Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

11 вересня 2015 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Бондаренко Н. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, 3-я особа: Білоцерківський міський сектор Державної міграційної служби України у Київській області, про визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1, в її квартирі зареєстровані відповідачі, які тривалий час за вказаною адресою не проживають, реєстрація відповідачів створює позивачу перешкоди щодо користування та розпорядження належним їй майном, вона не має змоги оформити житлову субсидію, а тому позивач просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1 , та зняти їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою.

В судовому засіданні позивач уточнила позовні вимоги і просила суд визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відповідачі до суду не з'явилися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином шляхом опублікування оголошення про виклик їх до суду в газеті «ЧАС Київщини» за 04.09.2015 року, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без їхньої участі до суду не надходило, а тому за згодою позивача суд вважає за можливе на підставі ст.ст.224-226 ЦПК України провести заочний розгляд даної справи.

Представник 3-ї особи до суду також не з'явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, покази свідка, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Так, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.1993 року позивач набула права власності на 1/4 частину жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд по АДРЕСА_1 після смерті її батька ОСОБА_4, що стверджується копією цього свідоцтва, оформленого державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори Київської області, зареєстрованого в реєстрі за № 3-918.

На свідоцтві про право на спадщину за законом є реєстраційний напис Білоцерківського МБТІ від 02.04.1993 року про реєстрацію за позивачкою права власності на 1/4 частину вказаного будинку /реєстрова книга № 42, реєстр № 4239/.

В судовому засіданні також встановлено, що в квартирі АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1, зареєстровані з 2008 року відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3, що слідує з довідки Комунального підприємства Білоцерківської міської ради ЖЕК № 1 від 20.07.2015 року № 3249.

З пояснень позивача слідує, що відповідачі за вказаною вище адресою не проживають з 2008 року, жодної участі в утриманні квартири відповідачі не приймають, їхня реєстрація у вказаному вище житловому приміщення створює для позивача перешкоди щодо розпорядження та користування належним їй житлом.

Наведені обставини підтвердила в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка проживає АДРЕСА_2, давно знає позивачку, спілкується з нею.

За відомостями адресно-довідкового підрозділу УДМС України в Київській області, відповідачі значаться зареєстрованими АДРЕСА_1.

За ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.

Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Відповідно до приписів ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Отже, з припиненням права власності на майно власник втрачає права володіння, користування та розпоряджання цим майном.

За ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільних прав та інтересів визначено у ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Зокрема, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Водночас, відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Таким чином, як убачається із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою; оголошення фізичної особи померлою.

Отже, виходячи з того, що вказаний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням.

Як встановлено судом, відповідачі тривалий час з 2008 року не проживають АДРЕСА_1, але вони залишаються зареєстрованими по даний час за цією адресою, добровільно з реєстрації не знялися, їхня реєстрація створює перешкоди для позивача, як власника майна, у користуванні та розпорядженні цим майном, а тому суд вважає за можливе усунути для позивача перешкоди шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним житловим приміщенням.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст.16, 317, 319, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ОСОБА_3 такими, що втратили право на користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення воно може бути оскаржене в апеляційному порядку.

Суддя А. М. Дмитренко