Справа №2/489/976/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 вересня 2015 р. Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі: головуючого судді Губницького Д.Г., при секретарі Наумкіній І.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» далі ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитом,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2015 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, яким просив стягнути на свою користь суму 10864,08 грн. Позов обґрунтував тим, що згідно укладеного договору від 11 жовтня 2007 р. ОСОБА_3 було виділено кредит у вигляді встановленого ліміту на кредитну картку зі сплатою 30% річних на суму залишку заборгованості. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2012 р. на погашення цього кредиту з відповідачки на користь Банку було стягнена сума боргу 18839,14 грн., яку в даному позові банк відрахував від заборгованості за кредитом накопиченої станом на 30 листопада 2014 р. - 28709,69 грн., що і утворило частину суми позовних вимог. ОСОБА_1 нарахував відповідно до Умов та правил надання банківських послуг штрафи: 500 грн. (фіксована частина) 493,53 грн. (процентна складова).

ОСОБА_4 уточнив свої позовні вимоги шляхом їх зменшення остаточно просив стягнути заборгованість по процентам 9168,47 грн., тобто різницю між сумою нарахованих на 30 листопада 2014 р. процентів - 19342,86 грн. і сумою стягнутих судом у 2012 р. 10174,39 грн. ОСОБА_1 просив стягнути 2575,37 грн. комісії за користування кредитом нарахованої станом на 30 листопада 2014 р. а.с. 38).

В судовому засіданні представник Банку позовні вимоги підтримала, надалі в судове засідання не зявилася, надавши заяву про розгляду справи без її участі.

Відповідачка (у звязку із заміжжям змінила прізвище на ОСОБА_2), позов щодо нарахованих процентів та комісії визнала, надалі в судове засідання не зявлялася. Заяву про застосування позовної давності не подавала.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, дослідивши письмові докази, встановив такі обставини.

11 жовтня 2007 р. між Банком і ОСОБА_3 було укладено кредитний договір з використанням кредитної картки «Універсальна», за яким відповідачка отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в сумі 8000 грн. під 30 % річних.

Згідно договору закінчення строку дії картки визначено жовтнем 2010 р., строк дії кредитного ліміту співпадає зі строком дії платіжної картки (а.с.12 зворот). Доказів про перевипуск картки на подальший період позивач не надав.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці.

Відповідно до розрахунку позову та виписки з кредитного рахунку (а.с.8-10,55) грошові кошти з картки були використані відповідачкою у листопаді 2007 р., а кошти на погашення процентів вона вносила востаннє в березні 2010 р.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2012 р. з ОСОБА_3А, на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором станом на 30 червня 2011 р. в сумі 18839,14 грн., з яких 6791,46 грн. за кредитом, 10174,39 грн. процентів 500 грн. комісії, штрафи 500 грн. та 873,29 грн.

В даній справі, відповідно до розрахунку позову та виписки з кредитного рахунку, сума позовних вимог складається із різниці суми процентів нарахованих накопичувальним підсумком за час з дня укладання кредитного договору і по 30 листопада 2014 р. по відношенню до суми нарахованих та стягнення процентів станом на 30 червня 2011 р. - 9168,47 грн., а також суми нарахованої накопичувальним підсумком комісії 2575,37 грн. за весь час існування кредитного договору. При цьому, в уточненому позові ОСОБА_1 не звернув увагу, що за рішенням Ленінського районного суду від 16 січня 2012 р. було вже стягнуто 500 грн. комісії нарахованої станом на 30 червня 2011 р.

Доказів про виконання боржником рішення Ленінського районного суду від 16 січня 2012 р. суду не надано.

Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків серед юридичних фактів є, зокрема, договори та інші правочини.

За положеннями ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.. 525 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

В постанові Верховного Суду України від 10 червня 2015 р. в справі 6-36цс15 зроблено висновок, що відповідно до ст. 598 ЦК України зобовязання припиняється у строк, установлений договором.

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, встановлені договором чи законом.

У відповідності до висновку ухвали ВССУ від 09 вересня 2015 р. у справі 6-6274св15 в разі невиконання боржником зобовязань по виконанню судового рішення щодо дострокового стягнення заборгованості, так і у випадку закінчення строку дії кредитного договору, кредитор в подальшому має право лише на отримання сум передбачених ст. 625 ч. 2 ЦК України.

Отже нарахування Банком процентів та комісій після закінчення строку дії кредитного договору (останній день жовтня 2010 р.) та стягнення їх за рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 16 січня 2012 р. є безпідставним, оскільки позивачем обраний неналежний спосіб захисту, а тому у задоволенні позову слід відмовити.

Згідно ст.. 88 ЦПК України судовий збір позивачу не відшкодовується.

Керуючись ст. 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подання апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - в тому ж порядку і в той самий строк, який обраховується з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Г. Губницький