У х в а л а

11 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Добробут» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 щодо скасування незаконно нарахованого боргу за комунальні послуги в розмірі 940 грн, перерахунку коштів та відшкодування моральної шкоди в розмірі 5 тис. грн відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_4 в дохід держави 243 грн 60 коп. судового збору.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2015 року скасовано у частині стягнення судового збору. В решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

17 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд вищезазначених судових рішень з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, а саме статті 526, частини першої статті 867 Цивільного кодексу України, частини четвертої статті 179, частин першої, другої, третьої, п'ятої статті 180 Господарського кодексу України, частини четвертої статті 19, пункту 5 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», частин першої, другої статті 15, частини п'ятої статті 26 Закону України «Про захист прав споживачів».

На обґрунтування підстави перегляду вказаних судових рішень, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року, рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2007 року, рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 листопада 2011 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) та постанову Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року, в яких, на його думку, по-іншому, ніж в оскаржуваних судових рішеннях, застосовано вказані норми матеріального права.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 4 вересня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, касаційний суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження, погодився з висновками судів про те, що нарахування плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території відповідачем здійснюється відповідно до чинних тарифів, затверджених міськрадою, позивач не довів заявлених вимог щодо безпідставності нарахування йому плати за послуги з утримання будинку та прибудинкової території в частині оспорюваної суми в розмірі 940 грн, а тому відсутні правові підстави для зобов'язання відповідача здійснити перерахунок коштів на особовому рахунку позивача зі скасуванням суми боргу, а також для відшкодування моральної шкоди.

Разом з тим в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 квітня 2011 року, наданій для порівняння, касаційний суд, залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, дійшов висновку про те, що відповідач довів обставини, на які він посилався, заперечуючи проти заявлених вимог про стягнення заборгованості за комунальні послуги, щодо видів надання вказаних послуг, а також щодо їх своєчасного надання та якості.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ з тотожними предметами спору, підставами позову та аналогічними обставинами й однаковим регулюванням норм матеріального права у спірних правовідносинах дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

Надані заявником рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 29 травня 2007 року, рішення Ленінського районного суду м. Донецька від 17 листопада 2011 року, рішення Апеляційного суду м. Києва від 20 травня 2014 року, узагальнення судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 рр.) та постанова Верховного Суду України від 30 жовтня 2013 року не можуть слугувати прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, оскільки вони не є судовими рішеннями в розумінні пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до комунального підприємства «Добробут» про зобов'язання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області від 8 травня 2015 року, рішення Апеляційного суду Хмельницької області від 25 червня 2015 року та ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 4 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді : Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін