Кодимський районний суд Одеської області
_______________________________________________________________ Справа № 503/2048/15-ц
Провадження №2/503/780/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 року м.Кодима Одеської області

Кодимський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді Сопільняка О.М.

при секретарі Вдовиченко В.О.

з участю позивача ОСОБА_1

представника органу опіки та піклуванн ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Кодима Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 23 жовтня 2015 року звернувся до Кодимського районного суду з позовом до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 свій позов підтримав та пояснив, що шлюб із ОСОБА_4 уклав 08 серпня 2008 року у виконавчому комітеті Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області.

Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відносини з відповідачем не склалися, взагалі припинились через відсутність між ними взаємоповаги, взаєморозуміння та будь-яких почуттів. В звязку з цим просив позов задовольнити та визначити місце проживання малолітніх дітей з ним.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не зявилась, однак надала заяву про визнання позовних вимог та розгляд справи без її участі.

Представник органу опіки та піклування ОСОБА_2 в судовому засіданні пояснила, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 11.12.2015 року №14, Кодимська районна державна адміністрація, як орган опіки та піклування, вважає за можливе визначити місце проживання малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком ОСОБА_1, оскільки мати дітей їх фактично покинула.

Крім того Кодимською районною державною адміністрацією до суду надано висновок №01-29/2283 від 16 грудня 2015 року про доцільність визначення місця проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4 з батьком ОСОБА_1

Суд, вислухавши пояснення позивача та представника органу опіки та піклування, дослідивши надані ними письмові докази та матеріали цивільної справи, встановив наступне.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_4 перебувають у шлюбі, укладеному та зареєстрованому 08 серпня 2008 року у виконавчому комітеті Сербівської сільської ради Кодимського району Одеської області, актовий запис №04, що, крім пояснень позивача, підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД №074220, виданим 08 серпня 2008 року вказаною сільською радою.

Сторони мають неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-ВЛ №231743, видане 01 лютого 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції) та доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ЖД №305960, видане 23 серпня 2012 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кодимського районного управління юстиції Одеської області).

Згідно із ст.24 СК України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.3 та 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість.

Судом на підставі пояснень позивача встановлено, що відносини між сторонами не склалися, сторони не спілкуються, не підтримують між собою ніяких відносин, фактично сімейні відносини між сторонами відсутні. Сторони не мають бажання зберегти сімю та перебувати у шлюбі надалі через відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, втрату почуттів.

Таким чином, суд приходить до висновку, що з огляду на вказані обставини подальше застосування будь-яких заходів щодо примирення подружжя, як це передбачає ст.111 СК України, є недоцільним та неефективним і суперечить інтересам сторін та моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.110 СК України суд може розірвати шлюб за позовом одного із подружжя.

Згідно ст.113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Отже, встановивши обєктивні підстави для розірвання шлюбу, передбачені ст.112 СК України, а саме те, що примирення між подружжям неможливе через втрату ними почуття взаємної любові, фактичне припинення спільних зобовязань щодо піклування про побудову сімейних відносин на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги, утвердження в сімї взаємоповаги, втрату почуття відповідальності подружжя один перед одним, як того вимагає ст.55 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх спільним інтересам, що має важливе значення, бажання зберегти сімю у сторін відсутнє, що є підставою для розірвання між ними шлюбу, оскільки перешкод, передбачених ч.2 ст.110 СК України, для цього не встановлено.

Стосовно визначення місця проживання неповнолітніх дітей, суд приходить до такого висновку.

Відповідно до ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, а місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.

Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», №11 від 21 грудня 2007 року, при вирішенні питання про те, з ким із батьків, які проживають окремо, буде проживати неповнолітня дитина, суд, виходячи з положень про рівність прав та обовязків батьків щодо дитини, повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітньої дитини.

В судовому засіданні встановлено, що неповнолітні ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 проживають разом з батьком ОСОБА_1, де створені всі необхідні умови для їх проживання. Відповідач дітей залишила та тривалий час з ними не спілкується.

У звязку з цим, з врахування висновку органу опіки та піклування, суд вважає можливим визначити місце проживання вказаних неповнолітніх дітей з їх батьком позивачем у справі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.213, 215, 218 ЦПК України, суд-

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_6, укладений та зареєстрований 08 серпня 2008 року в Сербівській сільській раді Кодимського району Одеської області, актовий запис №04, - розірвати.

Визначити місце проживання малолітніх ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 з батьком - ОСОБА_7.

Після розірвання шлюбу прізвище відповідача ОСОБА_4 залишити "Білоконь".

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Одеської області через Кодимський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя Сопільняк О.М.