АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 1916/2602/2012Головуючий у 1-й інстанції Яковець Н.В.
Провадження № 22-ц/789/1615/15 Доповідач - Хома М.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючої - Хоми М.В.

суддів - Демкович Ю. Й., Козак І. О.,

секретар - Танцюра О.В.

з участю представника позивачки, відповідача та його представника

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2012 року ОСОБА_2 звернулась в суд із вказаним позовом, в якому просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей: неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 500 грн. щомісячно до досягнення нею повноліття, та повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 500 грн. щомісячно. Позивачка зазначила, що діти проживають разом з нею та перебувають на її утриманні, відповідач коштів на утримання дітей не надає. Повнолітня дочка ОСОБА_5 являється інвалідом ІІ групи з дитинства, навчається в Чортківському інституті підприємництва та бізнесу, та потребує матеріальної допомоги.

Рішенням Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року позов задоволено. Вирішено стягувати з ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, жителя ІНФОРМАЦІЯ_4 в користь ОСОБА_2, жительки с. Колиндяни Чортківського району Тернопільської області, аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, до досягнення дитиною повноліття та аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 (п'ятсот) гривень щомісячно, починаючи з 10 вересня 2012 року, постійно. Стягнуто з ОСОБА_6 в користь ОСОБА_2 400 гривень за надану правову допомогу. Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави 214,60 гривень судового збору.

Справа переглядалась судами апеляційної та касаційної інстанцій.

Рішення суду в частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 набрало законної сили, а в частині стягнення аліментів на утримання дочки ОСОБА_5 судом касаційної інстанції направлено на новий апеляційний розгляд.

Тому колегія суддів перевіряє законність та обгрунтованість рішення суду в частині, що стосується стягнення аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити. Вказує, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права, оскільки судом не здобуто доказів того, що повнолітня дочка ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість надавати таку допомогу. Крім цього, судом не враховано важке матеріальне становище апелянта, те, що він ніде не працює та не отримує доходів. Справа розглянута судом першої інстанції у відсутності відповідача, тому не було забезпечено реалізацію його процесуальних прав, не дотримано принципу змагальності та рівності сторін у цивільному процесі. Також, відповідач не подавав жодних письмових заперечень на позов, так як перебував за межами України, однак суд в рішенні зазначив про такі заперечення.

Заслухавши пояснення відповідача та його представника, які підтримали доводи апеляційної скарги, представника позивачки, який просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Задовольняючи позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 500 грн. щомісячно на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_7, суд першої інстанції врахував, що ОСОБА_5 є інвалідом другої групи з дитинства, на час розгляду справи у 2012 році вона навчалася, стипендії не отримувала та потребувала матеріальної допомоги; враховано матеріальне становище відповідача, який перебував на роботі за межами України та не мав на утриманні інших осіб, крім дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Суд касаційної інстанції в ухвалі від 28 жовтня 2015 року вказав, що суд першої інстанції не надав належної оцінки довідці МСЕК від 24 березня 2011 року та не врахував, що згідно цієї довідки інвалідність ОСОБА_5 встановлена до 1 квітня 2013 року, суд не мотивував свої висновки щодо підстав для встановлення аліментів на утримання останньої на постійній основі; не враховано, що навіть за наявності підстав для покладення на відповідача обовязку нести додаткові витрати на повнолітню дочку у звязку з її навчанням, обовязок нести такі витрати покладається до закінчення навчання, наявність таких підстав судом не перевірено; суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив висновків місцевого суду та доказів, на які він посилався при вирішенні позову, а також доводів апеляційної скарги, у звязку з чим дійшов до передчасного висновку про наявність правових підстав для стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки постійно.

Відповідно до ч.4 ст. 338 ЦПК України, висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обовязковими для суду першої чи апеляційної інстанцій при новому розгляді.

При перевірці законності та обгрунтованості рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_5 в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, враховуючи висновки суду касаційної інстанції, колегія суддів виходить з таких мотивів.

Судом першої інстанції встановлено, що дочка сторін ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, є інвалідом другої групи з дитинства, проживає разом з матірю позивачкою, та потребує матеріальної допомоги.

Як вбачається з довідки МСЕК від 24 березня 2011 року, інвалідність ОСОБА_5 встановлена до 1 квітня 2013 року.

Як зясовано судом апеляційної інстанції з пояснень сторін та наявних у матеріалах справи письмових документів, а саме виписки з медичної карти хворого, заключення райЛКК №3/1131 від 19.09.2012 року, наявна у ОСОБА_5 епілептична хвороба з тоніко-клонічними судомами та порціальними приступами не дає підстав для встановлення інвалідності постійно. ОСОБА_5 періодично проходить медичні огляди, за результатами яких приймається рішення щодо встановлення їй інвалідності на наступний визначений період.

На момент розгляду справи судом першої інстанції у 2012 році інвалідність ОСОБА_5 була встановлена до 1 квітня 2013 року.

Однак, після 1 квітня 2013 року і на даний час статус інваліда другої групи ОСОБА_5 продовжено до 1 травня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_8 таких обставин не заперечив.

Як вбачається з наявної у матеріалах справи індивідуальної програми реабілітації інваліда №699 від 12.04.2011 року, ОСОБА_5 станом на 12.04.2011 року мала обмеження життєдіяльності, а саме: до самообслуговування, до трудової діяльності, до навчання, до професійного навчання ІІ ступінь (з трьох).

У 2012 році ОСОБА_5 отримувала державну соціальну допомогу інвалідам з дитинства ІІ групи у розмірі від 822 грн. до 844 грн. щомісячно, що стверджується наявною у справі довідкою №647 від 8 вересня 2012 року.

В той же час, як вбачається з виписки з медичної карти хворого (а.с.26), ОСОБА_5 у звязку з наявною у неї хворобою потребує постійного прийому таких лікарських препаратів: топамакс, дифенін, фінлепсин, сібазон.

Як вбачається з наявних у справі письмових доказів (а.с.29, 30), вартість цих препаратів у зазначеній лікарем кількості на 1 місяць станом на час розгляду справи у 2012 році складала : дифенін, фінлепсин, сібазон 429, 18 грн. на місяць; топамакс 779 грн.

Ні на час розгляду справи судом першої інстанції, ні на даний час, ОСОБА_5 не працювала та не отримувала інших доходів, окрім державної соціальної допомоги інвалідам з дитинства.

Однак, розмір цієї допомоги не був достатнім навіть для придбання необхідних медикаментів, не враховуючи інших потреб для забезпечення життєдіяльності (харчування, одяг, тощо).

Як вбачається з довідки до акта огляду МСЕК від 24 березня 2011 року, ОСОБА_5 може працювати лише в спеціально створених умовах.

Враховуючи такі обставини, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про те, що повнолітня дочка відповідача ОСОБА_5 потребує матеріальної допомоги, є вірним та відповідає обставинам справи.

Відповідно до ст. 198 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Перевіряючи обставини щодо можливості надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання повнолітньої непрацездатної дочки, колегія суддів перевіряє ці обставини станом на час вирішення справи судом першої інстанції, тобто на вересень 2012 року.

Суд першої інстанції врахував, що відповідач перебував на роботі за кордоном, інших осіб на утриманні не мав, тому суд дійшов обгрунтованого висновку про можливість надання відповідачем матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_7 у розмірі 500 грн. щомісячно.

ОСОБА_3 не заперечив, що він дійсно був за межами України з 29.06.2012 року до 19.12.2014 року у країнах Шенгенської зони Європейського союзу, про що зазначив в апеляційній скарзі, однак стверджує, що роботи не мав і жодних коштів він за кордоном не заробив, у даний час не працює, перебуває на обліку в пошуку роботи, допомоги по безробіттю не отримує, проживає за рахунок матері-пенсіонерки, тому не має змоги сплачувати кошти на утримання дочки ОСОБА_7.

Такі доводи відповідача щодо його матеріального становища колегія суддів оцінює критично, оскільки сама тривалість перебування відповідача за межами України майже 2 роки 6 місяців, свідчить про наявність у нього коштів, так як таке тривале проживання за кордоном вимагає певних коштів. Окрім цього, одним із доказів наявності у відповідача можливості надавати матеріальне утримання повнолітній непрацездатній дочці є те, що відповідач погашав наявний у нього кредит в іноземній валюті в ПАТ Укрсоцбанк, зокрема, за період з 01.12.2010 року по 01.09.2012 року внесено банку 2860 доларів США, станом на 01.09.2012 року заборгованість по кредиту складала 2133 доларів США, що стверджується наявною у справі довідкою №101.5-101/232 від 17.09.2012 року.

Отже, станом на час вирішення справи судом першої інстанції відповідач міг надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітньої непрацездатної дочки.

Доводи відповідача щодо його матеріального стану на даний час колегія суддів вважає безпідставними, так як обставини щодо матеріального стану платника аліментів, які виникли після ухвалення рішення суду першої інстанції про стягнення аліментів, не є підставою для зміни чи скасування такого рішення, а можуть бути у визначеному законом порядку підставою для предявлення позову про зміну розміру аліментів.

Також колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги про порушення судом процесуальних норм та розгляд справи судом першої інстанції у його відсутності, оскільки з наявного у справі рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення вбачається, що повідомлення про час та місце судового засідання було вручено за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача у с.Колиндяни (а.с.20), за наявності якого суд правомірно розглянув справу у відсутності відповідача. Відповідно до ч.5 ст. 74 ЦПК України, у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за адресою їх місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку, вважається, що судовий виклик або повідомлення вручене їм належним чином.

Доводи щодо неподання відповідачем жодних заперечень, про які зазначено у рішення суду, також не є підставою для зміни чи скасування рішення суду, так як рішення судом прийнято з урахуванням усіх наявних у справі доказів, а не позиції, викладеної у цих запереченнях.

Що ж стосується зазначеної в ухвалі касаційної інстанції необхідності перевірки обставин щодо обовязку відповідача нести додаткові витрати на повнолітню дочку у звязку з її навчанням, до його закінчення, колегією суддів зясовано, що ОСОБА_5 навчалась у Чортківському інституті підприємництва і бізнесу Тернопільського економічного університету, стипендії не отримувала, навчання закінчила у 2014 році. Враховуючи, що позивачка просила стягувати аліменти на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_7 на підставі ст. 198 СК України, а не у звязку з продовженням навчання повнолітньої дочки, тому колегія суддів вважає, що із закінченням навчання ОСОБА_5 не припиняється обовязок відповідача утримувати повнолітню непрацездатну дочку ОСОБА_7.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої непрацездатної дочки ОСОБА_5 є законним та обгрунтованим.

Разом з тим, оскільки ОСОБА_5 періодично проходить медичні огляди, за результатами яких приймається рішення щодо встановлення їй інвалідності на наступний визначений період, тому рішення суду слід доповнити вказівкою про стягнення аліментів до зміни стану здоровя чи матеріального стану ОСОБА_5, тобто аліменти стягуються до моменту припинення інвалідності або покращення матеріального стану ОСОБА_5, при якому вона не буде потребувати матеріальної допомоги від батька.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Чортківського районного суду Тернопільської області від 20 вересня 2012 року в частині стягнення аліментів на утримання ОСОБА_5 - залишити без змін, доповнивши вказівкою про стягнення аліментів до зміни стану здоровя чи матеріального стану ОСОБА_5.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9