Справа № 202/5024/15-ц
24 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 предявив позовну заяву до ОСОБА_2 в якій просить суд ухвалити рішення, котрим визнати ОСОБА_2 , 22.02,1994 року народження таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - АДРЕСА_1.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначає, що 05 жовтня 2002 року між ним та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.
На момент реєстрації шлюбу ОСОБА_3 вже мала малолітнього сина від першого шлюбу - ОСОБА_2.
На час шлюбу з ОСОБА_3 він (ОСОБА_1Л.) проживав та був зареєстрований в кв. 74, по пр. Миру, буд. 4-а, в місті Дніпропетровську.
Зазначена квартира знаходилась згідно Розпорядженням Виконкому міської Ради народних депутатів міста Дніпропетровська від 16 липня 1998 року за № 3/1979 - 98 в його спільній сумісній власності з батьком ОСОБА_4
Право власності на квартиру було зареєстровано в КП «ДМБТІ» 16.07.1998 року.
3 їхньої з батьком згоди ОСОБА_3 була зареєстрована як член сімї в квартирі, а відповідач (син ОСОБА_3 від попереднього шлюбу) на той час був вписаний в особовий рахунок.
3 часом, коли відповідачу виповнилося 16 років, тобто з 22.02.2010 року ОСОБА_2 став мати постійну реєстрацію за вищезазначеною адресою.
17 вересня 2013 року його батько помер та він є його єдиним спадкоємцем. Відповідно вимогам ст. 1263 ЦК України він прийняв спадщину, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем, але свідоцтва про право на спадщину ще не отримував.
У звязку зі смертю батько виписаний з квартири.
В шлюбі, 14.02.2008 року, у нього та ОСОБА_5 народився син ОСОБА_6.
Таким чином, в даний час в квартирі зареєстровані: він, відповідач, третя особа, та вписаний в особовий рахунок - ОСОБА_6
Між ним та пасинком завжди були нормальні стосунки, він виховувався як дружиною так і ним.
З літа 2013 року відповідач став заводити розмови про те, що має намір жити окремо від них, вести доросле життя.
Дружина вважала це проявленням самостійності, дорослості, він заперечував, але до його думки ніхто не прислухався.
В кінці серпня 2013 року ОСОБА_2 забрав всі свої носильні речі, іншого його майна в квартирі не було і з 01.09.2013 року у добровільному порядку перестав проживати в квартирі.
За минулий час відповідач ніколи не приходив до них в гості.
ОСОБА_3 його мати з незрозумілих причин приховувала від нього його місце проживання.
Він неодноразово наполягав на тому, щоб вона пропонувала сину провадити оплату за комунальні послуги, або знятися з реєстрації, запросила сина до дому, щоб він зміг обговорити це питання.
ОСОБА_3 завжди відповідала що син вже дорослий і сам знає що робити.
Час показав, що відповідач втратив інтерес до помешкання, до нього як члена своєї сімї.
За минулий період часу відповідач ніколи не ставив питання про порушення його права на користування жилим приміщенням, що також підтверджує його небажання проживати за місцем реєстрації.
3 16 жовтня 2014 року ОСОБА_3 без будь яких пояснень залишила помешкання, забравши свої речі.
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13.01.2015 року шлюб між ними розірваний.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03.03.2015 року з ОСОБА_3 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 присуджені до стягнення аліменти, оскільки дитина проживає разом з ним.

Відповідач у добровільному порядку припинив користування жилим приміщенням, більш того маючи довгий час ключі ніколи не зявлявся.

Факт не проживання його в квартирі підтверджується актом від сусідів.

Ні з його боку, ні з боку 3-ї особи не було будь яких перешкод в проживанні та користуванні відповідачем квартирою.

У відповідача відсутні будь які поважні причини не користування житлом такий тривалий період часу.

Так як відповідач у добровільному порядку не знімається з реєстрації вважає необхідним просити суд визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням.

ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив предявлений позов задовольнити, не заперечував проти заочного розгляду справи, судове засідання просив проводити у його відсутності.

Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в т.ч. і через розміщення оголошення у пресі, про причини неявки суд не повідомив.

Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області повідомлявся належним чином про місце та час розгляду справи але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не сповістив.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не сповістила.

Відповідно до ст. 224 ЦПК України, зі згоди позивача, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у справі, приходить до наступного.

Спірна квартира № 74 по пр. Миру буд. №; 4-а в місті Дніпропетровську належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_4 згідно з свідоцтвом про право власності на житло від 16 липня 1998 року виданого виконкомом Дніпропетровської міської ради на підставі розпорядження від 16 липня 1998 року № 3/1979-98. Квартира набута позивачем та його батьком за наслідком її приватизації у порядку визначеному Законом.

Спірна квартира знаходиться на 9 поверсі 10 поверхового будинку і складається з 2 кімнат житловою площею 26,1 кв.м., а також кухні, ванної, вбиральні, коридору, вбудованих шаф. Квартира обладнана лоджією. Загальна площа квартири становить 49,6 кв.м.

05 жовтня 2002 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, під час якого у них народився син ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 13 січня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було розірвано. Після розірвання шлюбу син ОСОБА_6 залишився проживати із батьком (позивачем) за адресою спірної квартири.

Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 03 березня 2015 року на користь позивача з ОСОБА_3 були присуджені до стягнення аліменти на утримання сина ОСОБА_6.

ОСОБА_4 помер 17 вересня 2013 року в місті Дніпропетровську, та позивач, будучи єдиним спадкоємцем першої черги фактично прийняв спадщину, оскільки був зареєстрований та постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою житлової організації за місцем проживання, яка долучена до матеріалів справи у копії.

Окрім позивача, у спірній квартирі зареєстровані: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, колишня дружина позивача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та син останньої ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, який приходився позивачу пасинком.

Натомість, ОСОБА_2 у зазначеній квартирі фактично не мешкає з 01.09.2013 року, що підтверджується актом складеним мешканцями будинку № 4-а по пр. Миру м. Дніпропетровська ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Підписи мешканців засвідчені начальником житлової організації.

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, що передбачено ст. 391 ЦК України.

Статтею 321 ЦК України встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи бути обмеженим у його здійсненні.

Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач будучи зареєстрованим, фактично не проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5.

Фактично не проживаючи за зазначеною адресою відповідач, не будучи членом сім'ї позивача, створює йому умови, за яких він змушений сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі, що ускладнює його матеріальне становище, враховуючи, що з ним проживає та знаходиться на його утриманні малолітня дитина.

З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місяця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, що набрало законної сили про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги законні, обґрунтовані, тому підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.

Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

ОСОБА_2 визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 74 в будинку № 4-А по пр. Миру в місті Дніпропетровську, що є підставою для зняття його з реєстраціїмісяця проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Д.С. Шклярук