АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/6582/14-ц Головуючий в першій
Провадження 22-ц/774/692/К/15 інстанції - ОСОБА_1
Категорія № 52( І ) Доповідач Ляховська І.Є.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Ляховської І.Є.

суддів - Барильської А.П., Братіщевої Л.А.,

при секретарі - Петренко К.І.,

за участю: позивача ОСОБА_2 та його представника

ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

Анатолійовича,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Ферреро Україна про поновлення на роботі та стягнення коштів за вимушений прогул ,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю Ферреро Україна (надалі ТОВ Ферреро Україна), в обґрунтування якого зазначив, що він з 15 серпня 2011 року по 28 серпня 2014 рік працював на підприємстві відповідача на посаді регіонального менеджера з продажу в регіоні м. Луганськ. Наказом № 24/л від 28 серпня 2014 року його звільнено з займаної посади за п.1 ст.40 КЗпП України. Вважає дане звільнення незаконним, тому просив суд скасувати наказ № 24/14-п від 28.08.2014 року, поновити його на роботі та стягнути з ТОВ «Ферреро Україна» заробітну плату за час вимушеного прогулу з 28.08.2014 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2015 року у задоволені позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового про задоволення заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на його думку, відповідачем не надано доказів на підтвердження законності звільнення позивача, не взято до уваги, що відповідач іншу роботу не пропонував, про вакансії не повідомляв, проте в період скорочення позивача на підприємство були прийняті інші працівники. Вважає, що відповідачем не надано доказів скорочення фонду заробітної плати, оскільки відповідно до виписки штатного розкладу від 01.09.2014 року кількість працівників та фонд заробітної плати збільшились, тобто фактично скорочення фонду заробітної плати не відбувалось, а навпаки, відбулось лише збільшення чисельності працівників.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, заперечень та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема такі питання 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані ( пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6 ) як розподілити між сторонами судові витрати.

Оскаржуване рішення відповідає зазначеним вимогам закону.

Матеріалами справи встановлено, що наказом № 36/11-к від 15.08.2011 року ОСОБА_2 прийнято на посаду регіонального менеджера з продажу регіону Луганськ ТОВ Ферреро Україна» .

Наказом № 24/14-к від 28.08.2014 року позивача звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволені позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивача було звільнено з роботи з дотриманням вимог закону, підстави для поновлення його на посаді відсутні.

З висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як розяснено в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, №9, розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, …скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджував ся він за 2 місяці про наступне вивільнення.

В усіх випадках звільнення за п.1 ст.40 КЗпП провадиться з наданням гарантій, пільг і компенсацій, передбачених главою III-А КЗпП.

Стаття 49-2 КЗпП України встановлює, що про наступне звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництв і праці, в тому числі ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, установи, організації, скороченням чисельності або штату працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Звільнення з зазначених підстав допускається, якщо неможливо перевести працівника за його згодою на іншу роботу (ч.2 ст.40 КЗпП України).

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

Відповідно до ч.1 ст. 235 КЗпП України у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_2 з 15 серпня 2011 року працював на посаді регіонального менеджера з продажу регіону Луганськ ТОВ «Ферреро Україна» (а.с.)

Згідно з наказом № 2/14-П від 17 червня 2014 року з метою підвищення ефективності господарської діяльності Компанії внесені зміни в організаційну структуру Компанії щодо територіального розподілу торгових регіонів та штату працівників Компанії, ліквідовано в структурі Компанії торговий регіон Луганськ (Луганська область) та проведено скорочення штату працівників Компанії в частині посади регіональний менеджер з продажу регіону Луганськ (а.с. 78).

Посада ОСОБА_2 виведена із штатного розкладу наказом №15/14-Ш від 17 червня 2014 року «Про внесення змін до штатного розкладу» (а.с. 160).

Того ж дня, 17 червня 2014 року ОСОБА_2 письмово попереджено про наступне звільнення (а.с. 79).

27 червня 2014 року позивач письмово повідомлений про відкриття вакансії (посади) Фахівця відділу торгового маркетингу, від якої ОСОБА_2 відмовився (а.с. 81).

07 липня 2014 року позивач письмово повідомлений про відкриття вакансії (посади) Директора з продажу, від якої ОСОБА_2 також відмовився (а.с. 91-92).

Наказом № 24/14-к від 28.08.2014 року позивача звільнено з посади за п. 1 ст. 40 КЗпП України у звязку зі скороченням штату.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дослідив надані сторонами докази та з'ясував, що у відповідача дійсно мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, скорочення штату працівників, а саме скорочення посади «регіональний менеджер з продажу регіону Луганськ», яку обіймав позивач, що підтверджується наявними у справі доказами щодо змін в організації виробництва і праці (наказами та штатними розкладами а.с. 87 101).

Також правильним є висновок суду про те, що відповідачем додержано норми законодавства, які регулюють вивільнення працівника.

Як встановлено судом, позивач попереджався за 2 місяці про наступне вивільнення. ОСОБА_2 не є членом профспілки, тому згода профспілкового комітету на його звільнення відповідачем не запрошувалась.

Питання щодо наявності у позивача переважного права на залишення на роботі відповідачем не вирішувалось, оскільки в регіоні Луганськ (Луганська область) існувала лише єдина посада «регіональний менеджер з продажу регіону Луганськ», яка і була скорочена.

ОСОБА_2 відмовився від переведення на іншу запропоновану йому роботу, а відповідач не мав інших вакансій на підприємстві.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для поновлення ОСОБА_2 на роботі.

Перевіривши доводи апеляційної скарги позивача, колегія суддів прийшла до висновку, що приймаючи рішення про розірвання трудового договору за п.1 ст.40 КЗпП України, адміністрація ТОВ «Ферреро Україна» не допустила порушень трудового законодавства і мала підстави для розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Доводи позивача про відсутність підстав для його звільнення у звязку з тим, що фактично скорочення штату не відбувалось, спростовуються дослідженими у встановленому порядку доказами: № 2/14-П від 17 червня 2014 року, наказом №15/14-Ш від 17 червня 2014 року (а.с. 78, 160).

Посилання ОСОБА_2 на те, що судом не взято до уваги, що відповідач іншу роботу не пропонував, про вакансії не повідомляв, спростовується письмовими повідомленнями від 27 червня 2014 року та 07 липня 2014 року про відкриття вакансій (посад) Фахівця відділу торгового маркетингу та Директора з продажу позивач, від яких ОСОБА_2 відмовився (а.с. 81, 91-92).

Відповідно до правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 1 липня 2015 року у справі № 6-491цс15, згідно з частинами першою та третьою статті 492 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у звязку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обовязок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника.

Власник вважається таким, що належно виконав вимоги частини другої статті 40, частини третьої статті 492 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При розгляді даної справи судом встановлено відсутність інших вакантних посад, які відповідали кваліфікації, освіті, досвіду роботи позивача.

Також не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що в період скорочення позивача на підприємство були прийняті інші працівники, зокрема ОСОБА_5

Як убачається із матеріалів справи, ОСОБА_5 прийнятий на посаду Менеджера з питань регіонального розвитку регіону Київ 2 з 06 червня 2014 року з випробувальним терміном 3 місяці згідно наказу №18/14-К від 06 червня 2014 року з оплатою праці згідно штатного розкладу (а.с. 77).

Така посада у штатному розгляді, затвердженому 02 червня 2014 року, була відсутня у відповідача (а.с. 96) та введена у штатний розклад з 06 червня 2014 року у звязку з виробничими потребами на підставі наказу №14/14-Ш (а.с. 161).

Згідно штатного розкладу, затвердженого 21 червня 2014 року посаду Менеджера з питань регіонального розвитку регіону Київ 2 займає ОСОБА_5 (98).

Не знайшли також свого підтвердження доводи позивача щодо наявності з 20 червня 2014 року вакантної посади Регіонального менеджеру з продажу регіону Захід 2, яку раніше обіймав ОСОБА_6

Як убачається із матеріалів справи, наказом №19/14-К від 19 червня 2014 року ОСОБА_6 звільнено з посади Регіонального менеджеру з продажу регіону Захід 2 20 червня 2014 року на підстав його заяви (а.с. 112, 113, 114).

Наказом №16/14-Ш від 20 червня 2014 року посада Регіонального менеджеру з продажу регіону Захід 2 виведена із штатного розкладу з 20 червня 2014 року (а.с. 115).

Посилання позивача в апеляційній скарзі на те, що відповідачем не надано доказів скорочення фонду заробітної плати, також не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки, як встановлено судом, звільнення позивача відбулось не через скорочення фонду заробітної плати, а через скорочення штату, а саме посади, яку обіймав позивач.

Оскільки скорочена посада Регіонального менеджера з продажу регіону Луганськ ТОВ «Ферреро Україна» була єдиною, доводи ОСОБА_2 щодо наявності у нього переважного права на залишення на роботі не можуть бути взятими до уваги.

Крім того, згідно розяснень, наданих в п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992 року, №9, судам слід мати на увазі, що при проведенні звільнення власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Якщо це право не використовувалось, суд не повинен обговорювати питання про доцільність такої перестановки (перегрупування).

Як убачається із обставин даної справи, відповідач при скороченні штату не проводив перестановку (перегрупування) працівників, тому й суд не може обговорювати це питання.

Посилання позивача на відсутність найменування посади Регіонального менеджера з продажу в Єдиному класифікаторі професій, затвердженому наказом Державного Комітету України з питань технічного регулювання та споживчої політики від 28.07.2010 року №237, також не можуть бути прийнятними, оскільки, відповідно до п. 1.3 зазначеного Класифікатора професій, він має рекомендаційний характер та не є вичерпним.

Згідно розділу 3 «Основні положення» Класифікатора професій на підприємствах, в установах та організаціях записи про роботу вносять в установленому порядку до трудових книжок працівників відповідно до професійних назв робіт, зазначених у додатках А і ОСОБА_7 назв, зазначених у додатках А і Б, можуть утворюватися похідні назви професій (професійних назв робіт, посад) доданням похідних слів (провідний, головний, молодший, змінний, гірничий, третій та ін.), наведених у додатку В.

Безпідставними є посилання ОСОБА_2 на невідповідність запису назви його посади, зробленої в його трудовій книжці, вимогам п. 2.14 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, оскільки назва посади внесена у трудову книжку у відповідності із наказом, виданим відповідачем, і ця назва відповідає штатному розкладу, затвердженому на підприємстві відповідача.

Доводи позивача щодо відповідності його посаді за ідентичністю функціональних обовязків професії №1474 Менеджер з питань регіонального розвитку, на якій у штатному розкладі відповідача було передбачено 7 посад, у звязку з чим ОСОБА_2 вважає, що відповідач був зобовязаний застосувати ст.. 42 КЗпП України, не можуть бути взятими до уваги, оскільки функціональні обовязки та вимоги, визначені для посад Регіонального менеджера з продажу регіону Луганськ та Менеджера з питань регіонального розвитку, не є тотожніми.

Таким чином, зважаючи на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 30 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: І.Є.Ляховська

Судді: А.П.Барильська

ОСОБА_8