У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Юровської Г.В.,
суддів: Леванчука А.О., Мазур Л.М., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-2» про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргоюОСОБА_6 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 14 вересня 2010 року її було обрано на посаду голови правління житлово-будівельного кооперативу «Політехнік-2» (далі - ЖБК «Політехнік-2»). У жовтні 2012 року її було звільнено з цієї посади. При звільненні з нею не було проведено розрахунку та не було виплачено заробітну плату за жовтень 2012 року.

У зв'язку з цим ОСОБА_6 просила стягнути з ЖБК «Політехнік-2» нараховану, але невиплачену заробітну плату у розмірі 1 063 грн 75 коп., компенсацію та індексацію заборгованості із заробітної плати у розмірі 289 грн 14 коп. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що позивач ОСОБА_6 в обґрунтування заявленого позову посилалася на те, що з 14 вересня 2010 року по жовтень 2012 року вона працювала на посаді голови правління ЖБК «Політехнік-2». При звільненні у порушення ст. ст. 116, 117 КЗпП України з нею не було проведено розрахунку.

Перевіряючи підстави та обґрунтування заявленого позову, суди визнали, що позов не підтверджений належними і допустимими доказами, оскільки позивач не надала суду документів про своє звільнення та нарахування заробітної плати за спірний період, не надала будь-яких пояснень щодо місця знаходження таких документів, не заявляла клопотання про витребування наказів про зарахування та звільнення її з посади, відомостей про нарахування заробітної плати.

Однак з таким висновком судів щодо наявності підстав для відмови у позові погодитися не можна з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

У п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам роз'яснено, що непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Таким чином, закон покладає на підприємство, установу, організацію обов'язок провести із звільненим працівником повний розрахунок - виплатити всі суми, що належать йому; при невиконанні такого обов'язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6, суди виходили із того, що останньою не надано доказів призначення та звільнення її з посади голови правління ЖБК «Політехнік-2».

Проте, відповідно до вимог чинного законодавства саме на роботодавця покладено ведення та зберігання зазначених документів.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Разом з цим місцевий суд, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, на зазначені вимоги закону уваги не звернув, не застосував до спірних правовідносин ст. 116, 117 КЗпП України, згідно з якими на роботодавця покладається обов'язок провести в день звільнення з працівником повний розрахунок. Таким чином, закон прямо покладає саме на підприємство, установу, організацію обов'язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.

Крім того, суди належним чином не перевірили доводів позивача щодо того, що у зв'язку з тим, що на посаду голови ЖБК «Політехнік-2» був обраний ОСОБА_7, то саме на нього як на нового керівника нормами КЗпП України покладається обов'язок щодо видачі наказу про звільнення працівника та проведення з ним повного розрахунку та виплату всіх сум, що йому належать, а тому висновок судів про те, що саме позивач має доводити зазначені вище обставини є таким, що не ґрунтується на положеннях ст. ст. 47, 116, 117 КЗпП України.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Г.В. Юровська А.О. Леванчук Л.М. Мазур В.А. Нагорняк Т.О. Писана Головуючий Судді: