У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.12.2015 Справа №607/710/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі головуючого судді Братасюка В.М., секретаря судового засідання О.І. Чичкевич,

скаржника ОСОБА_1, стягувача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні скаргу про визнання неправомірними дій виконавця другого відділу ДВС, скасування постанови про накладання арешту на майно та зобовязання виконавця зняти арешт з майна боржника ,-

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з скаргою, зазначивши субєктами, чиї дії оскаржуються, другий відділ ДВС ТМУЮ, старшого державного виконавця другого відділу ДВС ТМУЮ, про визнання неправомірними дій державного виконавця з приводу винесення постанови від 03.11.2015 року у виконавчому провадженні 49198393 про накладання арешту на все рухоме і нерухоме майно боржника та оголошення заборони його відчуження, скасування даної постанови та зняття арешту з майна боржника, накладеного 03.11.2015 року.

До участі у провадженні, судом в процесуальному статусі заінтересованої особи, залучено стягувача ОСОБА_2

В обґрунтування вимог скаржник зазначає, що станом на дату винесення спірної постанови існувала ухвала суду про арешт частини майна боржника в сумі достатній для покриття заявлених позовних вимог стягувача до боржника в розмірі 1 317 768, 91 гривен, а тому ухваленням спірної постанови державний виконавець безпідставно і невиправдано здійснив надмірне втручання у право власності боржника.

В судовому засіданні ОСОБА_1 скаргу підтримав та просить задовольнити з зазначених у змісті скарги підстав.

Представник ДВС та сторона стягувача проти задоволення скарги заперечили, зазначили, що державний виконавець діяв в межах закону, а саме ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», диспозиція якої надає виконавцю право у разі відкриття виконавчого провадження за заявою стягувача накладати арешт на майно боржника.

Розглянувши скаргу судом встановлено наступні обставини.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов'язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 2 Постанови за №6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» наголошує, що при розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суди повинні керуватися положеннями Конституції України, статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 4.XI.1950), статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК), законами України: від 23 лютого 2006 року № 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини",від 24 березня 1998 року № 202/98-ВР "Про державну виконавчу службу", від 21 квітня 1999 року № 606-XIV "Про виконавче провадження" (у редакції Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI, іншими нормативно-правовими актами, які регулюють примусове виконання судових рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини, тощо.

Відтак процесуальними нормами ЦПК щодо здійснення судового контролю є Розділ VІІ «Судовий контроль за виконанням судових рішень», тобто ст. 383-389.

Із змісту скарги вбачається, що на виконанні в Другому відділі ДВС Тернопільського міського управління юстиції знаходиться виконавчий документ виконавчий лист №607/710/15-ц від 18.06.015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 коштів в сумі 1 200 000 гривень, 114 114, 91 гривень 3% річних від простроченої суми та 3654 гривень сплаченого при зверненні до суду судового збору.

03.11.2015 року державним виконавцем Другого відділу ДВС ТМУЮ ОСОБА_3, відкрите виконавче провадження за даним виконавчим листом, з присвоєнням номера ВП 49198393 , про що винесено постанову від 03.11.2015 року.

Того ж дня 03.11.2015 року, за заявою стягувача, державним виконавцем другого відділу ДВС ТМУЮ винесено постанову у ВП 49198993 про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, за змістом якої вбачається накладання ДВС арешту на все рухоме й нерухоме майно боржника ОСОБА_1 та заборона йому здійснювати будь які дії щодо відчуження майна.

Судом також встановлено, що в ході судового розгляду позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, котрий розглядався Тернопільським міскрайонним судом Тернопільської області, за заявою позивача про забезпечення позову, ухвалою суду від 13.05.2015 року накладено арешт на належні ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровими номерами:

:01:001:0418, :01:001:0581, :01:001:0638,

:01:001:0622, :01:001:0631, :01:001:0635,

:01:001:0627, :01:001:0583, :01:001:0587,

:01:001:0585, :01:001:0586, :01:001:0588,

:01:001:0589, :01:001:0590, :01:001:0614,

:01:001:0618, :01:001:0617, :01:001:0616,

:01:001:0619, :01:001:0615, :01:001:0625,

:01:001:0633, :01:001:0628, :01:001:0630,

:01:001:0620, :01:001:0624, :01:001:0621,

:01:001:0632, :01:001:0609, :01:001:0623,

:01:001:0610, :01:001:0611, :01:001:0612,

:01:001:0613 , в межах заявленої суми позовних вимог 4 412 170, 30 гривень.

Надалі, 17 червня 2015 року, ухвалою апеляційного суду Тернопільської області, часткового задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_1, шляхом зміни ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову - апеляційним судом залишено під арештом належні ОСОБА_1 земельні ділянки за кадастровими номерами :01:001:0635, :01:001:0636, :01:001:0638 та :01:001:0634.

Виконавчий лист від 19.06.2015 року, на виконання ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 17.06.2015 року, скеровано на примусове виконання до районного відділу ДВС ТРУЮ, й державним виконавцем Харкавою Л.О. винесено відповідну постанову про арешт, що вбачається зі змісту Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за №125782530, сформованої Другим відділом ДВС ТМУЮ за параметрами пошуку боржника : ОСОБА_1 (в графі «Номер запису про обтяження: … Підстава виникнення обтяження» ).

Піставність залишення арешту виключно на зазначені земельні ділянки мотивовано апеляційним судом тією обставиною, що вартість даних земельних ділянок повністю покриває заявлені позовні вимоги на суму 4 412 170, 30 гривень, що не було враховано судом першої інстанції, а тому не було потреби накладати арешт на земельні ділянки ОСОБА_1 в кількості, що не відповідає та значно перевищує позовні вимоги ОСОБА_2

Окремо суд зауважує, що з наданих скаржником звітів про експертно грошову оцінку земельних ділянок :01:001:0635, :01:001:0636, :01:001:0638 та :01:001:0634, складеного ТОВ «АЛЬЯНС ОЦІНКА», вбачається, що станом на 19.11.2015 року, вартість даних арештованих земельних ділянок загалом складає 6 351 875 гривень.

Також судом встановлено, що 23.11.2015 року, за ухвалою ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.10.2015 року, виконавче провадження за №49198393, зупинене до закінчення касаційного розгляду скарги, про що винесено постанову державного виконавця.

В судовому засіданні державний виконавець Другого відділу ДВС ОСОБА_3 суду пояснив, що на звернення ОСОБА_1 про знаття арешту з усього нерухомого та рухомого майна, накладеного спірною постановою від 03.11.2015 року, ним було повідомлено про відсутність законних повноважень самого державного виконавця скасовувати ним винесено постанову.

З огляду на викладене суд приходить до наступних висновків.

Згідно ст.. 25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. ….За заявою стягувача державний виконавець одночасно з винесенням постанови про відкриття виконавчого провадження може накласти арешт на майно та кошти боржника, про що

виноситься відповідна постанова.

Разом з тим, стаття перша Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, наголошуючи на праві кожної людини мирно володіти своїм майном, передбачає право держави контролювати використання майна, відповідно до загальних інтересів, шляхом запровадження законів, які вона вважає необхідними для досягнення цієї мети. (Рішення ЄСПЛ у справі «Спорронг і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року).

При цьому втручання у право власності зі сторони державних органів є допустимим лише тоді, коли воно переслідує легітимну мету і має існувати розумне співвідношення маж засобами, що використовуються і поставленою метою. (Рішення ЄСПЛ «ОСОБА_4 проти Італії» від 28.07.1999року).

Відтак системний аналіз наданих сторонами доказів дозволяє суду зробити висновок, що державний виконавець, використовуючи надані державі дискреційні повноваження, вирішив заяву стягувача про накладання арешту на майно боржника, формально - виконавцем не порушено закону при винесенні постанови від 03.11.2015 року про накладання арешту на все рухоме й нерухоме майно боржника ОСОБА_1, адже диспозиція ст.. 25 ЗУ «Про виконавче провадження» надає таке повноваження державному виконавцю, однак, на думку суду, реалізація даного повноваження виконавця, в даному випадку, не може вважатися виправданою в контексті втручання в право власності боржника, зважаючи на зміст звітів про експертно грошову оцінку земельних ділянок :01:001:0635, :01:001:0636, :01:001:0638 та :01:001:0634, складеного ТОВ «АЛЬЯНС ОЦІНКА» станом на 19.11.2015 року, та зміст ухвали апеляційного суду Тернопільської області від 17.06.2015 року, якою враховано інтереси як боржника, так і стягувача, та визначено конкретне майно боржника, котре підлягає арешту з урахуванням принципу співмірності заявлених вимог стягувача.

При цьому суд наголошує, що за наявності повної свободи державного виконавця накладати арешт на майно боржника, відсутність спеціальної норми закону в національному законодавстві, яка не дозволяє за очевидної необхідності державному виконавцю скасувати накладений арешт на все майно боржника, не є виправданим і не має бути проблемою власника, щодо майна якого здійснене надмірне державне втручання, адже закон повинен бути якісним, тобто відповідати вимогам «доступності» і «передбачуваності» - «Норма не може розглядатися як «закон», якщо вона не сформульована з достатньою чіткістю, щоб громадянин міг регулювати свою поведінку. Громадянин повинен мати можливість за необхідності за належної правової допомоги передбачити, наскільки це розумно за конкретних обставин, наслідки, до яких може призвести певна дія» (Рішення ЄСПЛ «Толстой і Мілославскій проти Сполученого Королівства»). Ці наслідки не неповинні бути «передбачуваними» з абсолютною точністю: досвід показує, що це недосяжно. Знову ж, тоді як певність є дуже бажаною, вона може призвести до надмірної закостенілості, а закон повинен пристосовуватись до обставин, що змінюються» (Рішення ЄСПЛ у справі «ОСОБА_5 проти Сполученого Королівства» від 26.04.1979 року).

Враховуючи наведене суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення шляхом скасування постанови старшого державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2015 року у ВП №49198393, якою накладено арешт і заборону відчуження на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 (м. Тернопіль вул. Галицька 35/10), водночас суд зазначає, що скасування постанови зумовлює припинення арештів та обтяжень накладених згідно саме даної постанови, та є достатнім способом захист прав скаржника, і не потребує додаткового зобовязання судом державного виконавця вчиняти будь які додаткові дії, повязані з скасуванням арешту та накладених обмежень.

Керуючись ст. 383 389 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд ,-

у х в а л и в :

Скаргу задовольнити частково.

Скасувати постанову старшого державного виконавця Другого відділу ДВС Тернопільського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 03.11.2015 року у ВП №49198393, якою накладено арешт і заборону відчуження на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_1 (м. Тернопіль вул. Галицька 35/10).

В задоволенні решти вимог відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення .

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Головуючий В.М. Братасюк