 2001 року, видане виконавчим комітетом Охтирської міської ради на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_3 на квартиру, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області про визнання незаконною та скасування приватизації квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, проведеної на підставі рішення виконавчого комітету Охтирської міської ради № 34 від 17.01.2001 року про передачу квартири, яка знаходиться за адресою АДРЕСА_1, у приватну спільну сумісну власність ОСОБА_5, - залишити без задоволення.

Стягнути з ОСОБА_3, ОСОБА_4, виконавчого комітету Охтирської міської ради Сумської області на користь ОСОБА_1 судові витрати по 581,20 грн. з кожного.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Н. Б. Плотникова