Справа № 752/1295/15-ц
Провадження по справі № 2/752/2414/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2015 року м.Київ

Голосіївський районний суд міста Києва

у складі: головуючого судді Сальникової Н.М.,

секретарів Олійник А.І., Захаревської Н.Г., ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И В :

позивач звернувся до Голосіївського районного суду м. Києва з позовом до відповідача про стягнення за договором позики боргу у сумі 279 740грн 00к..

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що в осені 2012 року відповідач почав предявляти претензії позивачу з приводу придбаних машиноміць, від яких в подальшому він відмовився, і для того щоб переоформити машиномісця на позивача, ОСОБА_1 і ОСОБА_2 домовились про погашення кредиту в АТ АСТРА Банк. У приміщенні банку ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 гроші у сумі 17 750,00 доларів, які останній вніс в касу банку для погашення боргу по кредиту. У добровільному порядку відповідач відмовляється повертати грошові кошти, тому позивач змушений звернутися за захистом своїх прав до суду. З викладених у позовній заяві обставин і підстав, просив задовольнити позовні вимоги (а.с.3-7).

Позивач і його представник в судовому засіданні підтримали заявлені позовні вимоги, підтвердили викладені у позові обставини та просили з викладених підстав задовольнити позов.

Відповідач та його представник не визнали позовні вимоги у повному обсязі в судовому засіданні, з викладених у письмових запереченнях підстав просили відмовити у задоволенні позову /а.с.28-35/.

Суд, заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, розг-лянувши надані ними докази, які мають юридичне значення, оцінивши їх належність, допустимість, досто-вірність, а також достатність і взаємний зв'язок у сукупності, приходить до таких висновків.

Згідно ч.2 ст.59, ч.ч.1,4 ст.60, ч.3 ст.10 ЦПК України обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування; кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до норм ст.ст.1046,1047 ЦК України договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Суд, з огляду на ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України, повинен встановлювати наявність або відсутність обставин, якими обґрунтовують свої вимоги і заперечення сторони, виключно на підставі доказів, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Позивач в обґрунтування боргових зобовязань відповідача надав до суду постанову про закриття кримінального провадження від 13.08.2014 року, а також копії квитанції, що підтверджують внесення останнім до каси банку спірних грошових коштів. Вище вказані письмові докази, з огляду на остаточне невизнання відповідачем заявлених позовних вимог, обєктивно не можуть бути достатніми доказами в підтвердження наявності між сторонами по справі саме позикових відносин. Наявність квитанції про внесення відповідачем в банк спірної грошової суми свідчить виключно про виконання ним грошових зобовязань по відношенню до фінансової установи і жодним чином не підтверджує та не конкретизує наявність /виникнення/ після цього в нього обовязку саме до позивача щодо повернення їх останньому.

Понад те, під час розгляду справи було встановлено і сторонами не заперечується, що власне і постанову про закриття кримінального провадження від 13.08.2014 року було скасовано органом досудового слідства.

Незважаючи на розяснення головуючим, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, зобовязання кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, позивачем будь-яких інших письмових доказів в розпорядження суду надано не було, а відтак суд, дотримуючись принципів диспозитивності та законності, позбавлений можливості задовольнити заявлений цивільний позов.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,213-215,218, 294-296 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу за договором позики.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Голосіївський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.М. Сальникова