АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 542/1823/14-ц Номер провадження 22-ц/786/3957/15Головуючий у 1-й інстанції Гавриленко Т.Г. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Одринської Т.В.

Суддів: Карпушина Г.Л., Корнієнка В.І.

При секретарі: Коротун І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої орендної плати, -

В С Т А Н О В И Л А :

У жовтні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про стягнення невиплаченої орендної плати за 2013 рік в розмірі 8182,78 грн. з урахуванням суми пені за оренду земельної ділянки, посилаючись на те, що 01 березня 2009 року між ним та ПП ОСОБА_2 був укладений договір оренди земельної ділянки розміром 4,39 га, який був зареєстрований за № 9. Вимоги обґрунтовуються тим, що за 2013 рік орендну плату за користування його земельною ділянкою відповідач не сплачує, що є порушенням умов договору оренди земельної ділянки та положень норм земельного законодавства.

Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої орендної плати задоволено.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, заборгованість по орендній платі за землю в сумі 8182 (вісім тисяч сто вісімдесят дві) грн. 78 коп., з яких: невиплачена орендна плата становить 5303 грн. 16 коп.; пеня за прострочення виплати орендної плати становить 2879 грн. 62 коп.

Стягнуто з приватного підприємця ОСОБА_2, жителя ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1, на користь держави судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

З даним рішенням суду не погодився відповідач по справі - ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову. Вважає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що скарга підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим, укладеним на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює незалежність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно п.2 ч.1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове по суті позовних вимог.

Згідно п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що 01 березня 2009 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір оренди землі, який належить позивачу на праві приватної власності на підставі Державного акту про право власності на земельну ділянку ІІ-ПЛ № 0001460 від 03 вересня 2002 року. Строк оренди за договором становить 5 років. Вказаний договір 04.03.2009 року зареєстрований у Державному реєстрі земель за № 9 (а.с. 4-7).

За умовами даного договору (п. 9-11) орендна плата вноситься орендарем протягом серпня-грудня поточного року у розмірі не менше 1,7% відсотків оцінки земельної ділянки з урахуванням індексу інфляції. Згідно з п. 5 умов договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки позивача станом на момент укладання договору не визначена.

18.08.2014 року позивачу відділом Держземагентства у Новосанжарському районі Полтавської області видано довідку, що вартість земельної ділянки (паю) на території Малоперещепинської сільської ради з урахуванням коефіцієнта індексації 3,20 та застосуванням коефіцієнта 1,756 складає 113937,60 грн. (а.с. 10, 30).

Відповідно до відомостей по розрахунку з пайовиками за 2013 рік, 06 серпня 2013 року ПП ОСОБА_2 виплачено ОСОБА_3 орендну плату в сумі 1600 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою позивача, що є порушенням умов договору оренди земельної ділянки та положень норм земельного законодавства, тому з урахуванням того, що в силу ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд не може вийти за межі позовних вимог та прийшов до висновку, що стягненню підлягає розмір боргу та пені в сумі 8 182 грн. 78 коп.

Проте, з таким висновком місцевого суду, колегія суддів погодитись не може, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до положень ст. 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.

За приписами ч. 1 ст. 93 Земельного кодексу України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі», право оренди земельної ділянки це заснована на договорі строкове платне володіння та користування земельною ділянкою необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності та інших видів діяльності.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (далі Закону) в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є зокрема: строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві.

Згідно ст. 24 Закону, орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.

У разі невиконання зобовязань за договором оренди землі сторони несуть відповідальність згідно із законом та договором (ст. 36 Закону).

Згідно п.п.9-11 договору оренди землі, орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі не менше 1,7% від грошової оцінки земельної ділянки протягом серпня-грудня поточного року. Обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності здійснюється з урахуванням індексації.

Так, звертаючись до суду з даним позовом, позивачем ОСОБА_3 було надано розрахунок боргу невиплаченої орендної плати у розмірі 6,2% замість 1,7%, що є істотним порушенням умов укладеного між сторонами договору.

В той же час, судом не було встановлено, що по договору оренди від 01 березня 2009 року вносились зміни щодо розміру орендної плати.

Статею 654 Цивільного кодексу встановлено, що зміна або розірвання договору вчиняється в такій самій формі, що й договір, що змінюється або розривається, якщо інше не встановлено договором або законом чи не випливає із звичаїв ділового обороту.

В своєму розрахунку (а.с.135) позивач посилався на те, що на зборах орендодавців було домовлено про збільшення орендної плати до середньої орендної плати, які платять інші фермери, при цьому зазначив що в 2013 році іншими фермерами було виплачено:

- ТОВ АФ «Аршиця» - 6,8%;

- ТОВ Елеватор Чисто криниця 8%;

- СФГ ОСОБА_4 5%;

- ПСП Нагода 5%.

Внаслідок чого вважає, що ПП ОСОБА_2 повинен сплатити ОСОБА_3 орендну плату в розмірі 6, 2%.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач також зазначив, що дана домовленість була усна, інші зміни та домовленості в письмовому вигляді не укладалися.

Відповідач в судовому засіданні послався на те, що відповідно до умов договору позивачу все виплачено своєчасно, заборгованості по сплаті орендної плати немає.

Місцевий суд не перевірив належним чином доводи відповідача та розрахунок наданий позивачем, внаслідок чого прийшов до помилкового висновку про задоволення позовних вимог.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, тому є підстави для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_2 та скасування рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314,316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 жовтня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до приватного підприємця ОСОБА_2 про стягнення невиплаченої орендної плати відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий суддя : /підпис/ ОСОБА_1

Судді: /підпис/ ОСОБА_5 /підпис/ ОСОБА_6

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області _______________ ОСОБА_1

З оригіналом згідно: