14.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/3396/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/3396/15-ц
2/205/1787/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Г.Сковороди, 54-а.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю, посилаючись на те, що відповідач відсутній понад один рік за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Г.Сковороди, 54-а без поважних причин та не бере участі в утриманні вказаного будинку. Вважає, що за таких обставин реєстрація місця проживання відповідача у даному будинку є неправомірною та порушує право позивача користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки це право обтяжене фактом реєстрації в житлі відповідача та пов'язаними з цим формальностями.

Відповідач у судовому засіданні визнав, що останній раз відвідував вказаний будинок у 2013 році, проте просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що він є спадкоємцем іншого співвласника даного будинку ОСОБА_3, який помер 05.06.2008р.

Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Судом встановлено, що позивач є співвласником житлового будинку за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Г.Сковороди, 54-а, що підтверджується свідоцтвом про право особистої власності на житловий будинок від 20.06.1988р.

Іншим співвласником вказаного будинку був ОСОБА_3, який помер 05.06.2008р., що підтверджується вищевказаним свідоцтвом про право власності та свідоцтвом про смерть від 25.06.2008р., актовий запис №5180.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Відповідач, ОСОБА_2, є сином співвласника вказаного будинку ОСОБА_1, а відтак відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України має право користування вказаним житлом як член її сімї та зареєстрований за відповідною адресою, що підтверджується довідкою №2205 від 14.05.2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до довідки Центральненської сільської ради ОСОБА_2 з листопада 2011 року проживає без реєстрації за адресою АДРЕСА_1, що не заперечувалось відповідачем у судовому засіданні.

Як вбачається з пояснень відповідача, останній раз у спірному житловому будинку він зявлявся у 2013 році та з того часу не був там з огляду на неприязні стосунки його матері та дружини ОСОБА_4

Суд не бере до уваги посилання відповідача як на підставу для відмови у задоволенні позову на те, що він є спадкоємцем за законом після іншого співвласника спірного будинку ОСОБА_3, який помер 05.06.2008р., з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

За змістом ч. 3 ст. 3, ч. 1 ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації.

Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів прийняття ОСОБА_2 спадщини у встановленому порядку, а згідно з його поясненнями він не отримував свідоцтво про право на спадщину та не реєстрував право власності на успадковану частину спірного будинку, суд доходить до висновку про відсутність у відповідача на момент розгляду справи судом права власності на відповідну частину спірного житлового будинку, а відтак і права користування таким будинком з цих підстав.

Таким чином, оскільки відповідач не є співвласником спірного житлового будинку та не проживає у ньому понад один рік, суд доходить висновку що він втратив право користування ним, а право власності позивача у даній справі підлягає захисту, оскільки згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання.

За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

За таких обставин, реєстрація місця проживання відповідача за адресою знаходження будинку позивача є неправомірною та порушує право позивача користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, оскільки його права, як власника майна, обтяжені фактом реєстрації відповідача та пов'язаними з цим фактом формальностями і ускладненнями правового характеру. Окрім того, будинок позивача не є місцем дійсного проживання відповідача, що унеможливлює правомірність реєстрації місця проживання за адресою знаходження будинку.

Відповідно до ч. 1ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ч. 2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання таким, що втратив право користування, задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком за адресою м. Дніпропетровськ, вул. Г.Сковороди, 54-а.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5