Справа № 755/6238/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" вересня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді САВЛУК Т.В.

при секретарі Зелді Є.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк», звертаючись з позовом до суду, просило стягнути з ОСОБА_1заборгованість за Кредитним договором №A3K8RP72720159 від 06 лютого 2012 року, в сумі 12779,19 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 4987,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 3,37 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 1496,40 грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5206,81 грн.; штраф відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 584,72 грн., що є предметом позову.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, пояснив, що 06 лютого 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Акцент Банк» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №A3K8RP72720159, за умовами якого Банк надав відповідачу кредитні кошти на загальну суму 4987,89 грн., зі сплатою 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, з 06.02.2012 року по 05.02.2013 року включно. Однак всупереч вимог чинного законодавства та умов кредитного договору, відповідач протягом строку дії договору не виконував зобов'язання, не погашав тіло кредиту та відсотків за користування кредитними коштами, після закінчення строку дії договору не повернув позичені кошти, у зв'язку з чим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за Кредитним договором №A3K8RP72720159 від 06 лютого 2012 року на загальну суму 12779,19 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 4987,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 3,37 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 1496,40 грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5206,81 грн.; штраф відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 584,72 грн., що є предметом позову.

Законний представник відповідачі ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти позову заперечував в повному обсязі та просив відмовити в його задоволенні, мотивуючи тим, що 01 жовтня 2002 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким визнано недієздатним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, тобто на момент укладання Кредитного договору №А3К8RP72720159 від 06.02.2012 року, який укладено між ПАТ «Акцент-банк» та ОСОБА_1, відповідач в силу обмеження дієздатності не мав право самостійно вчиняти правочини, а його опікун - мати ОСОБА_4, померла 16 серпня 2011 року. Після смерті опікуна, на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 13 вересня 2013 року, опікуном недієздатного ОСОБА_1 призначено ОСОБА_3, тому на момент укладання кредитного договору над надієздатним ОСОБА_1 не було встановлено опіку, а тому вчинений від його імені правочин в силу норм закону є нікчемним, що є беззаперечною підставою для відмови в задоволенні позову ПАТ «Акцент Банк».

Заслухавши пояснення представника позивача, законного представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 06 лютого 2012 року між Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк»та ОСОБА_1було укладено Кредитний договір №A3K8RP72720159, за умовами якого Банк надав позичальнику кредит в сумі 4987,89 грн., на строк 12 місяців, з 06.02.2012 року по 05.02.2013 року включно, на наступні цілі: придбання товару, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,01 % на місяць на суму залишку заборгованості за Кредитом, єдиноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 121,66 грн. та щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 124,70 грн. в обмін на зобов'язання позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку, щомісяця в період сплати, за який приймається період з «06» по «10» число кожного місяця, Позичальник повинен надавати банку грошові кошти у сумі 540,63 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відмотками, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно Умов.

Виходячи з предмету позову,Публічне акціонерне товариство «Акцент Банк» пред'явило вимоги до ОСОБА_1 про заборгованість за Кредитним договором, в сумі 12779,19 грн., яка включає: заборгованість за кредитом в сумі - 4987,89 грн.; заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі - 3,37 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом в сумі - 1496,40 грн.; пеню за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 5206,81 грн.; штраф відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг; штраф (фіксована ставка) в сумі - 500,00 грн.; штраф (процентна складова) в сумі - 584,72 грн., у зв'язку з неналежним виконанням зобов'язань по Кредитному договору №A3K8RP72720159 від 06 лютого 2012 року.

Згідно ст.ст.1054, 526 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 638 ЦК України, передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, a також усі ті умови щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Здатність мати цивільні права та обов'язки (цивільну правоздатність), як і здатність мати процесуальні права та обов'язки сторони (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні особи (ст.25 Цивільного кодексу України, ст.28 Цивільного кодексу України).

Згідно ч.1 ст.29 ЦПК України здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов'язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття.

Цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Статтею 39 Цивільного кодексу України встановлено, що фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

З матеріалів справи убачається, що підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2002 року визнано недієздатним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає АДРЕСА_1. (а.с. 47)

Згідно зі ст. 40 Цивільного кодексу України, фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішення суду про це.

Відповідно до ст. 41 Цивільного кодексу України, над недієздатною фізичною особою встановлюється опіка.

На підставі Розпорядження Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації від 10 грудня 2002 року за №1380, призначено ОСОБА_4, 1930 року народження, опікуном над її сином ОСОБА_1, 1956 року народження, та над його майном, який рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04.10.2002 року визнаний недієздатним. (а.с. 54)

ОСОБА_4, померла 16 серпня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть, яке видано Відділом реєстрації смерті у м. Києві 17 серпня 2011 року актовий запис №14396. (а.с. 55)

13 вересня 2013 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалено рішення, яким задоволено подання Органу опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації, заінтересовані особи: ОСОБА_3, ОСОБА_5 про призначення опікуна над недієздатним. Звільнено від виконання опікунських обов'язків над недієздатним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження його опікуном ОСОБА_4 у зв'язку зі смертю Призначено опікуном над недієздатним ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 року народження ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6. (а.с 48-49)

Відповідно до ст.202 Цивільного кодексу України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч.1 ст.203, ст.204 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Як роз'яснено у п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року за №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам відповідно до статті 215 ЦК (435-15) необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо)

Згідно зі ст. 204 Цивільного кодексу України правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.

Отже, зі змісту зазначеної норми вбачається, що правочин, недійсність якого прямо встановлена законом, є нікчемним. Визнання нікчемного правочину судом недійсним законом не вимагається, тобто для сторін правочину він не спричиняє правових наслідків, крім наслідків його недійсності.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12, яка в силу положень ст. 360-7 Цивільного процесуального кодексу України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Відповідно до ст. 236 Цивільного кодексу України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що на момент укладення Кредитного договору №А3К8RP72720159 від 06.02.2012 року, сторона договору ОСОБА_1 в силу закону був обмежений в цивільній дієздатності, як особа визнана недієздатною на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2002 року, тому укладений договір від імені недієздатного ОСОБА_1 є нікчемним в силу закону, тому не створює зобов'язальних відносин в чистині його виконання.

Відповідно до положень ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.3 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з викладеного, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі, оскільки відносини, які виникли між сторонами спору ґрунтуються на положеннях договору, який є нікчемним в силу закону, разом з тим визначальною обставиною для застосування до відповідача санкцій за порушення виконання договірних зобов'язань, є встановлення факту укладання кредитного договору, що зумовлює виникнення між сторонами цивільно-правових відносин.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню в повному обсязі.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не розглядає питання розподілу судових витрат, враховуючи, що в межа даного спору судом прийнято рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 25, 28, 29, 39, 40, 41, 202, 203, 204, 236, 526, 1054 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», Правовою позицією яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 19 грудня 2012 року у справі №6-87цс12, ст.ст.1, 4, 10, 11, 39, 57, 58, 60, 61, 208, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» до ОСОБА_1про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарг, яка подається до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

С у д д я