Номер провадження 2/ 243/261/2015
Номер справи № 243/7422/14
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«05» січня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Хаустової Т.А.,

при секретарі - Нікіфоровій В.В.

за участю:

- позивача - ОСОБА_1

- представника позивача - ОСОБА_2

- представника відповідача - Губанова В.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні у залі суду № 19 м. Слов'янська цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальність «СЕВЕР- АВТО» про поновлення на посаді,-

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернувся до суду, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальність «СЕВЕР- АВТО» про поновлення на посаді, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що він був призначений на посаду директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВЕР-АВТО» згідно Рішення Учасників Товариства (Протокол зборів Учасників ТОВ «СЕВЕР-АВТО» №01/01-2014 від 02.01.2014) та Наказу №4/14-К від 03 січня 2014 року. 18 грудня 2014 р., коли вийшов на роботу, він дізнався про те, що з 17 грудня 2014р. директором на підприємстві призначений ОСОБА_3, про що також свідчать відомості, які містяться на сайті Державного підприємства Інформаційно-ресурсний центр.

При цьому до теперішнього часу він не був ознайомлений з наказом про звільнення з займаної посади, на загальних зборах, де було прийняте рішення учасників про його звільнення, він також присутній не був.

Таким чином, вважає його звільнення з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВЕР-АВТО» протиправним, таким, що порушує конституційні та трудові права громадянина, прийняте з порушенням порядку звільнення працівника, передбаченого діючим законодавством України.

Підстави звільнення директора чітко визначені статтями 40 та 41 Кодексу законів про працю України.

Так, статтею 40 Кодексу передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках:

1) змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників;

2) виявленої невідповідності працівника займаній посаді або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації або стану здоров'я, які перешкоджають продовженню даної роботи, а так само в разі відмови у наданні допуску до державної таємниці або скасування допуску до державної таємниці, якщо виконання покладених на нього обов'язків вимагає доступу до державної таємниці;

3) систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

4) прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин;

5) нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності;

6) поновлення на роботі працівника, який раніше виконував цю роботу;

7) появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

8) вчинення за місцем роботи розкрадання (в тому числі дрібного) майна власника, встановленого вироком суду, що набрав законної сили, чи постановою органу, до компетенції якого входить накладення адміністративного стягнення або застосування заходів громадського впливу;

10) призову або мобілізації власника - фізичної особи під час особливого періоду. Звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Статтею 41 Кодексу встановлені додаткові підстави для звільнення директора підприємства, а саме:

1) одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами; .

Г) винних дій керівника підприємства, установи, організації, внаслідок чого заробітна плата виплачувалася несвоєчасно або в розмірах, нижчих від установленого законом розміру мінімальної заробітної плати;

2) винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу;

3) вчинення працівником, який виконує виховні функції, аморального проступку, не сумісного з продовженням даної роботи;

4) перебування всупереч вимогам Закону України "Про засади запобігання і протидії корупції" у безпосередньому підпорядкуванні у близької особи;

5) припинення повноважень посадових осіб.

Власник або уповноважений ним орган з власної ініціативи зобов'язаний розірвати трудовий договір у разі повторного порушення посадовою особою вимог законодавства у сфері ліцензування та з питань видачі документів дозвільного характеру, передбачених статтями 166-10, 166-12 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Розірвання договору у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.

Розірвання договору у випадку, передбаченому пунктом 4 частини першої цієї статті, проводиться, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу.

Ним не порушувався жодний з вищенаведених пунктів Кодексу, а також на підприємстві не відбулося жодних подій, внаслідок яких мене могло бути звільнено з незалежних від мене обставин.

У відповідності до частини першої статті 47 Кодексу, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частиною другої цієї ж статті передбачено, що у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи.

До теперішнього часу ані трудової книжки, ані копії наказу йому видано не було. Більш того, з вищезазначеним наказом він не ознайомлений. З протоколом зборів учасників про зміну директора Товариства також ознайомлений не був.

Таким чином, звільнення його з посади директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВЕР-АВТО» відбулося з грубим порушенням трудового законодавства, а також його конституційних прав.

Так, статтею 43 Конституції України чітко визначене, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

У відповідності до частини 3 статі 232 Кодексу законів про працю України: «безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами: ... 3) керівника підприємства, установи, організації (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступників, головного бухгалтера підприємства, установи, організації, його заступників...».

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги, на обґрунтування яких послався на обставини, викладені у позовній заяві.

Просить суд поновити його на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВЕР-АВТО» з 17 грудня 2014 року.

Представник позивача - ОСОБА_2, який діє на підставі Довіреності від 25 грудня 2014 року ( а.с.23) підтримав позовні вимоги ОСОБА_1 та вказав, що є всі підстави для поновлення ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «Север-АВТО», оскільки його звільнення було проведено з порушенням трудового законодавства.

Просить суд поновити ОСОБА_1 на посаді директора Товариства з обмеженою відповідальністю «СЕВЕР-АВТО» з 17 грудня 2014 року.

Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи ( а.с.30) до судового засідання не з»явився, від них не надійшло повідомлення про причини неявки, не використали наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, представника позивача, представника відповідача вважає можливим провести розгляд справи без участі представника третьої особи - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області.

Представник відповідача - директор ТОВ «СЕВЕР - АВТО» Губанов В.О. ( а.с.31-32) в судовому засіданні не визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та вказав, що звільнення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «СЕВЕР - АВТО» було здійснено у відповідності до діючого законодавства, тобто рішенням загальних зборів учасників ТОВ «СЕВЕР-АВТО». Просить суд не поновляти ОСОБА_1 на посаді директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО».

Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з"ясувавши всі фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги, об"єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальність «СЕВЕР- АВТО» про поновлення на посаді не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави.

Також, у відповідності до положень статей 55, 124 Конституції України та статті ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север-Авто», оформлених Протоколом № 01/01-2014 від 02 січня 2014 року ( 2013 року) ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО» без укладення з ОСОБА_1 трудового договору ( контракту) з керівником ( а.с.9).

На підставі Наказу №4/14-к від 03 січня 2014 року ОСОБА_1 приступив до виконання обов»язків директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО» з 03 січня 2014 року ( а.с.8).

Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «СЕВЕР-АВТО» від 16 грудня 2014 року, оформлених Протоколом №09/12-1 від 16 грудня 2014 року ОСОБА_1 було звільнено з посади директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО». ( а.с.37).

Це рішення загальних зборів учасників ТОВ «СЕВЕР-АВТО» на час розгляду справи в суді є чинним, у встановленому законом порядку не скасовано і не визнано недійсним.

Вказані обставини в судовому засіданні сторонами не заперечувалися.

Будь-яких переконливих доказів, які б спростовували ці ствердження суду позивач та його представник до судового засідання не надали та на їх наявність не посилаються.

На підставі рішенням загальних зборів учасників ТОВ «СЕВЕР-АВТО» від 16 грудня 2014 року, оформлених Протоколом №09/12-1 від 16 грудня 2014 року було видано Наказ № 22/1-к від 17 грудня 2014 року про усунення ОСОБА_1 з посади директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО» ( а.с. 40).

Згідно зі Статутом ТОВ «СЕВЕР-АВТО» учасниками товариства є ТОВ «Донбасавто» і ТОВ «Аффіто - Стаб». Вищим органом управління товариства є загальні збори його учасників. Директор є виконавчим органом товариства, призначається зборами та здійснює поточне керівництво діяльністю товариства в межах компетенції, визначеної статутом товариства.

Збори учасників товариства від 16 грудня 2014 року проведено представниками учасників товариства - директорами ТОВ «Донбасавто» і ТОВ « Аффіто -Стаб», які наділені повноваженнями представляти згадані господарські товариства без довіреностей.

Вказані обставини в судовому засіданні позивачем та його представником належним чином не спростовані, доказів, які б спростовували ці ствердження вони суду не надали та на їх наявність не посилаються.

Згідно із частиною 1 статті 145 Цивільного кодексу України, частиною 1 статті 58 Закону України «Про господарські товариства» вищим органом товариства з обмеженою відповідальністю є збори учасників.

Відповідно до положень статті 145 Цивільного кодексу України, статті 59 Закону України «Про господарські товариства» до виключної компетенції зборів товариства з обмеженою відповідальністю належить, зокрема, внесення змін до статуту товариства; обрання та відкликання членів виконавчого органу товариства.

Питання, віднесені до виключної компетенції загальних зборів учасників товариства, не можуть бути передані ними для вирішення виконавчому органу товариства.

Як визначено частинами 2 та 3 статті 145 Цивільного кодексу України та статтею 62 Закону України «Про господарські товариства», у товаристві з обмеженою відповідальністю створюється виконавчий орган: колегіальний ( дирекція) або одноособовий ( директор), який здійснює поточне керівництво його діяльністю і є підзвітним загальним зборам його учасників. Компетенція виконавчого органу, порядок ухвалення ним рішень і порядок вчинення дій від імені товариства встановлюються Цивільним кодексом, іншим законом та статутом товариства. Дирекція ( директор) вирішує усі питання діяльності товариства, за винятком тих, що належать до виключної компетенції зборів учасників.

Відповідно до ч.3 ст. 99 ЦК України визначено, що члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов»язків, якщо в установчих документах не визначені підстави усунення членів виконавчого органу від виконання своїх обов»язків.

Також Рішенням Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України вирішено, що в аспекті конституційного звернення положення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV «члени виконавчого органу можуть бути у будь-який час усунені від виконання своїх обов»язків» слід розуміти як право компетентного ( уповноваженого) органу товариства у будь-який час і з будь-яких підстав усунути особу ( осіб) від виконання обов»язків члена ( членів) виконавчого органу за умови, якщо в установчих документах товариства не визначено таких підстав. Усунення члена виконавчого органу товариства від виконання своїх обов»язків, яке передбачене частиною третьою статті 99 Цивільного кодексу України, не є відстороненням працівника від роботи в розумінні статті 46 Кодексу Законів про працю України.

Даним Рішенням Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року визначено, що усунення членів виконавчого органу товариства від виконання обов»язків ( частина третя статті 99 Цивільного кодексу України) або відсторонення голови виконавчого органу товариства від виконання повноважень ( абзац перший частини другої статті 61 Закону України «Про акціонерні товариства») за своєю правовою природою, предметом регулювання правовідносин і правовими наслідками відрізняється від відсторонення працівника від роботи на підставі статті 46 Кодексу законів про працю України. Саме тому можливість уповноваженого органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання ним обов»язків міститься не в приписах Кодексу Законів про працю України, а у статті 99 Цивільного кодексу, тобто не є предметом регулювання нормами трудового права.

Реалізація учасниками товариства корпоративних прав на участь у його управлінні шляхом прийняття компетентним органом рішень про обрання ( призначення, усунення, відсторонення, відкликання членів виконавчого органу цього об»єднання стосується також наділення або позбавлення їх повноважень на управління товариством. Такі рішення уповноваженого на це органу мають розглядатися не в межах трудових, а корпоративних правовідносин, що виникають між товариством і особами, яким довірено повноваження з управління ним.

У зв»язку з цим «усунення» відповідно до частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України є дією уповноваженого органу товариства, спрямованою на унеможливлення здійснювати членом його виконавчого органу в межах корпоративних відносин з товариством повноважень у сфері управлінської діяльності. Необхідність такої норми зумовлено специфічним статусом члена виконавчого органу, який отримав від уповноваженого органу товариства право на управління. За природою корпоративних відносин учасникам товариства має бути надано можливість у будь-який час оперативно відреагувати на дії особи, яка здійснює представницькі функції зі шкодою для інтересів товариства, шляхом позбавлення її відповідних повноважень.

Зважаючи на це, зміст положень частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України треба розуміти, як право компетентного ( уповноваженого) органу товариства усунути члена виконавчого органу від виконання обов»язків, які він йому визначив, у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, але за умови, якщо в установчих документах товариства не були визначені підстави усунення.

В Статуті ТОВ «СЕВЕР-АВТО» не визначені підстави усунення члена виконавчого органу від виконання обов»язків, які йому визначені, тобто обмежень вищого органу товариства для усунення директора у будь-який час, на свій розсуд, з будь-яких підстав, об»єктивно не існує.

Вказані обставини в судовому засіданні позивачем та його представником належним чином не спростовані, доказів, які б спростовували ці ствердження вони суду не надали та на їх наявність не посилаються.

Згідно ч.2,3 ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

У відповідності до ст. 1 Кодексу законів про працю України « Кодекс законів про працю України регулює трудовівідносини всіх працівників…».

У відповідності до ч.1 ст. 21 КЗпП України «Трудовий договір - є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов»язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов»язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.»

У відповідності до ст.24 КЗпП трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу.

У відповідності до ст. 24-1 КЗпП у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Як встановлено в судовому засіданні, Рішенням загальних зборів учасників ТОВ «Север-Авто», оформлених Протоколом № 01/01-2014 від 02 січня 2014 року ОСОБА_1 було призначено на посаду директора ТОВ «СЕВЕР-АВТО» без укладення з ОСОБА_1 трудового договору ( контракту) з керівником ( а.с.9).

Тобто, як встановлено в судовому засіданні між позивачем та відповідачем - ТОВ «СЕВЕР-АВТО» ніколи не укладалось Трудового договору у відповідності до ст.ст. 21, 24 КЗпП України, та який би свідчив би про наявність між сторонами трудових відносин і тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальність «СЕВЕР- АВТО» про поновлення на посаді задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,11,15, 16, 60,212,213,214,215 ЦПК України, ст. ст. 1, 3,4,9, 21,24, 24-1, Кодексом Законів про працю України, Законом України «Про господарські товариства», Рішенням Конституційного Суду України від 12 січня 2010 року №1-рп/2010 у справі за конституційним зверненням Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародний фінансово-правовий консалтинг» про офіційне тлумачення частини третьої статті 99 Цивільного кодексу України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, з участю третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на стороні позивача - Реєстраційної служби Слов»янського міськрайонного управління юстиції Донецької області до Товариства з обмеженою відповідальність «СЕВЕР- АВТО» про поновлення на посаді відмовити у зв»язку з відсутністю підстав.

Рішення може бути оскаржено в судову палату по цивільним справам Апеляційного суду Запорізької області через Слов'янський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які брали участь у справі , але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення , протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення постановлено і підписано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

Головуючий:

Суддя Слов'янського

міськрайонного суду Т.А.Хаустова