Справа № 185/8631/14-ц
Провадження № 2/185/5851/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м.Павлоград Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Врони А.О., за участю секретаря Галенко Н.А., представника позивача ОСОБА_1, відповідача, представника відповідачів - ОСОБА_2, ОСОБА_3, представника третьої особи ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про звернення стягнення та виселення,-

В С Т А Н О В И В:

02 вересня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулось до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, в якому просить суд звернути стягнення на квартиру загальною площею 51.70 кв.м., житловою площею 34.50 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Кравченко, буд.12-а, кв.112,113, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DNQ0GA000O0151 від 20.07.2007 р.) з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ ПРИВАТБАНК всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідачів та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у квартирі розташованій за адресою: Дніпропетровська область, м.Павлоград, вул.Кравченко, буд.12-а, кв. 112,113.

Позов мотивовано тим, що згідно кредитного договору № DNQ0GA00000151 від 20.07.2007 року ОСОБА_5 отримала кредитні кошти в сумі 25000 грн. зі сплатою 14,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.07.2017 року. В забезпечення виконання зобовязання боржником за кредитним договором між позивачем та відповідачами було укладено договір іпотеки №DNQ0GA00000151 від 20.07.2007 року, предметом якого є квартира загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 34,50 кв.м., яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, 113. Зобовязання за кредитним договором відповідач ОСОБА_5 не виконала у звязку з чим станом на 21.07.2014 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 33584 грн. 98 коп., з якої 19266грн. 61 коп. заборгованість за кредитом, 9158 грн. 93 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 800 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 2522грн. 06 коп. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1587 грн. 38 коп. штраф (процентна складова). У звязку із вищезазначеним, позивач просить задовольнити позов.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позов в повному обсязі на підставі доводів позовної заяви.

Відповідач, представник відповідачів у судовому засіданні просили відмовити в задоволенні позовної вимоги щодо виселення відповідачів з квартири, при вирішенні вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу покладались на розсуд суду.

Представник органу опіки та піклування Павлоградської міської ради заперечила проти задоволення вимоги позивача про виселення з квартири на підставі ст.ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства».

Заслухавши представників сторін та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог частково виходячи з наступного.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що 20.07.2007 року між позивачем та відповідачем, ОСОБА_5, було укладено кредитний договір № DNQ0GA00000151, згідно з п.7.1 умов якого відповідачу було надано кредитні кошти у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 25000 грн. по 20.07.2017 року включно, на наступні цілі: капітальний ремонт, а також у розмірі 2530 грн. на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагорода за надання фінансового інструменту у розмірі 1,50% від суми виданого кредиту момент надання кредиту, щомісяця в період сплати у розмірі 0,20% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно п.3.11 даного Договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу з періодом сплати з 21 по 28 число кожного місяця.

Відповідно до п.п. 2.2.2, 2.2.3 Кредитного договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом, та винагороду згідно умов даного договору.

Згідно до п.4.1 Кредитного договору при порушенні позичальником зобовязання, передбачених п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні за кожний день прострочки.

Зобовязання за кредитним договором № DNQ0GA00000151 від 20.07.2007 року відповідач ОСОБА_5 не виконала, у звязку з чим станом на 23.12.2015 року за кредитним договором утворилась заборгованість у розмірі 38500 грн. 10 коп., яка складається з 17620 грн. 65 коп. заборгованість за кредитом, в тому числі прострочена заборгованість 10495 грн. 96 коп., 14008 грн. 70 коп. заборгованість по процентам за користування кредитом, 1700 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом, 5170грн. 75 коп. пеня.

Відповідно до ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірах та на умовах, установлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 ст.1048 ЦК).

Відповідно до ст.629 Цивільного кодексу України договір є обовязковим для виконання сторонами. Згідно з нормою ст.526 ЦК зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобовязання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст.611 ЦК). Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК). Одним з видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк. Якщо в зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено в ст.1050 ЦК. Якщо договором установлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього кодексу (ч.2 ст.1050 ЦК).

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором позивач та відповідачі, ОСОБА_5, ОСОБА_2 уклали договір іпотеки № DNQ0GA00000151, згідно з умовами якого останні надали в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру загальною площею 51,70 кв.м., житловою площею 34,50 кв.м., яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м. Павлоград, вул.Кравченко, буд.12-а, кв. 112,113. Майно належить відповідачам на праві власності на підставі Свідоцтва про право власності, виданого 24.10.2006 року Відділом по обліку та розподілу житлової площі на підставі розпорядження № 24502 від 24.10.2006 року та зареєстрований в КП Павлоградське МБТІ в реєстровій книзі №57 за №195, згідно витягу № 14917945 від 15.06.2007 року, реєстраційний номер по МБТІ - 19230487. Сторони визначили, що вартість предмета іпотеки складає 32000 грн. (п.33.4 договору іпотеки).

Згідно відомостей з Реєстру прав власності на нерухоме майно станом на 23.12.2015 року право власності на квартиру, яка розташована за адресою: Дніпропетровська обл., м.Павлоград, вул.Кравченко, буд.12-а, кв.112,113, зареєстровано на праві приватної спільної часткової власності за ОСОБА_5, ОСОБА_2.

Згідно довідки про реєстрацію та склад сімї від 07.11.2014 року, виданої комунальним підприємством КП Павлограджитлосервіс, відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС України в Дніпропетровській області, в квартирі № 112,113, яка знаходиться в будинку №12А по вул. Кравченко в м.Павлоград зареєстровано ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з 09.08.2002 року, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (донька), з 12.08.2004 року, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 (онук).

За змістом частини першої статті 575 ЦК України та статті 1 Закону України "Про іпотеку" іпотека як різновид застави, предметом якої є нерухоме майно, - це вид забезпечення виконання зобов'язання, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, передбаченому цим Законом.

Відповідно до статті 589 ЦК України, частини першої статті 33 Закону України "Про іпотеку" в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, установлених статтею 12 цього Закону.

Загальне правило про звернення стягнення на предмет застави (іпотеки) закріплене у статті 590 ЦК України й передбачає можливість такого звернення на підставі рішення суду в примусовому порядку, якщо інше не встановлено договором або законом.

Крім того, правове регулювання звернення стягнення на іпотечне майно передбачене Законом України "Про іпотеку".

Згідно із частиною третьою статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі рішення суду здійснюється відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку".

Відповідно п. 42 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів , що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року резолютивна частина рішення суду в разі задоволення позову про звернення стягнення на предмет застави/іпотеки має відповідати вимогам як ст. 39 Закону України «Про іпотеку», так і положенням п. 4 ч.1 ст. 215 ЦПК України. Зокрема, у ньому в обовязковому порядку має зазначатись: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; спосіб реалізації предмета іпотеки - шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу шляхом надання права іподекодержателю на продаж предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації ( при цьому суд може зазначити , що початкова ціна встановлюється на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій).

Згідно із частинами першою, другою статті 39 цього Закону в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою статті 40 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК УРСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.

Частина третя статті 109 цього Кодексу регулює порядок виселення громадян.

За змістом частини другої статті 40 Закону України "Про іпотеку" та частини третьої статті 109 ЖК УРСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до частини другої статті 109 ЖК УРСР громадянам, яких виселяють із жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинне бути зазначене в рішенні суду.

Таким чином, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою цього жилого приміщення.

Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що під час ухвалення судового рішення про виселення мешканців на підставі частини другої статті 39 Закону України "Про іпотеку" підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК УРСР.

Правова позиція з цього приводу викладена в постанові Верховного Суду від 2 вересня 2015 року у справі № 6-1049цс15.

Отже, за змістом цих норм особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення), що є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.

У даній справі в іпотеку передано квартиру, яка є власністю ОСОБА_5, ОСОБА_2 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 24.10.2006 року відділом по обліку та розподілу житлової площі на підставі розпорядження № 24502 від 24.10.2006 року, тобто придбана не за рахунок отриманих кредитних коштів, тому виселення відповідачів із зазначеної квартири без надання їм іншого постійного житла суперечить вказаним вище нормам закону.

Враховуючи те, що ОСОБА_5 не виконала взяті на себе зобовязання по сплаті заборгованості по кредитному договору, суд приходить до висновку про обґрунтованість та законність задоволення вимог позивача шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, проте в задоволенні вимоги позивача про виселення відповідачів з квартири без надання іншого житлового приміщення необхідно відмовити.

У відповідності до ч.1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212,214-215,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Павлоградської міської ради, про звернення стягнення та виселення задовольнити частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №DNQ0GA00000151 від 20.07.2007 року в розмірі 33584 (тридцять три тисячі пятсот вісімдесят чотири) грн. 98коп., яка складається з 19266 грн. 61 коп. заборгованість за кредитом, 9158 грн. 93коп. заборгованість зі сплати процентів за користування кредитом, 800 грн. заборгованість зі сплати комісії за користування кредитом, 2522 грн. 06 коп. пеня, 250 грн. штраф (фіксована частина), 1587 грн. 38 коп. штраф (процентна складова), звернути стягнення на квартиру, яка розташована за адресою: Дніпропетровська область, м. Павлоград, вул.Кравченко, буд.12-а, кв.112,113, шляхом продажу публічним акціонерним товариством комерційним банком Приватбанк з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стації оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

В задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у сумі 167 (сто шістдесят сім) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" судовий збір у сумі 167 (сто шістдесят сім) грн. 93 коп.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк, з дня його проголошення, апеляційної скарги.

Рішення в повному обсязі складено 28 грудня 2015 року.

Суддя А. О. Врона