У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Лохвицької міської ради Полтавської області, Державного кадастрового реєстратора відділу Держземагенства у Лохвицькому районі Полтавської області про скасування рішень, визнання недійсним державного акта, кадастрового номеру та запису про реєстрацію, зобов'язання вчинити дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 звернулися до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що їм на праві власності належить 14/50 та 13/150 частин будинку по АДРЕСА_1 відповідно. ОСОБА_2 є власником 14/50 частини, а власниками інших частин будинку є ОСОБА_4 - 26/150 частин, та ОСОБА_5 - 9/50 частин. Рішенням Лохвицької міської ради Полтавської області від 25 травня 2009 року

№ 22 ОСОБА_2 надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку по

АДРЕСА_1. Рішенням Лохвицької міської ради Полтавської області від 29 липня 2009 року № 28 затверджено технічну документацію із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку та ОСОБА_2 передано у приватну власність із земель міської ради земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0437 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. На підставі зазначеного рішення міської ради відповідачу ОСОБА_2 4 квітня 2011 року було видано відповідний державний акт на право власності на земельну ділянку.

Звертаючись до суду, позивачі вважали що їх права, як співвласників будинку, порушено, оскільки ОСОБА_2 у порушення приписів ст. 358 ЦК України, ст. ст. 88, 89, 118, ч. 4 ст. 120 ЗК України приватизував частину земельної ділянки, яка розташована навколо будинку, без їх згоди, як співвласників вказаного житлового будинку і користувачів цієї земельної ділянки. Позивачі просили скасувати рішення Лохвицької міської ради від 25 травня 2009 року № 22 та від

29 липня 2009 року № 28 в частині надання дозволу на розробку технічної документації із землеустрою щодо надання ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1, та затвердження зазначеної документації; визнати недійсними межі земельної ділянки в натурі по АДРЕСА_1; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0437 га, кадастровий номер НОМЕР_1, із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку; визнати недійсним та зобов'язати відділ Держземагенства у Лохвицькому районі скасувати кадастровий номер НОМЕР_1, присвоєний земельній ділянці по АДРЕСА_1, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; визнати недійсним та зобов'язати відділ Держземагенства у Лохвицькому районі скасувати запис у Поземельній книзі про реєстрацію відомостей у Державному земельному кадастрі щодо вищезазначеної земельної ділянки.

Ухвалою Чорнухинського районного суду Полтавської області від 29 квітня 2015 року провадження у справі закрито в частині позовних вимог ОСОБА_3 у зв'язку з прийняттям відмови позивача від позову.

Рішенням Чорнухинського районного суду Полтавської області від 08 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано недійсним та скасовано рішення Лохвицької міської ради Полтавської області від 29 липня 2009 року № 28 в частині затвердження технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельну ділянку та передання у приватну власність ОСОБА_2 земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд по АДРЕСА_1, площею 0,0437 га.

Визнано недійсним державний акт серії НОМЕР_2 на право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,0437 га по АДРЕСА_1, виданий на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за від 4 квітня 2011 року № 00038 та скасовано запис про його державну реєстрацію.

У решті позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що жилий будинок, який розташований по АДРЕСА_1 належить на праві спільної часткової власності п'яти співвласникам, а саме: на підставі свідоцтва про право на спадщину від 5 листопада 2004 року позивач

ОСОБА_1 є власником 14/50 частин житлового будинку, відповідач ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2007 року, посвідченого нотаріально, зареєстрованого за №1286, є власником 14/50 частин будинку,

13/150 частин належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право на спадщину від 21 жовтня 1971 року, 9/50 частин - ОСОБА_5, на підставі рішення Лохвицького районного суду від 22 травня 1962 року та ухвали цього ж суду від

10 грудня 1962 року, 26/150 частин - ОСОБА_4 на підставі договору дарування від 4 вересня 1987 року, посвідченого нотаріально, зареєстрованого за № 1740, та свідоцтва про право на спадщину від 21 жовтня 1971 року (т. 1, а.с. 74, 160-163).

Рішеннями Лохвицької міської ради Полтавської областівід 25 травня

2009 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права власності на земельні ділянки» та від

29 липня 2009 року «Про приватизацію земельних ділянок та затвердження технічної документації до видачі державних актів на право власності на землю» ОСОБА_2 надані дозволи на виготовлення технічної документації із землеустрою, її затверджено та передано останньому у приватну власність із земель міської ради у м. Лохвиці Полтавської області земельну ділянку по

АДРЕСА_1 загальною площею 0,0437 га, в тому числі 0,0437 га для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Лохвицької міської ради Полтавської області від 25 серпня 1955 року та з висновком про реєстрацію документів на право користування земельною ділянкою, за будинком АДРЕСА_1 закріплено земельну ділянку площею 1 295 кв. м (т. 2, а.с. 32, 33).

Отже, спірна земельна ділянка ще з 1955 року закріплена за будинком АДРЕСА_1, відповідно саме з цього часу у співвласників вказаного будинку виникло право користування зазначеною земельною ділянкою внаслідок набуття права власності на частини будинку АДРЕСА_1.

Доказів того, що між співвласниками будинку, як нинішніми так і попередніми, укладалася угода про порядок користування земельною ділянкою, що знаходилася у їх спільному користуванні, матеріали справи не містять.

Відсутні також і докази того, що в передбаченому законом порядку визначався порядок користування співвласниками будинку спірною земельною ділянкою.

4 квітня 2011 року ОСОБА_2 на своє ім'я було отримано державний акт на право приватної власності на землю, площею 0,0437 га, цільове призначення якої - для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських споруд по АДРЕСА_1.

Позивач право власності на земельну ділянку у встановленому законом порядку не оформляла. Реальний поділ будинку із надвірними спорудами по

АДРЕСА_1 між співвласниками відповідно до їх часток у власності з припиненням права спільної часткової власності не проводився.

Відповідно до ст. 116 ЗК України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян.

Згідно з ч. 6 ст. 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виділення земельної ділянки) громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву про вибір місця розташування земельної ділянки до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. До заяви додаються матеріали, передбачені ч. 5 ст. 151 цього Кодексу, а також висновки конкурсної комісії (у разі відведення земельної ділянки для ведення фермерського господарства).

Відповідно до ч. 5 ст. 151 ЗК України (у редакції, чинній на час виділення земельної ділянки) до заяви (клопотання) додаються: а) обґрунтування необхідності вилучення викупу та/або відведення земельної ділянки; б) позначене на відповідному графічному матеріалі бажане місце розташування земельної ділянки з її орієнтовними розмірами; в) засвідчена нотаріально письмова згода землекористувача (землевласника) на вилучення (викуп) земельної ділянки (її частини) із зазначенням розмірів передбаченої для вилучення(викупу) земельної ділянки та умов її вилучення (викупу); г) копія установчих документів для юридичних осіб, а для громадянина - копія документа, що посвідчує особу.

Стаття 56 Закону України «Про землеустрій» містить вичерпний перелік документів, що входять до технічної документації щодо поділу та об'єднання земельних ділянок, зокрема нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні).

Статтею 356 ЦПК визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно зі ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Частина четверта ст. 120 ЗК України передбачає, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди.

Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЗК УРСР 1970 року, при переході права власності на будівлю, переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною.

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що Лохвицька міська рада Полтавської області при прийнятті оскаржуваного рішення уваги на зазначені положення закону та на те, що питання про виділ частки (поділу будинку) не вирішено не звернула; розмір частки ОСОБА_2 у праві власності на будинок не враховувала; чи є площа земельної ділянки, переданої у власність останньому, пропорційною його частці у будинку, не з'ясовувала; не врахувала інтереси власника 14/50 частин житлового будинку - позивача ОСОБА_1, розташованого на спірній земельній ділянці, яка частково передана у власність іншому співвласнику будинку (без встановлення порядку користування).

Отже, судами правильно встановлено, що мало місце порушення Лохвицькою міською радою Полтавської області земельного законодавства та інших нормативно-правових актів, які регулюють земельні правовідносини, а тому висновок судів про необхідність визнання недійсним та скасування рішення Лохвицької міської ради від 29 липня 2009 року № 28, та, з урахуванням положень пп. 1.1, 1.4 Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів

22 червня 2009 № 325, (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визнання недійсним виданого на підставі нього державного акту на ім'я

ОСОБА_2 є обґрунтованим.

При цьому судами встановлено, що земельна ділянка відповідачу

ОСОБА_2 надана у власність у більших розмірах і таким чином не відповідає його частці у праві власності на будинок, оскільки частка у праві власності на будинок, належна ОСОБА_2, у відсотковому відношенні складає 28% (42x100/150), а частка земельної ділянки - 33,7% від загальної площі земельної ділянки, закріпленої за будинком АДРЕСА_1.

Крім того, суди правильно посилались на лист Головного Управління Держкомзему у Полтавській області від 19 березня 2012 року № К-110/1012-01, яким підтверджено факти порушення земельного законодавства при проведенні приватизації ОСОБА_2 земельної ділянки по АДРЕСА_1 (т. 1, а.с. 112).

З огляду на те, що державна реєстрація речових прав відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» скасовується в разі винесення судом відповідного рішення, суди дійшли правильного висновку про те, що запис про державну реєстрацію державного акту на ім'я ОСОБА_2 також підлягає скасуванню.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Чорнухинського районного суду Полтавської області від 8 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 27 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
І.М. Завгородня
Ю.Г. Іваненко