АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

при секретарі: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року у цивільній справі за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/16500/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Шумейко О.І.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року задоволено скаргу ОСОБА_3, визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 05 травня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4133/14, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1, ВП № 46592400.

Зобов'язано старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. скасувати постанову від 05 травня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4133/14, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1, ВП № 46592400.

Визнано неправомірною постанову старшого державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 04 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4133/14, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, ВП № 46592270.

Зобов'язано державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. скасувати постанову від 04 червня 2015 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4133/14, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1, ВП № 46592270.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову ухвалу. Зазначає, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повноважень державного виконавця скасовувати винесену ним постанову про закінчення виконавчого провадження. Звертає увагу на те, що ОСОБА_3 безперешкодно потрапила до квартири та їй були передані ключі від квартири, а тому державним виконавцем було належним чином виконано виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2/756/4133/14, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про вселення ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1. Також звертає увагу на те, що ОСОБА_3 було пропущено десятиденний строк для оскарження дій державного виконавця, заяви про поновлення цього строку подана скарга не містить.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в інтересах ОСОБА_3 проти задоволення апеляційної скарги заперечували, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

В судове засідання особисто ОСОБА_3, ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, ОСОБА_3 забезпечила явку в судове засідання свого уповноваженого представника, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, просив розглядати справу у його відсутність, подану ним апеляційну скаргу підтримав у повному обсязі, про що зазначив в поданій письмовій заяві, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, заочним рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про вселення, усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням задоволено. Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_1 зобов'язано ОСОБА_2 не чинити ОСОБА_3 перешкод у користуванні спірною квартирою (т.1, а.с.38-40).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 29 січня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції залишено без змін (т.1, а.с.98-100, 145-146).

18 лютого 2015 року на виконання рішення Оболонського районного суду м. Києва видано два виконавчі листи (т.1, а.с.158, 177).

Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 20 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про вселення ОСОБА_3 до квартири № 61 у 7-му корпусі будинку № 3/5 по вул. Попова у м. Києві.

Також, 20 лютого 2015 року постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 20 лютого 2015 року відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого 18 лютого 2015 року Оболонським районним судом м. Києва, про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні вказаною квартирою (т.1, а.с.237).

Під час вчинення виконавчих дій державним виконавцем неодноразово здійснювалисявиходи за адресою спірної квартири, в результаті яких було встановлено, що боржник перешкоджав користуватися квартирою, а також в інший день двері квартири ніхто не відчинив.

24 квітня 2015 року державним виконавцем ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєвим С.С. складено актими в присутності стягувача, боржника та їхніх представників, відповідно до яких було встановлено, що стягувач безперешкодно потрапив до приміщення квартири, отримав ключі від вхідних дверей квартири, однак двері до жилих квартир були зачинені. Боржник відмовився відкрити двері жилих кімнат (т.1, а.с. 217, 248)

Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 05 травня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про вселення ОСОБА_3 до спірної квартири закінчено, у зв'язку з виконанням рішення суду на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.179).

Постановами державного виконавця від 27 квітня 2015 рокута 06 травня 2015 року на боржника накладені штрафи за невиконання без поважних причин у встановлений державним виконавцем строк рішення суду в частині не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою.

07 травня 2015 року державний виконавець ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєв С.С. звернувся до Оболонського РУ ГУ МВС України з поданням про притягнення боржника до кримінальної відповідальності за ст. 382 КК України.

Згідно з постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. від 04 червня 2015 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа про зобов'язання ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_3 у користуванні квартирою № 61 у 7-му корпусі будинку № 3/5 по вул. Попова у м. Києві закінчено, у зв'язку з накладенням штрафів на боржника та направлення подання до правоохоронних органів для притягнення боржника до відповідальності на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» (т.1, а.с.160).

У серпні 2015 року скаржник ОСОБА_3 звернулась до суду із скаргами на дії державного виконавця, в яких просила скасувати постанови державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. про закінчення виконавчого провадження від 05 травня 2015 року та 04 червня 2015 року.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_3

При цьому, суд виходив з того, що державний виконавець не вжив у повному обсязі всіх необхідних заходів з метою примусового виконання рішення суду, яке набрало законної сили, а тому дійшов передчасного висновку про закінчення виконавчих проваджень.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до положень ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ст. 49 вказаного Закону виконавче провадження підлягає закінченню, зокрема, у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом, а також повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадової особи), який його видав, у випадку, передбаченому частиною третьою статті 75 цього Закону, тощо.

Положеннями ст.75 Закону України «Про виконавче провадження» визначені загальні умови виконання рішень, за якими боржник зобов'язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення. Так, відповідно до частини 3 вказаної статті у разі якщо виконати рішення без участі боржника неможливо, державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону та вносить подання (повідомлення) правоохоронним органам для притягнення боржника до відповідальності згідно із законом, після чого виносить постанову про закінчення виконавчого провадження, яка затверджується начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, і повертає виконавчий документ до суду чи іншого органу (посадової особи), що його видав.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 79 вказаного Закону у разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, зазначене у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Крім того, згідно зі ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища; звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про роз'яснення рішення, про видачу дубліката виконавчого документа, про встановлення чи зміну порядку і способу виконання, про відстрочку та розстрочку виконання рішення; залучати у встановленому порядку до провадження виконавчих дій понятих, працівників органів внутрішніх справ, інших осіб, а також експертів, спеціалістів, а для оцінки майна - суб'єктів оціночної діяльності - суб'єктів господарювання; накладати стягнення у вигляді штрафу на фізичних, юридичних та посадових осіб у випадках, передбачених законом; здійснювати інші повноваження, передбачені цим Законом та іншими законами.

Як вбачається з матеріалів справи, в рамках виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду про зобов'язання боржника не чинити перешкод у користуванні квартирою державним виконавцем встановлено, що боржник відмовляється відкривати двері жилих кімнат, чим чинить перешкоди стягувачу у користуванні спірною квартирою.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що незважаючи на те, що ОСОБА_3 отримала доступ до квартири та ключі від вхідних дверей, вселитися та проживати у такій квартирі вона не може, оскільки у неї відсутній доступ до житлової площі квартири. Відтак, проживання ОСОБА_3 у спірній квартирі є неможливим, а тому не можна вважати, що судове рішення в цій частині виконано.

Врахувавши те, що чинення боржником перешкод у користуванні квартирою виявилося в тому, що ОСОБА_2 відмовляється відкрити двері до жилих кімнат, а державний виконавець зі свого боку наділений повноваженнями щодо примусового відкриття приміщень, суд дійшов обґрунтованого висновку, що у даному випадку виконати рішення суду в цій частині можливо без участі боржника, а тому у державного виконавця були відсутні правові підстави виносити постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 11 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження».

Оскаржуючи ухвалу суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 не спростував той факт, що ОСОБА_2 чинить перешкоди у користуванні квартирою ОСОБА_3, що в свою чергу робить неможливим проживання останньої у спірній квартирі.

За правилами ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Згідно з п. 18 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07 лютого 2014 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» за результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК України.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

Відтак, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про не відповідність дій державного виконавця вимогам Закону України «Про виконавче провадження» та порушення прав заявника.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено повноважень державного виконавця скасовувати винесену ним постанову про закінчення виконавчого провадження з огляду на наступне.

Установивши, що постанови державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві ВасильєваС.С. від 05 травня 2015 року та 04 червня 2015 року про закінчення виконавчих проваджень були винесені з порушенням вимог Закону України «Про виконавче провадження», суд обґрунтовано визнав їх неправомірними та зобов'язав державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві Васильєва С.С. їх скасувати.

Колегія суддів також відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 було пропущено десятиденний строк для оскарження дій державного виконавця як безпідставні, оскільки постанову про закінчення виконавчого провадження нею було отримано лише в серпні 2015 року, про що свідчить штамп Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» на конверті, яким було надіслано постанову про закриття виконавчого провадження. Відповідно до вимог ч.2 ст. 303 ЦПК України вище зазначені документи були прийняти судом апеляційної інстанції в якості нових доказів, оскільки під час розгляду даної справи судом першої інстанції ці обставини справи в повному обсязі досліджені не були, в зв'язку з тим, що заперечення ОСОБА_2 були викладені лише в апеляційній скарзі, що позбавило ОСОБА_3 права спростовувати такі заперечення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.

Судом було правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, дана вірна оцінка зібраним по справі доказам, тому підстав для скасування оскаржуваної ухвали судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 06 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова