Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1543/14-ц
Провадження № 6/321/56/2015
У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.М.

заявника ОСОБА_1

державного виконавця Рижкова А.І.

представника стягувача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Агро-Дніпро» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Михайлівського районного суду Запорізької області із заявою про відстрочку виконання судового рішення. В заяві зазначила, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року, її зобовязано відновити огорожу території Приватного підприємства «Агро-Дніпро» віл. 70 років Радянської влади в с. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, шляхом встановлення залізобетонних плит у кількості 18 шт. Постановою державного виконавця від 14 травня 2015 року було відкрито виконавче провадження. Однак вона на теперішній час не має змоги сплатити борг у звязку з тим, що вона є пенсіонеркою, має незадовільний стан здоровя та не має в наявності залізобетонних плит. Таким чином, боржник перебуває у скрутному матеріальному становищі. Зважаючи на вказані обставини, ОСОБА_1 просить суд відстрочити виконання рішення суду на 1 рік до 15 червня 2016 року.

Заявник ОСОБА_1 в судовому засіданні просила суд задовольнити заяву на підставах, викладених у ній.

Державний виконавець Рижков А.І. в судовому засіданні просив вирішити заяву на розсуд суду, додатково пояснив, що в нього на примусовому виконанні перебуває виконавче провадження за виконавчим листом виданим 6 травня 2015 року. На теперішній час рішення суду не виконане, жодних дій, спрямованих на його виконання, боржник ОСОБА_1 не вчиняла, але надавала медичні документи на підтвердження незадовільного стану здоровя.

Представник стягувача ОСОБА_2 категорично заперечувала проти задоволення заяви, додатково пояснила, що плити були демонтовані ОСОБА_1 ще у вересні 2011 року. Після демонтування плит ОСОБА_1 їх продала, а гроші витратила. Даказів на підтвердження обставин, які б перешкоджали виконанню рішення суду, на її думку, ОСОБА_1 суду не надала, у звязку з чим відсутні підстави для задоволення її заяви.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши заяву з доданими документами та матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку про необхідність відмовити в задоволенні заяви, враховуючи наступне.

Так, судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Агро-Дніпро» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю, позові було задоволен частково, зобовязано ОСОБА_1 відновити огорожу території Приватного підприємства «Агро-Дніпро» вул. 70 років Радянської влади в смт. Пришиб Михайлівського району Запорізької області, шляхом встановлення залізобетонних плит у кількості 18 шт.

За заявою ПП «Агро-Дніпро» 6 травня 2015 року був виданий виконавчий лист.

14 травня 2015 року було відкрито виконавче провадження.

Актами державного виконавця від 2 та 22 червня 2015 року було констатовано, що рішення суду від 31 березня 2015 року не було виконане.

Згідно з частиною пятою статті 124 Конституції України та статті 14 ЦПК України судове рішення є обовязковим до виконання на всій території України і виконується в порядку, визначеному Законом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обовязковість рішень суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до п. 1 ст. 6 § 1 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує кожному право на звернення до суду з позовом щодо будь-яких його цивільних прав та обовязків та, водночас, передбачає виконання судових рішень.

Зокрема, Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Шмалько проти України» від 20 липня 2004 року вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (пункт 43).

Конституційний Суд України неодноразово зазначав, що виконання судового рішення є невідємною складовою права кожного на судовий захист. Так, у рішенні Конституційного Суду України від 26.06.2013 року у справі № 1-7/2013 за конституційним зверненням акціонерної компанії «Харківобленерго» щодо офіційного тлумачення положень пункту 2 частини другої статті 17, пункту 8 частини першої статті 26, частини першої статті 50 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що обовязкове виконання судових рішень є складовою права на справедливий судовий захист.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Таким чином, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють обєктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» розяснено, що задоволення заяви про відстрочку виконання рішення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Аналізуючи підстави для відстрочки виконання рішення суду наведені ОСОБА_1 в заяві, суд приходить до таких висновків.

Так, ОСОБА_1 посилається на свій похилий вік та незадовільний стан здоровя, на підтвердження чого надала виписку з медичної картки стаціонарного хворого № 1581 від 8 червня 2015 року та медичні довідки від 21 та 24 грудня 2015 року, але суд звертає увагу, що самі по собі обставини похилого віку заявника та відповідно незадовільного стану здоровя не є винятковими та такими, що роблять неможливим виконання рішення суду.

Посилання ОСОБА_1 на тяжке матеріальне становище, не були нею підтвердження належними доказами, оскільки даних про розмір пенсії або іншого свого доходу, вона суду не надала.

Стосовно тверджень ОСОБА_1 про відсутність в неї залізобетонних плит, суд звертає увагу, що рішення суду не містить індивідуальних, конкретно визначених ознак залізобетонних плит, тому боржник ОСОБА_1 не позбавлена можливості придбати будь-які (навіть такі, що були в користуванні) залізобетонні плити та виконати рішення суду. До того ж, представник стягувача в судовому засіданні пояснила, що погоджується на те, що б підприємству боржник передала будь-які залізобетонні плити, а їх встановленням підприємство займеться самостійно.

Крім того, доказів, які б свідчили, що через рік стан здоровя та майновий стан заявника покращиться і вона матиме змогу виконати рішення суду, заявником ОСОБА_1 суду надано також не було.

Таким чином, на порушення вимог ст. 373 ЦПК України, заявником фактично не наведено у заяві про відстрочку виконання рішення суду обставин, які мають характер особливих або виняткових, не надано жодних доказів на підтвердження складного збігу обставин чи наявності такого майнового стану, який би давав підстави для відстрочки виконання рішення суду.

Статтею 13 ЦК України заборонено вчинення дій або зловживання правом, якщо цими діями завдається шкода іншій особі, у даному випадку стягувачу.

Крім того, відстрочка виконання рішення до 1 року може призвести до істотного дисбалансу прав та обовязків сторін та не відповідає засадам цивільного законодавства, передбаченим ст. 3 ЦК України, оскільки рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року було встановлено, що права власності позивача (стягувача) ПП «Агро-Дніпро» було порушене ще у вересні 2011 року.

Таким чином, винятковість обставин, які повинні бути встановлені судом щодо надання відстрочення виконання судового рішення, не підтверджені відповідними засобами доказування. Можливість надання відстрочення виконання рішення є правом, а не обовязком суду.

Крім того, судом в порядку вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України сторонам виконавчого провадження за наявності у них обставин, що утруднюють виконання рішення суду було розяснено її процесуальні прав щодо можливості поряд із вимогами про відстрочку виконання судового рішення, вчинення інших процесуальних дій, передбачених нормами ст.. 373 ЦПК України (розстрочка виконання судового рішення, зміна чи встановлення способу і порядку його виконання), та про наслідки не вчинення інших процесуальних дій. Але заявник ОСОБА_1 наполягала на задоволенні її заяви саме про відстрочку виконання рішення суду, з наведених нею підстав.

Відстрочка виконання рішення, за наведених обставин, на переконання суду, буде порушувати п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав та основних свобод людини та ст.1 Протоколу до Конвенції, щодо права людини на справедливий суд та права на вільне володіння майном, та буде суперечити відповідній судовій практиці Європейського Суду з цих питань.

Відповідно до зазначеного та керуючись ст. 373 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення Апеляційного суду Запорізької області від 31 березня 2015 року у цивільній справі за позовом Приватного підприємства «Агро-Дніпро» до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні власністю.

На ухвалу може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Запорізької області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі, якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4