Дата документу 27.10.2015 Справа № 334/844/15-ц
Провадження № 2/334/904/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2015 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя в складі головуючого - судді Нікітенко Н.П.,при секретарі Лапіні О.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и в :

Позивач в особі Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» звернувся до суду з позовом до до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № ZPS0AR 10170251 на суму 302217,12 грн., вказавши в позові, що 03.10.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPS0AR 10170251 на суму 41026,50 грн.

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 41026.50 гри. на термін до 01.10.2010 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, порушивши таким чином умови договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 24.12.2014 року має заборгованість у розмірі 302217,12 грн., яка складається з: 35482,58 грн. - заборгованість за кредитом; 110039,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15018,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 141675,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором. Вказану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача у судовому порядку, оскільки добровільно відповідач відмовляється від сплати.

У судовому засіданні представник позивача, наполягаючи на обставинах, викладених у позовній заяві та з посиланням на норми закону, просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

Відповідач у судовому засіданні проти прозову заперечував, вважаючи його безпідставним та необґрунтованим. В обґрунтування своїх заперечень надав суду копію рішення Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 12.12.2011 року, за яким було задоволені вимоги банку та в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № ZPS0AR 10170251 звернуто стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль «ЗАЗ DAEWJJ», модель Т13110, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1. Крім того, відповідач надав суду акт прийому передачі даного транспортного засобу. Таким чином, транспортний засіб з 11.02.2009 року знаходиться на майданчику банку для його подальшого продажу для задоволення вимог кредитора.

З цих підстав, відповідач вважає, що вимога банку про стягнення боргу за кредитним договором № ZPS0AR 10170251 не відповідає нормам Закону, а тому не має бути задоволеним.

Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги позивача не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Законом припускається можливість застосування судової форми захисту цивільних справ та інтересів.

Відповідно до ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Виходячи зі змісту та розуміння цієї норми Закону слід розуміти, що при тому існувало порушення цього права. Представник позивача у судовому засіданні намагався довести суду, що саме діями відповідача було порушені його права та інтереси.

По встановленим ЦПК України нормам (ст.. 60 ЦПК України), кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.. 61 ЦПК України.

Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

У судовому засіданні доведено та підтверджено належними доказами, що, дійсно, 03.10.2005 року між ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № ZPS0AR 10170251 на суму 41026,50 грн.

Згідно договору ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» зобов'язався надати відповідачу кредит у розмірі 41026.50 гри. на термін до 01.10.2010 року, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.

Відповідно договору, погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.

Згідно договору у випадку порушення зобов'язань за кредитним договором, відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.

Позивач зобов'язання за даним договором виконав у повному обсязі, а саме: надав відповідачу кредит у розмірі, передбаченому умовами Кредитного договору.

Відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору, що має відображення у розрахунку заборгованості за договором, порушивши таким чином умови договору. У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором відповідач станом на 24.12.2014 року має заборгованість у розмірі 302217,12 грн., яка складається з: 35482,58 грн. - заборгованість за кредитом; 110039,93 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 15018,94 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 141675,67 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

У звязку з порушенням умов кредитного договору, банк звернувся до Ленінського районного суду з позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет застави, а саме: автомобіль ЗАЗ DAEWJJ, модель Т13110, рік випуску 2005, тип ТЗ легковий седан, реєстраційний номер НОМЕР_1.

Згідно рішенню Ленінського районного суду від 12.12.2011 року за аналогічним позовом вимоги банку задоволені у повному обсязі.

Таким чином, банк отримав право на задоволення своїх вимог як заставодержатель.

З огляду на викладене, суд вважає, що при зверненні до суду з відповідним позовом позивач припустився невірного способу захисту своїх прав, посилаючись на норми Цивільного кодексу України ( ст..526,527, 530), оскільки з цих підстав прийнято рішення суду, яке підлягає виконанню.

Довести суду обставини щодо неможливості виконання рішення суду від 12.12.2011 року представник позивача не зміг, а посилання представника позивача на той факт, що відповідач використовує предмет застави не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду, оскільки суду був наданий акт прийому передачі даного транспортного засобу, який свідчить що транспортний засіб з 11.02.2009 року знаходиться на майданчику банку для його подальшого продажу для задоволення вимог кредитора.

Відповідно до ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що заявлені банком позовні вимоги не ґрунтуються на законі, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10,11,58,60,61, 64, 212,213 ЦПК України, ст. 13, 14, 14,15,16 ЦК України суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Нікітенко Н. П.