Номер провадження: 22-ц/785/6558/15
Головуючий у першій інстанції Нікітіна С. Й.
Доповідач Гірняк Л. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого- Гірняк Л.А.

Суддів- Калараш А.А.,Заїкін А.П.

При секретарі - Решетник М.С.

Розглянула у відкритому судовому засіданні м. Одесі апеляційну скаргу ОСОБА_5 на рішення Приморського суду м. Одеси від 05 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5

- про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИЛА:

05.02.2013 року ОСОБА_6 звернулась до суду з вищезазначеними вимогами. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 04.07.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 був укладений договір позики відповідно до котрого її чоловік позичив 42 254 грн.25 коп., що еквівалентно 5300 доларів США на строк до 04 серпня 2011 року. 05 серпня 2011 року позикодавець помер. Посилаючись на те,що ОСОБА_8, за договором позики, своїх зобов'язань не виконала, просила суд стягнути на її користь 42 254 грн.25 коп. та 3 відсотки річних від простроченої суми позики, в порядку ст.625 ЦПК України, в розмірі 1 896 грн. 23 коп. Одночасно просила суд стягнути моральну шкоду в сумі 10 000 грн.

В ході розгляду справи позивачка збільшила позовні вимоги та просила суд стягнути на її користь 144997 грн. та 3% річних в сумі-15 815 грн., посилаючись на збільшення курсу долара США.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05.06.2015 року позов ОСОБА_6 - задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 1/2 суму боргу за договором позики, укладеному 04.07.2011 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, в розмірі 55676 грн. 50 коп., що еквівалентно 2650,00 доларів США по курсу НБУ на день ухвалення рішення (21,01 грн. за 1 долар США).У задоволенні решти позову - відмовлено.

В апеляцій скарзі ставиться питання про скасування рішення суду з закриттям провадження по справі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема посилається, що не індефіковано особу так як різні імена та на безгрошовість договору позики, оскільки вона виступала гарантом щодо повернення суми завдатку.

Колегія суддів заслухавши суддю-доповідача, яка доповіла зміст рішення, вислухавши пояснення сторін, що з'явились, перевіривши доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні проводитися перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за наступних підстав.

Задовольняючи вимоги щодо договору позики в сумі 55 676 грн. 50 коп . районний суд виходив з того, що сума позики являлась спільним майном подружжя на половину котрої має право позивач, котра складає еквівалент 2650 доларів США.

Проте повністю погодитись з таким судженням районного уду не можна з наступних підстав.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до договору позики від 04.07.2011 року ОСОБА_7, який був чоловіком ОСОБА_6, позичив ОСОБА_8 42254,25 грн., що еквівалентно 5300,00 доларів США по курсу НБУ станом на день укладання договору. Договір посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_9 Позика за домовленістю сторін була безпроцентною. ОСОБА_8, відповідно до договору, зобов'язалася повернути гроші не пізніше 04.08.2011 року.

Відповідно до п.9 вказаного договору, договір позики був здійснений за згодою ОСОБА_10, як дружини Позикодавця.( а.с.4( оборот)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Отже, досліджуючи нотаріально посвідчений договір позики, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що відповідачка несе зобов"язання щодо його виконання та на ній лежить зобов"язання повернути ? її частини, як майно подружжя, набуте в період шлюбу.

Судова колегія критично відноситься до пояснень відповідачки, що договір позики прикривав договір завдатку, за відсутності належних та допустимих доказів .

Посилання на безгрошовість договору позики спростовує п.1 договору позики за котрим передача грошових коштів здійснена до підписання цього договору.

Доводи заявника про невідповідність імені позивачки в договорі позики не є підставою для відмови в заявлених вимогах оскільки не спростовує того факту, що позивачка була дружиною ОСОБА_7 та кошти надані в борг були їх спільним майном .

Однак, відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Предметом договору позики у справі відповідно до п.1 є гривня в розмірі 42 254, 25 грн.1/2 котрої становить=21 127, 12 коп.

Виходячи з того, що районний суд помилково вважав суму позики в іноземній валюті, та безпідставно розрахував еквівалент до гривні, судова колегія у відповідності до вимог ст.309 ч.3 ЦПК України приходить до висновку, що рішення районного суду в частині визначення розміру позики підлягає зміні.

В силу ст.88 ЦПК України та з врахуванням того, що позивачка була звільнена від оплати судового збору, як інвалід 2-ї групи, судова колегія покладає ці витрати на ОСОБА_8, за подачу позовної заяви відповідно до встановленої ставки судового збору.

Керуючись ст.ст. 309 ч.1 п.3,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського суду м. Одеси від 05 червня 2015 року змінити.

Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 21 127 грн.12 коп.

Стягнути з ОСОБА_5 судовий збір на користь держави у розмірі 487грн.20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржена на протязі 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Голодуючий суддя - Л.А.Гірняк

Судді А.А.Калараш

А.П.Заїкін