Справа № 486/1300/15-ц
Провадження № 2/486/637/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року Южноукраїнський міський суд Миколаївської області

у складі: головуючого - судді Падалка В.О.

при секретарі - Асєєвій А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Южноукраїнську Миколаївської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про скасування рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною,

ВСТАНОВИВ:

21.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, про встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною.

Ухвалою суду від 19.08.2015 р. виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, як орган опіки та піклування, було залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору.

08.09.2015 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просив скасувати рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради «Про визначення способу спілкування з малолітнім ОСОБА_3» №139 від 01.07.2015 року та встановити інший, ніж визначений зазначеним рішенням порядок участі батька у спілкуванні та вихованні сина.

Ухвалою суду від 08.09.2015 року виконавчий комітет Южноукраїнської міської ради Миколаївської області було залучено до участі в справі в якості співвідповідача, розгляд справи розпочато спочатку.

ОСОБА_1 свої вимоги мотивує тим, що з 25.06.2010 року до 06.01.2015 року він перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 Від шлюбу вони мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу залишився проживати з його колишньою дружиною, яка дозволяла його побачення з сином виключно на власний розсуд та виходячи з власного настрою.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області від 01.07.2015 року №139 йому визначено час спілкування з його малолітнім сином ОСОБА_4, в першу та третю суботу місяця з 9 год. 00 хв. до 20 год. 00 хв. та за згодою матері, у літній період до 10-ти днів для оздоровлення на морі.

Посилаючись на те, що спосіб спілкування визначений рішенням виконавчого комітету, порушує його конституційні права, його права батька, виключає будь-яку його можливість брати участь у вихованні власного сина, спілкуватися з ним, просить рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради скасувати та встановити наступний порядок участі батька ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1: побачення з сином перші та треті вихідні кожного місяця з 09.00 години суботи до 19.00 години неділі та через одну середу з 16.00 години до 20.00 години, з можливістю відвідування сином місця проживання ОСОБА_1 та один місяць влітку з можливістю відвідування місць відпочинку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав свої позовні вимоги в повному обсязі та пояснив, що відповідач ОСОБА_2 частково виконує рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №139 від 01.07.2015 року, надає йому можливість спілкуватися з сином за встановленим у рішенні порядком та лише один раз відмовила йому у побаченні з сином мотивуючи хворобою дитини, проте після видужання сина пропонувала йому побачення поза графіком для компенсації дня, коли дитина хворіла. Також зазначив, що відповідач ОСОБА_2 не дозволила йому повезти сина на море мотивуючи тим, що він не узгодив цю поїздку з нею заздалегідь. Вважає, що він не зобовязаний був цього роботи, оскільки рішенням виконкому це не передбачено.

Пояснив, що був присутнім на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнськоїнської міської ради 30.06.2015 року, де наполягав на побаченнях з сином кожної суботи. Члени комісії пропонували йому інші варіанти побачень з сином, але він їх чітко не розумів. Після отримання рішення виконавчого комітету, не оскаржив його, бо йому рекомендували звернутися до суду, що він і зробив подавши позов до ОСОБА_2, а в подальшому збільшив позовні вимоги.

Посилаючись на викладені в позовній заяві обставини, вважає рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради протизаконним, оскільки воно звужує його батьківські права та абсолютно виключає будь-яку можливість приймати участь у вихованні дитини.

Представник позивача ОСОБА_5 в судовому засіданні просив суд позов у збільшеному розмірі задовольнити повністю.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала та пояснила, що з ОСОБА_1 вони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з нею. Проживаючи окремо, вони з ОСОБА_1 самостійно домовлялися про час побачень та спілкування позивача з сином та вона не чинила цьому ніяких перешкод. Однак останнім часом ОСОБА_1 перестав йти на домовленості, з урахуванням інтересів обох сторін і дитини, погрожував їй забрати сина та задля уникнення цих суперечок, вона самостійно звернулася до органу опіки та піклування - Южноукраїнської міської ради, з заявою про визначення способу спілкування малолітнього сина з батьком. Її заява, за участі обох батьків, була розглянута на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради та з урахуванням побажань самого позивача і рекомендацій комісії, було прийняте рішення, яким визначений спосіб спілкування та побачень позивача з малолітнім сином.

Рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №139 від 01.07.2015 року вона виконує, не чинить позивачеві перешкод у побаченнях та у спілкуванні з сином у визначений в рішенні спосіб, а тому прав позивача не порушує. Підтвердила, що лише одного разу 15 серпня 2015 року, мав місце випадок, коли вона повідомила позивачеві, що він не може забрати сина, оскільки син хворий. Після видужання сина, на наступну суботу, вона самостійно зателефонувала позивачеві та запропонувала побачитися з сином, в рахунок компенсації дня коли їх побачення не відбулося через хворобу сина, проте позивач відмовився. Також підтвердила, що мав місце випадок, коли позивач забираючи сина у встановлений для їх побачення день, повідомив їй, що поверне сина через 10 днів, однак вона не погодилася з цим, оскільки позивач її не повідомив про це заздалегідь, а їй необхідно було підготувати речі сина для поїздки на море. Взагалі вона не заперечує проти того, щоб позивач оздоровлював сина на морі, в санаторії, однак це має відбуватися за погодженням з нею, як визначено у рішенні виконавчого комітету, оскільки поїздка на море на тривалий термін потребує попередньої підготовки дитини.

Зазначила, що на комісії з питань захисту прав дитини, позивачеві пропонувався спосіб побачень з сином, про який він просить в позовній заяві, проте від побачень з сином у будні дні він відмовився, мотивуючи зайнятістю на роботі, а проти ночівлі сина в нього з суботи до неділі відмовився, з посиланням на те, що його дружина має інвалідність. Вона раніше погоджувалася на те, щоб дитина ночувала у батька, бо їй не було відомо, що дружина позивача є інвалідом, а на даний час, з урахуванням певних фізичних вад дружини позивача, вона побоюється за життя та здоровя сина, оскільки він є дуже жвавим, часто хворіє та потребує особливої уваги. Просила в задоволенні позову відмовити, оскільки вона не чинить перешкод у спілкуванні та побаченнях сина з позивачем, виконує рішення виконавчого комітету та не порушує прав позивача на побачення і спілкування з сином. Рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради вважає законним, ухваленим з урахуванням побажань та заперечень обох батьків і в першу чергу інтересів дитини.

Представник відповідача адвокат ОСОБА_6 в судовому засіданні просила суд в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись на необґрунтованість позовних вимог та на пропуск позивачем строку на оскарження рішення органу опіки та піклування.

Представник співвідповідача виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради в судовому засіданні позов не визнала, просила застосувати до позовних вимог строк позовної давності та в задоволенні позову відмовити. Пояснила, що 19.06.2015 року від ОСОБА_2 надійшла заява про встановлення способу участі у вихованні малолітньої дитини його батька ОСОБА_1 Дане питання розглядалося на засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті 30.06.2015 року, де були присутні обоє батьків дитини. Службою у справах дітей Южноукраїнської міської ради, на підставі вивчення умов життя батьків та зясування обставин, що мають істотне значення, було запропоновано наступний порядок спілкування батька з дитиною: перша і третя пятниця місяця, з пятниці 18.00 годин до неділі 18.00 годин, або у першу і третю суботу місяця з 09.00 годин до 20.00 годин та другий і четвертий вівторок місяця з 17.00 години до 20.00 години. Але позивач категорично відмовився від запропонованих йому варіантів. Враховуючи інтереси малолітньої дитини, його вік, думки батьків, комісія частково задовольнила бажання позивача ОСОБА_1 та рекомендувала визначити спосіб його спілкування з сином першу і третю суботу місяця з 09.00 годин до 20.00 годин і за згодою матері 10 днів в літній період для оздоровлення на морі.

Виконавчим комітетом був визначений рекомендований комісією спосіб. Дане рішення постановлене виключно в інтересах дитини, у відповідності з національними та міжнародними нормами права, не порушує прав позивача, а тому є законним і не може бути скасоване судом.

Представник служби в справах дітей Южноукраїнської міської ради Миколаївської області в судове засідання не зявився, направив до суду заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с. 48).

Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників та свідків, дослідивши матеріали справи в межах заявлених і збільшених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, вважає, що позов не підлягає задоволенню за наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони з 25.06.2010 року до 06.01.2015 року перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого в них є малолітній син ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом із матір'ю (а.с. 4-5).

З висновку ВКК дитячої поліклініки СМСЧ-2 м. Южноукраїнська №126 від 28.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, часто довго хворіє на застудні захворювання. Догляд за дитиною здійснює мама (а.с. 38).

З довідки КЗ «Центр розвитку дитини «Гармонія» №29 від 29.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідує КЗ ЦРД «Гармонія» управління освіти Южноукраїнської міської ради, група №11 з вересня 2014 року (а.с. 39).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Таким чином, позивач як батько дитини має такі самі права щодо дитини як і відповідач, з якою дитина проживає.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин, батьки дитини спільно вирішували питання щодо участі позивача у вихованні малолітнього сина та домовлялися про порядок спілкування батька з сином. Після виникнення певних суперечок, з метою їх подальшого уникнення, відповідач ОСОБА_2, з якою проживає малолітній син, особисто звернулася до органу опіки та піклування з заявою про визначення способу спілкування сина з позивачем, що свідчить про те, що ніяких перешкод для спілкування позивача з сином нею не створювалося. Позивач до органу опіки та піклування з аналогічними заявами не звертався.

Відповідно до ст. 158 СК України, за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Відповідно до ст. 56 ЦК України органами опіки та піклування є районні, районні в містах Києві та Севастополі державні адміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Права та обов'язки органів, на які покладено здійснення опіки та піклування, щодо забезпечення прав та інтересів фізичних осіб, які потребують опіки та піклування, встановлюються законом та іншими нормативно-правовими актами.

Рішенням виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №139 від 01.07.2015 року, з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини, при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, було визначено спосіб спілкування ОСОБА_1 з його малолітнім сином ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у першу і третю суботу місяця з 09.00 години до 20.00 години та за згодою матері дитини, у літній період до 10 днів для оздоровлення малолітнього сина на морі, в санаторії (а.с. 6).

Рекомендації комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради було надано після повного, всебічного вивчення всіх обставин, що мають істотне значення, після обговорення декількох варіантів способу спілкування позивача з малолітнім сином, з урахуванням думок, побажань та заперечень обох батьків, що вбачається з витягу з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради від 30.06.2015 року (а.с. 43-44). При цьому, відповідач ОСОБА_2, яка була ініціатором розгляду цього питання на засіданні комісії, наголошувала на тому, що вона не перешкоджає батьку дитини спілкуватися з сином та приводом її звернення з заявою стало те, що позивач не бажає рахуватися з її особистими планами стосовно проведення спільного часу з дитиною. Також з протоколу вбачається, що під час розгляду питання щодо участі позивача у вихованні сина, останній категорично відмовлявся йти на будь-які компроміси, наполягаючи на зустрічах з сином лише по суботах. Члени комісії зауважили на тому, що спілкуватися з дитиною у будень день, батька не влаштовує, на всі вихідні дні через неділю батька також не влаштовує, іти на компроміс він не бажає, а визначити спосіб спілкування по бажанню батька кожної суботи буде недоречним, бо мати дитини не матиме змоги виїхати на вихідні дні з міста, планувати будь-який відпочинок з сімєю у вихідні дні та наголосили на тому, що комісія не може змусити батька зустрічатися з дитиною у будні дні чи на всі вихідні дні брати дитину з ночівлею через неділю, якщо він цього не бажає, а тому було запропоновано, бажання ОСОБА_1 задовольнити частково.

За такого, суд погоджується з рекомендаціями комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, щодо визначення способу спілкування позивача ОСОБА_1 з малолітнім сином, оскільки при захисті прав батька не можуть бути порушені й права матері на проведення вихідних днів з дитиною. Окрім того, комісія не могла примусити батька бачитися з сином у будні дні та забирати сина на вихідні з ночівлею, оскільки сам батько проти цього заперечував та такі дії комісії порушували б права самої малолітньої дитини.

Згідно ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року №2402-III, дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 СК України, рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання, якщо протягом десяти днів від часу його винесення заінтересована особа не звернулася за захистом своїх прав або інтересів до суду.

Відповідно до ч. 2 ст. 79 ЦК України, рішення органу опіки та піклування може бути оскаржено до відповідного органу, якому підпорядкований орган опіки та піклування, або до суду.

Оскаржуване позивачем рішення виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради ухвалене 01.07.2015 року. Позивач отримав його 05.07.2015 року та у встановлений законом десятиденний термін за захистом своїх прав та інтересів до суду не звернувся, а тому воно є обовязковим до виконання.

За такого, позивач ОСОБА_1 порушив встановлений порядок звернення з заявою про оскарження рішення органу опіки та піклування і про поновлення цього строку суд не просить, причин через які він зволікав з оскарженням не наводить. Тому, заслуговують на увагу доводи представників відповідачів про пропущення відповідачем строку на оскарження рішення органу опіки та піклування.

В той же час, суд не знаходить підстав і для задоволення позову по суті позовних вимог.

Як вбачається з пояснень відповідача ОСОБА_2 та не оспорюється позивачем, відповідач згадане вище рішення виконавчого комітету виконує, лише один раз мало місце відхилення від встановленого порядку, а саме 15 серпня 2015 року та ОСОБА_2 попередила позивача про хворобу сина, а в подальшому пропонувала компенсувати цей день іншим днем.

З довідки ДЗ «СМСЧ-2 МОЗ України №60089 від 17.08.2015 року вбачається, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 10.08.2015 року знаходився на амбулаторному лікуванні у педіатра, з діагнозом гострий бронхіт (а.с.18), що підтверджує поважність причини через яку відповідач ОСОБА_2 відмовила позивачеві у побаченні з сином 15.08.2015 року. Від компенсації дня побачення, коли син хворів, позивач відмовився особисто.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_1 регулярно забирає у ОСОБА_2 сина ОСОБА_4, привозить його до себе додому, а матір ОСОБА_1І гуляє з онуком у дворі.

Окрім того, як вбачається з витягу з протоколу №10 засідання комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради від 30.06.2015 року, комісія пропонуючи позивачеві спосіб спілкування з дитиною, також у літній період до 10 днів для оздоровлення на морі, в санаторії, зауважила на тому, що це має відбуватися за попередньою згодою матері, враховуючи малолітній вік дитини. Аналогічне, щодо спільного відпочинку позивача з дитиною, закріплене й у рішенні виконавчого комітету №139 від 01.07.2015 року.

Проте, маючи намір поїхати з сином на море, позивач попередньо не погодив період спільного відпочинку з матірю хлопчика, повідомивши про це відповідача ОСОБА_2, безпосередньо приїхавши забрати сина у визначений для побачення з дитиною час. За такого, посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 не надала можливості відпочити з сином на морі, є неспроможнім з огляду на те, що саме ним порушено вимоги рішення, яким встановлений спосіб його спілкування з сином, в тому числі й порядок їхнього спільного відпочинку на морі за згодою матері.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач ОСОБА_2 не порушує прав позивача на спілкування з малолітнім сином, виконує рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №139 від 01.07.2015 року, яким визначено спосіб спілкування позивача з сином, за винятком випадків, коли таке спілкування та їх побачення не могло відбутися через хворобу хлопчика та через дії самого позивача.

Відповідно до ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Враховуючи встановлені судом обставини викладені вище, у позивача відсутні підстави для звернення до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2, оскільки його батьківські права нею не порушуються, перешкоди у спілкуванні позивача з сином відповідачем ОСОБА_2 не чиняться. Доказів порушення права позивача на спілкування з малолітнім сином з боку відповідача ОСОБА_2, позивачем не надано.

Відповідно до ч. 1 ст. 15, ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно ст. 124 Конституції України та ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до ст. 21 ЦК України, суд визнає незаконним і скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Суд вважає, що оскаржуване позивачем рішення виконавчого комітету не суперечить актам цивільного законодавства та не порушує прав та інтересів позивача, оскільки ухвалене виконавчим комітетом Южноукраїнської міської ради з урахуванням рекомендацій комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Южноукраїнської міської ради, які були надані після повного, всебічного вивчення всіх обставин, що мають істотне значення, вивчення умов життя батьків, з урахуванням віку, режиму дня та стану здоровя малолітньої дитини, а також з урахуванням думок, побажань і заперечень обох батьків, а тому є законним і скасованим бути не може.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Проте, суд вважає рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради №139 від 01.07.2015 року, що ухвалене після надання рекомендацій комісією з питань захисту прав дитини за результатами розгляду цього питання на комісії є достатньо обґрунтованим та таким, що не суперечить інтересам малолітнього ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: орган опіки та піклування виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради Миколаївської області та служба у справах дітей Южноукраїнської міської ради, про скасування рішення виконавчого комітету Южноукраїнської міської ради та встановлення способу участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Южноукраїнський міський суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Южноукраїнського

міського суду ОСОБА_10