ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції про зобов'язання виконати вірно рішення суду, поставити все на місце, відновити площу, межі за їх рахунок, стягнення з відповідача матеріальної та моральної шкоди, повернення пенсії, поставлення питання невідповідності посаді та звільнення винних у скоєному, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Лубенського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до державного виконавця відділу державної виконавчої служби Лубенського міськрайонного управління юстиції (далі - ВДВС Лубенського МРУЮ), у якому просила зобов'язати відповідача вірно виконати рішення суду, поставити все на місце і відновити за рахунок відповідача площу землі, забори, дровник, все, що було зруйновано при виконанні, стягнути завдану моральну та майнову шкоду, повернути пенсію, стягнуту за виконавчі дії, оскільки вона має пільги 100 % як інвалід війни, поставити питання про невідповідність державних виконавців посадам та звільнення винних у скоєному.

Рішенням Лубенського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що в провадженні ВДВС Лубенського МРУЮ перебувало виконавче провадження ВП № 27523649 з примусового виконання виконавчого листа № 2-35/2010 від 06 жовтня 2010 року про зобов'язання ОСОБА_3 усунути перешкоди ОСОБА_4 у праві користування належною їй земельною ділянкою, розташованою по АДРЕСА_1, шляхом перенесення самовільно встановленого шиферного паркану на 27 см таким чином, щоб ширина належної ОСОБА_4 земельної ділянки відповідала документації бюро технічної інвентаризації і становила 17,75 м.

Постановою ВДВС Лубенського МРУЮ від 08 липня 2011 року відкрито виконавче провадження № 27523649 з примусового виконання вказаного вище виконавчого листа, надано строк для його добровільного виконання до 15 липня 2011 року та попереджено, що у разі невиконання рішення в наданий для добровільного виконання строк, воно буде виконано в примусовому порядку зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, пов'язаних з провадженням виконавчих дій.

Згідно з актом державного виконавця від 18 липня 2011 року рішення суду у добровільному порядку не виконано.

Постановами ВДВС Лубенського МРУЮ від 21 вересня 2011 року та від 06 жовтня 2011 року на боржника накладено штрафи (250 грн та 500 грн відповідно) за невиконання без поважних причин рішення суду, яке може бути виконане лише боржником.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 12 грудня 2011 року задоволено подання старшого державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ та надано дозвіл на примусове проникнення на територію земельної ділянки боржника - фізичної особи ОСОБА_3, розташованої по АДРЕСА_1 Полтавської області, з метою проведення необхідних виконавчих дій з примусового виконання виконавчого листа № 2-35/2010.

22 червня 2012 року сторонам виконавчого провадження направлено повідомлення про проведення 27 червня 2012 року виконавчих дій з виконання рішення суду за адресою: АДРЕСА_1 та зобов'язано бути присутніми під час їх проведення.

Також постановою від 22 червня 2012 року для участі в проведенні зазначених виконавчих дій залучено працівників органів внутрішніх справ.

Актом державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ від 27 червня 2012 року у присутності боржника ОСОБА_3 та стягувача ОСОБА_4, працівника органів внутрішніх справ і понятих, встановлено, що рішення суду виконано фактично згідно з виконавчим документом.

Крім того, постановою державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ від 25 квітня 2012 року з боржника ОСОБА_3 стягнуто витрати на проведення виконавчих дій у розмірі 120 грн, а постановою від 15 липня 2012 року - виконавчий збір у розмірі 680 грн, які перераховано до державного бюджету.

Актом державного виконавця ВДВС Лубенського МРУЮ від 27 червня 2012 року у присутності боржника ОСОБА_3 та стягувача ОСОБА_4, працівника органів внутрішніх справ і понятих, встановлено, що рішення суду виконано фактично згідно з виконавчим документом.

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_3 зазначала, що вона не згодна з діями державного виконавця в ході примусового виконання судового рішення у справі № 2-35, оскільки такі проведено із численними порушеннями вимог закону.

Ухвалюючи рішення про відмову в позові, суд першої інстанції дійшов висновку про недоведеність позовних вимог, оскільки ОСОБА_3 не підтверджено належними доказами наявність спору про цивільне право між нею та відповідачем.

Апеляційний суд погодився із такими висновками суду першої інстанції, при цьому зазначив, що позивачем не надано доказів порушення її прав державним виконавцем під час проведення виконавчих дій.

Такі висновки судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вимогам закону та ґрунтуються на фактичних обставинах справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції Українисудові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦК України повно та об'єктивно встановивши фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, обґрунтовано виходили із недоведеності позовних вимог, оскільки рішення про визнання незаконними дій державного виконавця або ВДВС Лубенського МРУЮ щодо примусового виконання виконавчого листа Лубенського міськрайонного суду Полтавської області № 2-35/2010 відсутнє, тому правових підстав для задоволення позову немає.

Згідно з вимогами ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставинами, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги стосуються переоцінки доказів, викладених в оскаржуваних рішеннях, що не належить до компетенції суду касаційної інстанції, висновків суду першої інстанції у нескасованій його частині та суду апеляційної інстанції не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи судами допущено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Лубенського міського суду Полтавської області від 27 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак