У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючої судді Гордійчук С.О.,

суддів: Боймиструка С.В., Демянчук С.В.

секретар судового засідання: Коробчук А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року у справі за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про визнання кредитного договору недійсним,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Зупинено дію кредитного договору №7438010 від 10 червня 2011 року, укладеного між ОСОБА_2 та ПАТ КБ "ПриватБанк" в частині нарахування відсотків, штрафів, пені.

Заборонено ПАТ КБ "ПриватБанк" в односторонньому порядку здійснювати списання будь-яких коштів з карткового рахунку ОСОБА_2 №562328, на який нараховується заробітна плата.

В поданій на ухвалу суду апеляційній скарзі відповідач вказує на її незаконність, оскільки судом не враховано, що заявник не навів суду доказів про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Вважає, що суд забороняючи банку списувати кошти із карткового рахунку позивача без розгляду справи по суті наперед надав правову оцінку оскаржуваному кредитного договору, яким передбачена можливість проведення такого списання коштів банком в односторонньому порядку. Крім того, оскаржувана ухвала не містить обґрунтування причин у звязку з якими необхідно забезпечити позов.

Просить ухвалу скасувати та ухвалити нову про відмову в задоволенні заяви.

В запереченні на апеляційну скаргу ОСОБА_2 вказує, що ухваоа суду законна та обгрунтована.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення частково з таких підстав.

Задовольняючи заяву про забезпечення позову, судом першої інстанції виходив з того, що є підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у випадку задоволення позовних вимог може зробити неможливим виконання рішення суду.

Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. У заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими необхідно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності, інші відомості, потрібні для забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам, крім того, при встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована відповідно до закону як підприємець.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до положень ч.8 ст.153 ЦПК України суд, встановивши, що заяву про забезпечення позову подано без додержання вимог ст..151 цього Кодексу, повертає її заявнику, про що постановляє ухвалу.

Проте, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував.

Крім того, постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції не навів підстав, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду у майбутньому, не встановив відповідність вказаного виду забезпечення позову позовним вимогам.

За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду підлягає скасуванню з передачею до суду першої інстанції питання на новий розгляд .

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" задовольнити частково.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2015 року скасувати та передати питання щодо забезпечення позову на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала остаточна, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий : Судді: