справа 2/243/5727/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року Слов'янський міськрайонный суд Донецької області в складі:

головуючого судді Чернишова Ю.В.

при секретарі Білоусові Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на житловий будинок,

ВСТАНОВИВ:

До Слов'янського міськрайонного суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на житловий будинок лі.А-1 площею 55,2 кв.м.; житловою 39,6 кв.м. з прибудовою літ «а», верандою літ «а1», льохом літ «а 2», ганком літ «а4» , гараж- літ Б, сараї лі. В,Г, Е, огорожею №1, замощенням I, II, розташовані за адресою Донецька область м. Горлівка. Вул.Кудряшова, 82 .

Свої вимоги позивачка обгрунтувала тим, що вироком суду від 07.08.2000року на її користь з ОСОБА_2 на відшкодування шкоди стягнуто 34747грн..

Під час виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем здійснювались дії з приводу реалізації належного боржнику майна. Однак торги не відбулись і їй було запропоновано залишити таке майно собі, що складалось із житлового будитнку розташованого за адресою Донецька обл. м. Горлівка вул. Кудряшова, 82 . Таку згоду вона надала і державним виконавцем було складено акт від 05.12.2013року, про передачу їй в рахунок погашення боргу , зазначеного житлового будинку. В 2015році із зазначеним актом державного виконавця та постановою вона звернулась до державного реєстратора з метою реєстрації її права власності на зазначене нерухоме майно, однак їй було в цьому відмовлено з посиланням на те, що в постанові державного виконавця і технічному паспорті зазначений розміри площі житлового будинку різняться. Окрім того за даними технічного паспорту домоволодіння, окрім житлового будинку містить також господарські будови, які в зазначеному акті державного виконавця не зазначено, що унеможливлює здійснення державної реєстрації.

Повідомлена належним чином позивачка в судове засідання не зявилась, але в позові зверталась з проханням розглядати справу у її відсутність, та використовувала свої права через свого представника в суді за довіреністю.

Представник позивача ОСОБА_3, діюча за довіреністю від 22.05.2015року, в суді вимоги позивача підтримала просила їх задовольнити.

ОСОБА_4 про дату, час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, у відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, своєчасно і належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, від нього не надійшло повідомлення про причини неявки, не використав наданого законом права на участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача (представника позивача), відповідно до положень частини першої статті 224 ЦПК України вважає можливим провести заочний розгляд справи, вирішити справу за наявними в матеріалах доказами та ухвалити заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача. дослідивши надані суду докази суд приходить до переконання, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд розглядає справу в межах заявлених вимог( ст.11 ЦПК) та на підставі наданих сторонами доказів.

Відповідно до приписів ст.3 ЦПК України. кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом , звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

В суді встановлено, що вироком суду від 07.08.2000року на її користь з ОСОБА_2 на відшкодування шкоди стягнуто 34747грн.. Під час виконання зазначеного рішення суду державним виконавцем здійснювались дії з приводу реалізації належного боржнику майна. Однак торги не відбулись і їй було запропоновано залишити таке майно собі, що складалось із житлового будинку розташованого за адресою Донецька обл. м. Горлівка вул. Кудряшова, 82 . Таку згоду вона надала і державним виконавцем було складено акт від 05.12.2013року, про передачу їй в рахунок погашення боргу , зазначеного житлового будинку. Зазначені обставини підтверджуються копією вироку суду , актом опису та арешту майна від 25.04.2009року, державного виконавця Калінінського ВДВС Горлівського міського управління юстиції, а також постановою державного виконавця Калінінського ВДВС Горлівського міського управління юстиції від 04.12.2013року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, з якого вбачається , що відповідно до ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження» ОСОБА_1 передано в рахунок погашення боргу житловий будинок , загальною площею- 53,97кв.м., житловою-39,91 кв.м., місцезнаходження : Донецька область м. Горлівка, вул. Кудряшова,82, що належить боржнику ОСОБА_2. 05.12.2013 року цим же державним виконавценм складено акт про передачу зазначеного майна стягувачу- Пасечник В.Н.. Постановою від 05.12.2013року виконавче провадження було закінчено.

Встановивши фактичні обставини справи та виниклі правовідносини, суд приходить до висновку про те. що позивачем не надано доказів. що свідчили б про порушене, невизнане або оспорюване її право зазначений житловий будинок, що підлягає судовому захисту.

Відповідно до ст.62 ЗУ «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

У разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду. Майно передається стягувачу за ціною, що дорівнює початковій вартості майна, за якою воно передавалося на реалізацію. Про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу державний виконавець виносить постанову, яка затверджується начальником відділу, якому він безпосередньо підпорядкований. За фактом такої передачі державний виконавець складає акт. Постанова та акт є підставами для подальшого оформлення стягувачем права власності на це майно.

Відповідно до ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяженння цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.(ст. 328 ЦК України).

У статті 19 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» наведено підстави для державної реєстрації прав та їх обтяжень

однією з яких зазначено- інші документи, що підтверджують виникнення, перехід,

припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної

реєстрації прав разом із заявою.

Постановою КМУ №868 від 17.10.2013р. затверджено Порядок державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, де в п.37 цього Порядку зазначено документи , що підтверджують виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, якими є: 1) укладений в установленому законом порядку договір, предметом якого є нерухоме майно, права щодо якого підлягають державній реєстрації, або речове право на нерухоме майно чи його дублікат;

2) свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з подружжя, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

3) свідоцтво про право на спадщину, видане нотаріусом або консульською установою України, чи його дублікат;

4) видані нотаріусом свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів) та свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціони) не відбулися, чи їх дублікати;

5) свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане державним реєстратором відповідно до закону;

6) свідоцтво про право власності, видане органом приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді, чи його дублікат;

7) свідоцтво про право власності на нерухоме майно чи його дублікат, видані до 1 січня 2013 р. органом місцевого самоврядування або місцевою держадміністрацією;

8) рішення про закріплення нерухомого майна на праві оперативного управління чи господарського відання, прийняте власником нерухомого майна чи особою, уповноваженою управляти таким майном;

9) державний акт на право приватної власності на землю, державний акт на право власності на землю, державний акт на право власності на земельну ділянку або державний акт на право постійного користування землею;

10) рішення суду, що набрало законної сили, щодо права власності та інших речових прав на нерухоме майно;

11) ухвала суду про затвердження (визнання) мирової угоди;

12) заповіт, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

13) закон, яким установлено сервітут на нерухоме майно;

14) рішення уповноваженого законом органу державної влади про повернення обєкта нерухомого майна релігійній організації;

15) рішення власника майна, уповноваженого ним органу про передачу обєкта нерухомого майна з державної у комунальну власність чи з комунальної у державну власність або з приватної у державну чи комунальну власність;

16) інші документи, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно відповідно до закону.

Аналіз наведених законів дає підстави зробити висновок, що однією з підстав виникнення права власності на нерухоме майно та її реєстрації, у передбачений законом спосіб, є постанова та акт державного виконавця про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Такі документи позивачем були отримані. Відповідно до передбаченого ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» порядку здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно, передбачено звернення до державного реєстратора із відповідною письмовою заявою та подачею документів, наведених вище, що є підставою для державної реєстрації права власності на нерухоме майно. Позивачем не надано доказів, що таке звернення мало місце та є якісь перепони , що унеможливлюють здійснення такої реєстрації права власності на нерухоме майно за позивачем. Доводи , що нібито мала місце відмова державного реєстратора, нічитм обєктивно не підтверджені. При тому , що в суді представник позивача зазначила, що із письмовою заявою до державного реєстратора позивачка не зверталась та офіційно, відповідно до вимог ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», не отримувала відмови и у здійсненні такої реєстрації .

За таких встановлених обставин суд вважає, що позивачем не надано доказів, порушення , оспорювання чи не визнання її прав на нерухоме майно, на яке вона просить визнати право власності.

Керуючись ст. 179, 182, 328 ЦК України, ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», ст.10,11,209,212,214-215,217,218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

В задоволенні позивних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів про перегляд заочного рішення, яка може бути подана до суду протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його

проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повне рішення складено 29.12.2015року.

Суддя