АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/490/1357/11 Справа № 22ц-5980/11,22ц-5967/11 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 червня 2015 року м. Дніпропетровськ

30 червня 2011 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - Петешенкової М.Ю.,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3

при секретарі: - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційними скаргами ОСОБА_5, ОСОБА_6 представника ОСОБА_7

на ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2011 року про забезпечення позову у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до філії Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою судді Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2011 року забезпечено позов за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до філії ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_7, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості, якою в межах заявлених позовних вимог у розмірі 2 330 588,27 грн. накладено арешт на все нерухоме майно та грошові кошти, що належать ОСОБА_7 та ОСОБА_5 В частині обмеження права виїзду за межі України - відмовлено / а.с. 28 /.

В апеляційних скаргах ОСОБА_5 та ОСОБА_6 представника ОСОБА_7 просять ухвалу суду в частині забезпечення позову скасувати, посилаючись на те, що ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права / а.с. 45, 46 /.

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду скасуванню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач звернувся до суду із заявою про вжиття заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що майно, належне відповідачам на праві власності може бути відчужене іншим особам і не вжиття заходів щодо забезпечення позову може призвести до ускладнення або зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення їх позову.

Згідно ст. 151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Пленум Верховного Суду України у пункті 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розяснив, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суддя має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особи відповідачів, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам.

Як вбачається з заяви про забезпечення позову і з оскаржуваної ухвали, вони складені без додержання вимог ЦПК, а саме не містять обґрунтування необхідності застосування видів забезпечення позову, в них не зазначено даних про наявність у відповідачів іншого рухомого та нерухомого майна, що належить на праві власності саме їм та його вартість, не вказані його родові ознаки, данні про наявність у відповідачів розрахункових рахунків з наявними на них грошовими коштами.

При вище вказаних недоліках, заява про забезпечення позову повинна була бути повернута заявникові на підставі ч.8 ст. 153 ЦПК України.

Постановляючи оскаржувану ухвалу суд вийшов за межі заяви про забезпечення позову наклавши арешт на грошові кошти, рухоме та нерухоме майно відповідачів, вказавши, що виконання його повинно бути проведено шляхом заборони укладати угоди стосовно цього майна, проведення його реєстрації та перереєстрації, здійснення відчуження, хоча по суті такі дії являються окремим способом забезпечення.

Окрім того, при вирішенні питання про забезпечення позову суд також, відповідно до вимог ч. 4 ст. 153 ЦПК України, обговорює можливість внесення позивачем застави, достатньої для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову, чого зроблено не було.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає за необхідне оскаржувану ухвалу, як постановлену з порушенням ст. ст. 151, 152 ЦПК України, скасувати та передати питання про забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 303,307,312 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_5, ОСОБА_6 представника ОСОБА_7 - задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 28 лютого 2011 року в частині забезпечення позову скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті ухвалу залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді