Справа № 138/1778/15-ц Провадження № 22-ц/772/3596/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 26Доповідач Голота Л. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

Головуючого: Голота Л.О.,

суддів: Войтко Ю.Б., Міхасішин І.В.,

при секретарі: Куленко О.В.,

з участю: представника апелянта ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці справу за апеляційною скаргою відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області на рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.11.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області про стягнення моральної шкоди, -

встановила:

24.06.2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до відділення ВД ФССНВ у Могилів-Подільському районі про стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що з 2001 року перебував у трудових стосунках з ВАТ «Могилів-Подільський машинобудівний завод ім. С.М.Кірова» і отримав професійне захворювання, яке завдало йому моральних страждань і призвело до встановлення з 12.02.2002 року втрати ним 30 % професійної працездатності внаслідок трудового каліцтва, та з 28.03.2013 року 60 % і другу групу інвалідності безстроково

Рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.11.2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з відділення ВД ФССНВ у Могилів-Подільському районі на користь позивача 133 876 грн. в порядку відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров»я на виробництві та судові витрати по справі.

В апеляційній скарзі відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області просить скасувати рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.11.2015 року та ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на його необгрунтованість та порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В судовому засіданні представник апелянта підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити.

Представник позивача просив залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Колегія суддів, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Частина 1 статті 303 ЦПК України передбачає, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, як суд першої інстанції виходив з того, що в результаті професійного захворювання позивачу завдано моральних страждань, які на підставі ст.ст. 21 та 28 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» повинен відшкодувати відповідач.

Колегія суддів погоджується з даним висновком з огляду на наступне.

Розглядаючи справу по суті, суд обгрунтовано виходив з того, що правовідносини, які виникли між сторонами в зв'язку з відшкодуванням моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, регулюються Законом України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" від 23 вересня 1999р. (в редакції, що діяла на момент первісного встановлення стійкої втрати працездатності).

Згідно частини 1 ст.9 Закону України "Про охорону праці" від 14 жовтня 1992р. (з наступними змінами) відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров'я або у разі смерті працівника, здійснюється ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності".

Згідно з п/п "є" п.1 частини 1 ст.21 та частини 3 ст.28 Закону України "Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності" у разі настання страхового випадку ОСОБА_4 соціального страхування у встановленому законодавством порядку зобов'язаний виплатити потерпілому грошову суму за моральну шкоду за наявності факту заподіяння йому цієї шкоди. Зазначені норми не містять будь яких інших додаткових умов щодо відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до Закону України Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності в разі стійкої втрати професійної працездатності право на отримання потерпілим страхових виплат, в тому числі і виплати за моральну (немайнову) шкоду, настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Судом встановлено, що внаслідок нещасного випадку на виробництві 12.02.2002 року міжрайонною спеціалізованою травматологічною МСЕК м. Вінниці позивачу вперше встановлено 30 % втрати працездатності та третю групу інвалідності внаслідок трудового каліцтва. В подальшому 28.03.2013 року МСЕК встановила йому 60 % втрати працездатності та другу групу інвалідності безстроково внаслідок трудового каліцтва, що підтверджується відповідними довідками МСЕК, а також випискою з історії хвороби з приводу проведеної операції від 05.09.2001 та випискою з акта огляду МСЕК від 28.03.2013 року / а.с.7-10/. Тобто суд обґрунтовано дійшов висновку про те, що ОСОБА_5 внаслідок нещасного випадку на виробництві заподіяна моральна шкода, яка полягає у моральних стражданнях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, що порушило його нормальні життєві зв'язки, які потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Даний висновок суду відповідає роз'ясненням Пленуму Верховного Суду України, які викладені в постанові від 31 березня 1995р. „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди" де зазначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних та фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я.

Визначаючи розмір моральної шкоди, за клопотанням позивача, судом була призначена судово-психологічна експертиза, відповідно до висновку №633 від 04.09.2015 року якої, матеріальний еквівалент моральної шкоди, заподіяної ОСОБА_5 склав 133 876 грн.

Апеляційний суд, не приймає до уваги доводи скарги про те, що позивач не має право на отримання відшкодування моральної шкоди, в зв"язку з отриманим трудовим каліцтвом, так як Законом України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» № 717-16 від 23.02.2007 року було виключено положення Закону України № 1105-ХІV про відшкодування моральної шкоди потерпілим ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань, оскільки встановлено, що за загальним правилом про дію нормативно-правового акта у часі до кожної події, факту чи відносин застосовується той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент, коли вказана подія, факт чи відносини мали місце, а не на момент пред'явлення позову ( право на відшкодування моральної шкоди виникло у позивача до 2006 року).

Безпідставним колегія суддів вважає посилання апелянта на те, що позивачем пропущено строк позовної давності, оскільки відповідно до п.3 ч.1 ст. 268 ЦК України на вимогу про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров»я або смертю позовна давність не поширюється.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу відділення виконавчої дирекції ОСОБА_4 соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України у Могилів-Подільському районі Вінницької області відхилити, а рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 13.11.2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Голота Л.О.

Судді: Войтко Ю.Б.

ОСОБА_6

/підписи/

Згідно з оригіналом: