02.07.2015 Московський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого Скотаря А.Ю.;
при секретарі Кречетовій М.А.;
у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Харкові розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, Харківська міська рада про визнання права власності, -
У 1986 році позивач визнаний основним наймачем вказаної квартири, а з 1988 року зареєстрований у ній. В 2015 році ОСОБА_1 здійснив реконструкцію квартири шляхом прибудови, чим покращив свої житлові умови. Реконструкція здійснена з дотриманням всіх технічних умов, за згодою з сусідами, на квартиру видано новий технічний паспорт з урахуванням прибудови.
На сьогоднішній день він продовжує проживати у вказаній квартирі, добросовісно, безперервно володіє та відкрито користується нею, доглядає та утримує квартиру, здійснюючи поточний та капітальний ремонт.
Посилаючись на тривалість володіння та користування спірною квартирою, позивач вважає себе добросовісним набувачем даного житла, і просить визнати за собою право власності на спірну квартиру.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності в якій наполіг на задоволенні позовних вимог, просить їх задовольнити та ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача.
Відповідач в судове засідання не зявився, про розгляд справи сповіщався належним чином, в тому числі шляхом оголошення у пресі, про причини неявки суду не повідомив, що дає змогу розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення.
Третя особа ОСОБА_3 також не зявилась до суду, що не є перешкодою для розгляду справи за її відсутності.
Представник Харківської міської ради в судове засідання не зявився, про розгляд справи був повідомлений належним чином, причини своєї неявки суду не повідомив, проте надіслав заперечення на позов, в яких послався на норми ч. 2 ст. 376 ЦК України, які регулюють питання самочинного будівництва, а також зазначив, що позивач достеменно знав і знає, що користується чужою власністю, отже не є добросовісним набувачем, що не дозволяє застосувати норми закону щодо набувальної давності.
В звязку з виїздом відповідача, позивач з 1986 року є основним наймачем квартири АДРЕСА_1, зареєстрований за вказаною адресою з 1988 року та мешкає разом з донькою і дружиною (а.с. 4, 6, 13).
Отже, ОСОБА_1 проживає в спірній квартирі як основний наймач щонайменше з 1988 року та здійснив її реконструкцію, в наслідок чого виготовлено новий технічний паспорт (а.с. 7, 8).
У відповідності до технічного висновку про стан будівельних конструкцій, можливість збереження та подальшої експлуатації самочинно реконструйованої квартири АДРЕСА_2, основні будівельні конструкції реконструйованого приміщення деформацій не мають, перебувають у задовільному технічному стані, відповідають існуючим архітектурним, будівельним, санітарним та пожежним нормам та придатні до експлуатації за призначенням (а.с. 9, 10).
Реконструкція зазначеної квартири здійснена за погодженням з сусідами в цілях поліпшення житлово-побутових умов позивача, отже не суперечить суспільним інтересам та не порушує чиїхось прав (а.с. 11, 12).
З погляду на вищевикладене суд вважає посилання третьої особи на порушення позивачем вимог ст.ст. 331, 376 ЦК України безпідставними, так як вказані норми регулюють питання самочинного будівництва та створення нових речей, тоді як в даному випадку йдеться про реконструкцію квартири, без створення нової речі. Виконання робіт з переобладнання та перепланування жилого приміщення, які не передбачають втручання в несучі конструкції, інженерні системи загального користування, не потребують отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення обєкта в експлуатацію не потребується, що передбачено ч. 1 ст. 100 ЖК України.
Згідно ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Отже, підставою для набуття права власності за набувальною давністю є перебування рухомої або нерухомої речі у володінні особи протягом певного часу.
Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.
З погляду на викладене володіння позивача спірною квартирою не можна вважати недобросовісним, так як останній не знав і не міг знати про відсутність в нього підстав для набуття права власності, а навпаки, передбачав наявність таких підстав.
Враховуючи положення ст.ст. 16, 344, 396 ЦК України до набуття права власності на майно за набувальною давністю особа, яка володіє майном, має право на захист свого володіння.
Згідно п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України правила ст. 344 ЦК про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Беручи до уваги, що діючий ЦК України набрав чинності з 01.01.2004, положення ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01.01.2001.
Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач є добросовісним набувачем, так як правомірно заволодів майном квартирою № 17 по вул. Тракторобудівників, 118-Б в м. Харкові і продовжує відкрито, безперервно володіти нею протягом більш ніж десять років.
Відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).
Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, крім іншого, визнання права.
З урахуванням вище викладеного, суд вважає обґрунтованою вимогу позивача щодо визнання за ним права власності на нерухоме майно.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328, 344, -
Позов задовольнити та визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, і.н. НОМЕР_1 в порядку набувальної давності право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 60,8 кв.м., житловою площею 27,90 кв.м.
Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем до Московського районного суду м. Харкова протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з моменту отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя . ОСОБА_4