Справа № 382/966/15-ц Головуючий у І інстанції Карпович В. Д.
Провадження № 22-ц/780/5555/15 Доповідач у 2 інстанції Мельник Я. С.
Категорія 4 15.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

15 жовтня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого - Мельника Я.С.,

суддів: Волохова Л.А., Матвієнко Ю.О.,

та секретаря Роговської Д.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що з 23 липня 2004 року по 01 квітня 2013 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, під час якого вони на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2005 року придбали об'єкт незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1, який було у подальшому визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя рішенням Яготинського районного суду Київської області від 16 вересня 2014 року.

У зв'язку із тим, що сторони не можуть дійти згоди щодо поділу вищевказаного майна, просить суд здійснити його поділ.

Рішенням Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із цим рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та неповне з'ясування судом усіх обставин справи.

У обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя, а тому підлягає поділу у порядку ст. 69 СК України, а відсутність державної реєстрації права власності на будинок не є перешкодою для його поділу.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає необхідним апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у цих сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що оскільки спірна будівля не була прийнята в експлуатацію, право власності на неї не зареєстровано, а приватизована відповідачкою ОСОБА_3 спірна земельна ділянка не є об'єктом права спільної сумісної власності, то у такому випадку підстави для задоволення позовних вимог про поділ спільного майна подружжя відсутні.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, з 23 липня 2004 року по 01 квітня 2013 року ОСОБА_2 перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_3, під час якого вони на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2005 року придбали об'єкт незавершеного будівництва, що розташований по АДРЕСА_1 (а. с. 11,14).

У подальшому, ОСОБА_3 у порядку приватизації отримала у власність земельну ділянку, що розташована за вищевказаною адресою з призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, на підставі чого 03 вересня 2010 року їй було видано державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 (а. с. 27).

Разом з тим, у матеріалах справи відсутні належні докази того, що спірний об'єкт незавершеного будівництва був прийнятий в експлуатацію та, що зареєстровано право власності на нього. Крім того, у матеріалах справи відсутні належні відомості щодо ступеню готовності спірного нерухомого об'єкту.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», суди мають враховувати, що право власності на жилий будинок, збудований громадянином на відведеній йому в установленому порядку земельній ділянці і прийнятий в експлуатацію, виникає з часу його реєстрації у виконкомі місцевої ради.

За позовом дружини, членів сім'ї забудовника, які спільно

будували будинок, а також спадкоємців суд вправі провести поділ незакінченого будівництвом будинку, якщо, враховуючи ступінь його готовності, можна визначити окремі частини, що підлягають виділу, і технічно можливо довести до кінця будівництво зазначеними особами.

Отже, новостворене нерухоме майно стає об'єктом цивільних правовідносин з моменту завершення його будівництва, прийняття до експлуатації або державної реєстрації права власності на нього.

Також, відповідно до п. п. 18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року, відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду.

Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля,

споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК.

Таким чином, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки майно, будівництво якого не завершено, яке не прийнято до експлуатації або право на яке не зареєстровано у встановленому законом порядку, не може входити до складу майна, яке підлягає поділу, а спірна земельна ділянка є приватною власністю відповідачки ОСОБА_3 і також не може бути об'єктом поділу між подружжям.

Доводи апелянта про те, що вказаний недобудований об'єкт нерухомості може бути поділений між сторонами із виділенням у ньому часток у їх власність, є безпідставними, оскільки це суперечить вимогам закону та спростовується матеріалами справи.

Інших вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить.

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 309 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Яготинського районного суду Київської області від 18 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: