УХВАЛА

24 грудня 2015 року суддя Солом`янського районного суду м. Києва Кицюк В.С., розглянувши заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до Приватного акціонерного товариства «ЕНЗИМ», третя особа Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про поновлення на роботі, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2015 позивач звернувся до суду із вищезазначеним позовом.

Відповідно до автоматичного розподілу справ між суддями 09.12.2015 відбулося визначення судді з розгляду даної справи та в цей же день матеріали позову передані головуючому у справі.

Як вбачається з позову, відповідач знаходиться в Вінницькій області, відтак для перевірки підсудності справи Солом`янському районному суду м. Києва, судом 24.12.2015 було отримано відповідь із ГУ ДМС України в м. Києві щодо зареєстрованого місця проживання позивача в Солом`янському районі м. Києва.

Проте, вирішуючи питання про можливість відкриття провадження у справі, суд приходить до висновку, що позов слід залишити без руху, зважаючи на наступне.

Так, відповідно до ст.15 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Так, позивач наполягає на тому, що між сторонами існують трудові відносини, і саме необхідність захисту своїх прав, передбачених Конституцією України та КЗпПУ, він звернувся до суду.

Проте, всупереч п.5 та п.6 ч.2 ст.119 ЦПК України позивачем не викладено обставини, які обґрунтовують саму наявність таких трудових відносин, тобто позивач не зазначає конкретно, чи перебував він в трудових відносинах із відповідачем, також не зазначає чим такі трудові відносини підтверджуються (копія трудової книжки чи довідка про працевлаштування), оскільки перебування в трудових відносинах і членство в органах відповідача це різні правові категорії, які можуть впливати на юрисдикціність розгляду справи.

Тобто, відсутність зазначення в позові вищенаведених обставини із посиланням на конкретні докази цього ставить під сумнів цивільну юрисдикцію розгляду даної справи.

Не слід ототожнювати права членства о органах правління чи наглядових органах підприємства і трудові права найманого працівника.

Таким чином, не може до відкриття провадження у справі бути вирішена в заява про забезпечення даного позову.

Позивачем також не зазначено, яку конкретно норму трудового законодавства порушено відповідачем.

Позовна заява не може ґрунтуватися на припущеннях.

Дотримання вимог ст.119 ЦПК України при пред`явленні позову в суд є імперативним правилом в тому числі і для суду на предмет перевірки позову і долучених до нього матеріалів і недопущення відкриття провадження і призначення непідготовленої справи (позову) до розгляду.

Згідно ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без дотримання вимог, викладених у ст. ст. 119, 120 ЦПК України постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача та надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо ж позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає всі вимоги, позовна заява вважатиметься неподаною і буде повернута позивачеві.

Право на доступ до правосуддя не є абсолютним, на цьому наголошує і Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Де Жуффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року. Відтак в кожному випадку позивач при зверненні до суду із позовом повинен дотримуватися норм процесуального законодавства.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.119-121 ЦПК України, суд залишив вищезазначений позов без руху.

Таким чином, не може до відкриття провадження у справі бути вирішена в заява про забезпечення даного позову.

Крім того, суд акцентує увагу позивача на необхідності визначення кокнернтно заходу забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встанолених законом заходів, які вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконанню ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

При цьому, адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відплвідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Так, позивач не наводить жодного доводу стосовно того, як невжиття в даному випадку визначених позивачем заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст.151-153 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову до Приватного акціонерного товариства «ЕНЗИМ», третя особа Державний реєстратор юридичних осіб та фізичних осіб підприємців Реєстраційної служби по місту Ладижину Тростянецького міськрайонного управління юстиції Вінницької області, про поновлення на роботі, - залишити без руху.

Роз'яснити позивачеві, що зазначені в ухвалі недоліки ним можуть бути усунені протягом двох днів з дня отримання копії ухвали шляхом подачі заяви в новій редакції з урахуванням виправлення зазначеним судом недоліків.

Якщо у встановлений строк виявлені недоліки не будуть усунуті, заява буде вважатись неподаною та буде повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В.С. Кицюк