У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Рожина Ю.М.,

суддів - Максимчук З.М., Собіни І.М.,

секретаря судового засідання - Демчук Ю.Ю.,

за участі

представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивачки вважає рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Стверджує, що неправильним є висновок суду про відсутність вини відповідача у несвоєчасній сплаті аліментів через ненадання позивачкою доказів звернення до відповідача щодо добровільної сплати аліментів, оскільки судом не враховано, що не позивач, а саме відповідач, як особа яка порушила зобов'язання, повинен доводити відсутність своєї вини відповідно до вимог ст.614 ЦК України.

Доводить, що позивачкою належними та допустимими доказами - банківськими квитанціями, які надані суду, підтверджено несвоєчасну сплату відповідачем аліментів.

Вказує, що позивач, знаючи про свої зобов'язання, повинен був вжити усіх заходів аби негайно сплатити аліменти, вони проживають в одному будинку, а тому відповідач постійно мав можливість передати для позивачки кошти, відповідачу було відомо про потребу у матеріальній допомозі оскільки син закінчував 11 клас та готувався до вступу у ВУЗ.

За викладених обставин просить рішення суду скасувати, ухвалити нове про задоволення позовних вимог.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Рівненського районного суду від 27 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 24 лютого 2015 року, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_4 в розмірі 750 грн., починаючи з 05 грудня 2014 року. В частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць рішення суду допущено до негайного виконання.

29 січня 2015 року Рівненським районним судом видано виконавчий лист по виконанню наведено рішення, а 04 лютого 2015 року головним державним виконавцем ВДВС Рівненського РУЮ відкрито виконавче провадження.

Згідно листа відділу державної виконавчої служби Рівненського районного управління юстиції від 01 квітня 2015 року за №2950 заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 квітня 2015 року становить 2403,23 грн.

Відповідно до листа від 02 червня 2015 року заборгованість за аліментами відсутня, однак має місце прострочення у їх сплаті.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції посилається на відсутність підстав для застосування ст.196 СК України, оскільки відсутня вина платника аліментів, а заборгованість утворилась з причин, незалежних від платника аліментів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого суду, доводи апеляційної скарги вважає такими, що не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Згідно ст.ст.10, 11, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, а тому кожна з них повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно з ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п.22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вбачається, що передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Місцевий суд врахувавши ті обставини, що на час прийняття рішення суду про стягнення аліментів та до квітня 2015 року відповідач не мав роботи з незалежних від нього причин, відповідно і не мав доходів, одночасно вживав заходів для сплати аліментів, шляхом відкриття рахунку у банку для сплати аліментів, правильно встановив відносини, що склались між сторонами у справі, обґрунтовано прийшов до висновку, про відсутність підстав для стягнення пені на суму заборгованості.

Доводами апеляційної скарги даний висновок суду не спростовано, факт протилежного не доведено.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено без порушень норм матеріального і процесуального права, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 25 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді З.М.Максимчук

І.М.Собіна