Справа № 461/8087/15 Головуючий у 1 інстанції: Государський А.В. Провадження № 22-ц/783/5888/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ванівський О. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді - Ванівського О.М.

суддів: Богонюка М.Я., Шашкіної С.А.

при секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ «Ідея Банк» на ухвалу Галицького районного суду м.Львова від 20 липня 2015 року у справі за позовом ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія « Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави, стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваною ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2015 року позовну заяву ПАТ «Ідея Банк» до ОСОБА_2, ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» про звернення стягнення на предмет застави повернуто позивачу в частині вимог до фізичної особи ОСОБА_2, та відмовлено у відкритті провадження в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» та роз'яснено право звернутися до суду за місцем проживання відповідача, фізичної особи, за територіальною підсудністю, та до господарського суду в частині вимог до юридичної особи ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс».

В апеляційній скарзі зазначає, що дана ухвала є необґрунтованою, безпідставною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Суд, відмовляючи у відкритті провадження у справі, керувався тим, що між позивачем та ТОВ «Гарант Плюс» виникли відносини господарського характеру на підставі договору про надання фінансових послуг, але з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки предметом спору є позовні вимоги щодо повернення грошових коштів за договором кредиту за рахунок предмету забезпечення - заставного автомобіля, та за рахунок стягнення з поручителя грошових коштів. Вважає, що договір поруки відповідно до положень цивільного законодавства є видом забезпечення виконання зобов'язань та регулюється цивільним законодавством, а тому твердження суду першої інстанції, що між ПАТ «Ідея Банк» та ТОВ «Гарант Плюс» виникли господарські правовідносини на підставі договору поруки та те, що на підставі договору поруки між зазначеними сторонами виникли господарські правовідносини щодо надання фінансових послуг та мають розглядатися в порядку господарського судочинства - є хибними. Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою повернути справу до Галицького районного суду м. Львова для відкриття провадження та подальшого її розгляду.

Сторони в судове засідання не з'явились, тому судова колегія вважає за необхідне у відповідності з вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України проводити розгляд справи у їх відсутності, так як вони належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, та у відповідності до вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України розглядає справу без фіксування судового засідання технічними засобами.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Пунктом 4 частини 3 статті 121 ЦПК України визначено, що позовна заява повертається позивачеві, якщо справа не підсудна цьому суду.

Якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання до належного суду, про що постановляється ухвала (ст. 115 ЦПК).

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 122 ЦПК України, суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем заявлено позовні вимоги до відповідачів, які не пов`язані між собою і мають різний предмет та, відповідно, різні підстави для їх вирішення, оскільки вимога про звернення стягнення на предмет застави стосується лише відповідача ОСОБА_2 і виникає з правовідносин між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 на підставі укладених між ними 04.07.2012 року кредитного договору та договору застави транспортного засобу, а тому повинна розглядатись судом цивільної юрисдикції, виходячи із загального правила територіальної підсудності, - за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або перебування ОСОБА_2, а вимога про стягнення кредитних коштів за договором поруки, який був укладений між позивачем та відповідачем ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс» 04.07.2012 року, стосується лише поручителя, яким є юридична особа, і виникає із господарських правовідносин, а тому така вимога повинна розглядатись у порядку господарського судочинства.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають зазначеним вище нормам процесуального закону та правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах від 01.07.2015 року (Справи № 6-745цс/15, № 6-467цс/15).

Так, Верховний Суд України зазначив, що відповідно до статті 16 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з частиною другою статті 118 ЦПК України позивач має право об`єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов`язаних між собою.

Відповідно до роз`яснень, викладених в абзаці 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» (далі Постанова Пленуму Верховного Суду України № 2), вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами 1 і 2 статті 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або ГПК України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Абзацом 3 пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 роз`яснено, що вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об`єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов`язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об`єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства.

З урахуванням того, що суд першої інстанції правильно відмовив у відкритті провадження в частині вимог позивача до ТОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», оскільки такий позов підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, то решта вимог, які звернені і стосуються лише зобов`язань ОСОБА_2 , а саме: стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет застави, не можуть залишатись в провадженні Галицького районного суду м. Львова, оскільки за загальним правилом територіальної підсудності (ст. 109 ЦПК України), позов в цій частині позивач повинен подаватися до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування відповідача ОСОБА_2, яким є: АДРЕСА_1 і яке, як правильно визначив суд першої інстанції, не відноситься до територіальної підсудності Галицького районного суду м. Львова.

У зв`язку з наведеним, безпідставними є доводи апелянта про застосування судом при вирішенні питання про відкриття провадження у справі норми ч.1 ст. 113 ЦПК України щодо пред`явлення позову за місцем проживання або місцезнаходженням одного з відповідачів за вибором позивача, оскільки у відкритті провадження за вимогами позивача, пред`явленими до відповідача ТзОВ «Фінансова компанія «Гарант Плюс», місцезнаходженням якого є: м. Львів, вул. Валова, 11, - було відмовлено.

Таким чином, при вирішенні питання про відкриття провадження у даній справі районним судом не було порушено норм процесуального закону, які регулюють правила підсудності та підвідомчості справ, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст. 312, 313, п.4 ч.1 ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ «Ідея Банк» відхилити.

Ухвалу Галицького районного суду м. Львова від 20 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий О.М. Ванівський

Судді М.Я. Богонюк

С.А. Шашкіна