УхвалА

іменем україни

17 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Гулька Б.І., Луспеника Д.Д., Хопти С.Ф.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суд Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 16 травня 2006 року між ним та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит на споживчі цілі у розмірі 8 828 грн 85 коп. строком на 42 місяці з відсотковою ставкою 2,09 % на місяць. Згідно з «Умовами надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт») боржник зобов'язався погашати кредит у період з 21 по 28 число кожного місяця у сумі 319 грн 53 коп., а у разі порушення вказаних умов передбачено збільшення відсоткової ставки до 6 % на місяць від суми залишку непогашеної заборгованості за кредитом. Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором позичальник не виконала, у зв'язку із чим у неї виникла заборгованість у розмірі 100 057 грн 35 коп., що включає в себе 8 828 грн 85 коп. - тіло кредиту; 34 047 грн 62 коп. - відсотки за користування кредитом; 51 940 грн 05 коп. - пеня; 500 грн - штраф (фіксована частина), 4 740 грн 83 коп - штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути на свою користь.

Справа розглядалася судами неодноразово.

Останнім рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суд Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, виконавши вимоги ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що банком не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли «Умови надання кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), у п. 5.5 яких передбачено збільшення строку позовної давності тривалістю 5 років. Відповідачка з ними при поданні заяви про отримання кредиту ознайомлена не була та їх не підписувала.

Доводи касаційної скарги про необхідність застосування ст. 207 ЦК України безпідставні, оскільки зазначена норма права вимагає, щоб правочин, у даному випадку збільшення позовної давності (ч. 1 ст. 259 ЦК України), був вчинений у письмовій формі та підписаний сторонами.

Зазначене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року та № 6-1926цс15 від 4 листопада 2015 року, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Отже, судові рішення є законними і обґрунтованими й підстав для їх скасування немає.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 24 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суд Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Б.І. Гулько

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта