Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» на рішення апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» про скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

ОСОБА_1 свої вимоги, які були уточнені в процесі розгляду справи, обґрунтовувала тим, що її неправомірно було звільнено із займаної посади на підставі п. 1 ч. 2 ст. 41 КЗпП України. Підставою позовних вимог позивач зазначала, що відповідач порушив законні права працівника під час проведення відносно неї службового розслідування, а саме: не повідомив про проведення щодо неї службового розслідування та незаконно збирав щодо неї інформацію.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просила скасувати наказ від 17 грудня 2014 року № 746-зв щодо її звільнення згідно з п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України у зв'язку із вчиненням нею винних дій, які дають підстави для втрати довір'я до неї як до працівника, що безпосередньо обслуговує грошові цінності; поновити її на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії»; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 15 170 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 20 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким позов задоволено.

Скасовано наказ ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» від 17 грудня 2014 року № 746-зв «Про звільнення».

Поновлено ОСОБА_1 на посаді провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії».

Стягнуто з ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» на користь ОСОБА_1 середню заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 15 170 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Вирішуючи питання про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що положенням про проведення службових розслідувань в АТ «Сбербанк Росії» не передбачений обов'язок відповідача повідомляти працівників у письмовому вигляді про початок такого розслідування, позивачу було відомо про його проведення, у зв'язку із чим її було відсторонено від виконання посадових обов'язків. На обґрунтування своїх вимог позивач не надала належних та допустимих доказів.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов, зазначав наступне.

Як зазначено в наказі від 17 грудня 2014 року № 746-зв підставою для його підписання стали копія звіту про проведення службового розслідування від 17 грудня 2014 року, копії пояснювальних записок ОСОБА_1 від 06 листопада 2014 року, копія посадової інструкції провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» від 07 травня 2013 року, договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 17 липня 2013 року.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадках винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

З матеріалів справи вбачається, що 07 травня 2013 року ОСОБА_1 підписала договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність та прийняла на себе повну матеріальну відповідальність щодо забезпечення збереженості ввірених їй АТ «Сбербанк Росії» валютних цінностей, а також тих, які будуть передаватися їй під звіт протягом всього строку дії даного договору.

Як вбачається з наказу про звільнення від 17 грудня 2014 року № 746-зв ОСОБА_1 порушила п. п. 3.1.1, 3.1.2, 3.1.8 Посадової інструкції провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» від 07 травня 2013 року, відповідно до яких співробітник підрозділу в межах своєї компетенції зобов'язаний знати та якісно і своєчасно виконувати/дотримуватися: вимог чинного законодавства України, в тому числі вимог захисту відомостей, які складають банківську і комерційну таємницю, нормативно-правові акти НБУ; норми і правила, встановлені внутрішніми нормативними документами банку, розпорядними документами банку, рішеннями колегіальних органів; вимог програм та правил внутрішньобанківської системи банку з протидії та попередження легалізації (відмивання) доходів, отриманих злочинним шляхом чи фінансування тероризму.

Звітом про проведення службового розслідування, затвердженим 17 грудня 2014 року Головою правління банку та заступником Голови правління, встановлено, що комісією встановлено факти грубого порушення порядку проведення касових операцій співробітниками Київського відділення № 18. Зокрема, встановлено, що провідний фахівець з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касир Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» ОСОБА_1 22 жовтня 2014 року спочатку відображала в АБС Б2 приходні касові операції і тільки потім приймала від клієнта і перераховувала кошти, порушуючи вимоги Інструкції з організації касової роботи в банку - п. 3.2.6.7, відповідно до якого після перерахунку грошових коштів касовий працівник відділення банку формує і підписує касовий документ, перший екземпляр віддає на підпис клієнту, після чого завіряє його іменним штампом, а квитанцію, крім свого підпису, закріплює печаткою «Каса №» та видає клієнту; 22 жовтня 2014 року відображала в АБС Б2 готівкові валюто-обмінні операції без фактичної присутності клієнтів, надання ними ідентифікаційних документів, без фактичного руху готівкових коштів, чим порушила Інструкцію про порядок організації та здійснення валютно-обмінних операцій на території України від 12 грудня 2002 № 502, посадову інструкцію провідного фахівця з обслуговування масових роздрібних клієнтів - касира.

Разом із тим комісією встановлено та відображено в звіті, що вищевказані порушення можливі за сприяння головного спеціаліста з обслуговування заможніх роздрібних клієнтів відділення ОСОБА_2; порушення ОСОБА_1 трудових обов'язків не дає можливості в подальшому довірити їй роботу з коштами.

ОСОБА_1 ознайомилася із зазначеним звітом, про що свідчить її підпис.

Апеляційним судом установлено, що звіт про проведення службового розслідування містить особисті думки членів комісії, однак не містить доказів того, що в касі була недостача коштів; у матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що ОСОБА_1 порушила п. 3.1.8 Посадової інструкції щодо порушення нею вимог програм та правил внутрішньобанківської системи банку з протидії та попередження легалізації доходів, отриманих злочинним шляхом, чи фінансування тероризму.

Ураховуючи викладене та обставини справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що видача коштів та здійснення валютно-обмінних операцій 22 жовтня 2014 року ОСОБА_1 не свідчать про настання негативних наслідків для банківської установи, саме по собі здійснення операцій за вказаних у звіті обставин не дає підстав для втрати довір'я до неї з боку власника і не може бути підставою для звільнення за п. 2 ч. 1 ст. 41 КЗпП України.

На підставі викладеного апеляційний суд скасував наказ про звільнення, поновив ОСОБА_1 на роботі та, враховуючи вимоги ст. 235 КЗпП України, стягнув з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 грудня 2014 року до 08 квітня 2015 року в сумі 15 170 грн, при тому, що середньомісячна заробітна плата касира Київського відділення № 18 АТ «Сбербанк Росії» становить 4 100 грн.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дочірній банк Сбербанку Росії» відхилити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко