АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА

Доповідач Поливач Л.Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Поливач Л.Д.

суддів: Шахової О.В., Вербової І.М.

при секретарі Бугай О.О.

за участю осіб: представника позивача Осипчук Н.О.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Єврокапітал» до ОСОБА_3, третя особа: ОСОБА_5 про стягнення боргу;

за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02 вересня 2015 року

в с т а н о в и л а:

Рішенням Святошинського районного суду м.Києва від 02.09.2015 року позов ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» заборгованість за кредитом в розмірі 28028 грн. 58 коп., заборгованість за відсотками в розмірі 17613 грн. 83 коп., заборгованість по щомісячній платі в розмірі 2499 грн. 39 коп., судові витрати в розмірі 481 грн. 42 коп., а всього стягнуто 48623 грн. 22 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду в частині стягнення з нього на користь ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» заборгованості за кредитом в розмірі 28028 грн. 58 коп., заборгованості за відсотками в розмірі 17613 грн. 83 коп., заборгованість по щомісячній платі в розмірі 2499 грн. 39 коп., судових витрат в розмірі 481 грн. 42 коп., а всього стягнуто 48623 грн. 22 коп. скасувати та ухвалити, в цій частині нове рішення про відмову в позові . В іншій частині рішення суду залишити без змін. Посилається незаконність та необґрунтованість ухваленого судом рішення в частині задоволення позову, невідповідність висновку суду дійсним обставинам справи, неповне з'ясування обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального та права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції належним чином не перевірив його доводів щодо неправильності розрахунку заборгованості, наданого позивачем.

Помилковим, на думку апелянта, є висновок суду першої інстанції про те, що платежі, які ним здійснювались з лютого 2011 року зараховувались на погашення штрафних санкцій, оскільки для того, щоб позивач міг їх таким чином зарахувати, у нього у лютому 2011 року повинно було існувати право нараховувати штрафні санкції, а такого у останнього в силу вимог ч.6 ст.232 ГК України не було.

Помилку суд першої інстанції допустив і у визначенні початку періоду зарахування сплачених позичальником грошових коштів на оплату штрафних санкцій (лютий 2011 року), оскільки з розрахунку заборгованості вбачається інший період такого зарахування - 22.12.08-21.01.09.

Не надано судом жодної правової оцінку і тій обставині, що у графі розрахунку заборгованості зазначено «Сплачено штрафи, пені» в той час як штрафи позивачем не нараховувались, починаючи від січня 2010 року.

Не зрозумілим також є те, які із зазначених надходжень грошових коштів позивачем зараховувались як штраф, а які - як пеня.

Як доказ обґрунтованості розміру заборгованості щодо тіла кредиту та відсотків за користування кредитом суд прийняв висновок експерта, відхиливши посилання представника відповідача на те, що для проведення експертизи був наданий інший розрахунок, а тому заборгованість по тілу кредиту та відсотках не відповідає дійсності, мотивувавши це тим, що розмір зазначеної заборгованості фактично не змінювався. Відповідач вважає такий висновок суду першої інстанції помилковим.

Відмовляючи у застосуванні наслідків пропуску строків позовної давності за період з листопада 2007 р. по вересень 2009 р., суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що представник відповідачане зміг пояснити, у стягненні яких саме періодичних платежів просить суд відмовити з підстав пропуску позовної давності, в той час як з розрахунку вбачається, що в зазначений період заборгованості у відповідача не було, до листопада 2009 р. він сплачував по 1368,99 грн. щомісячно відповідно до графіку. Даний висновок суду є помилковим на думку апелянта.

В суді апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_4 підтримали подану апеляційну скаргу в повному обсязі, посилаючись на доводи, викладені в ній. Представник позивача ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» Осипчук Н.О. заперечувала проти задоволення апеляційної скарги, посилаючись на законність та обґрунтованість ухваленого судом рішення. Третя особа ОСОБА_5 в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог закону. Колегія суддів дійшла висновку про можливість розгляду справи за її відсутності.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення в цій частині, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Як вбачається з матеріалів справи, 22.10.2007р. між ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір (із забезпеченням) № 138, відповідно до якого відповідачу надано кредит в розмірі 46 284 грн. строком до 22.10.2011р. зі сплатою 14,50% річних для придбаних автотранспортного засобу.

Відповідно до умов договору відповідач зобовязався погашати заборгованість та сплачувати відсотки щомісячно рівними частинами - по 1368,99грн. протягом всього строку дії договору, однак свої зобовязання належним чином не виконував, з грудня 2009р. по січень 2011р. платежі не здійснював.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності правових підстав для часткового задоволення заявлених ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» позовних вимог, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.525, 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частиною 1 ст.60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Посилаючись на неправильний розрахунок заборгованості та, у звязку з цим, її відсутність відповідач будь-яких доказів на підтвердження цього суду не надав.

З розрахунку заборгованості, наданого позивачем, вбачається, що в період з грудня 2009р. по січень 2011р. відповідач жодних платежів на виконання умов договору по поверненню кредиту та сплаті відсотків не здійснював, у звязку з чим платежі, які здійснювались ним з лютого 2011р. були зараховані на погашення штрафних санкцій, а заборгованість по кредиту становила 28 028грн. 58коп.. заборгованість по відсотках становила 17 613грн. 83коп. /т. 2 а.с. 36-39/, що і було обґрунтовано стягнуто судом.

Згідно висновку експерта від 31.03.2015р. по результатам проведення судово-економічної експертизи, розрахунок заборгованості станом на 30.10.2013р. стосовно тіла кредиту, відсотків за користування кредитом, наданий ТОВ «ФК «Єврокапітал відповідає умовам кредитного договору № 138 від 22.10.2007р. /т. 1 а.с. 242-248/. Експерт дійшов висновку про те, що сума непогашеного кредиту складає 28 028,58 грн., заборгованість по сплаті процентів станом на 11.04.2014 року складає 17 499,56 грн. Що стосується стягнення судом з відповідача заборгованості по щомісячній платі за обслуговування кредиту в розмірі 2499 грн. 39 коп., то стягнення зазначеної суми відповідає вимогам п. 2.2.3 Кредитного договору, з умовами якого погодився відповідач підписавши даний кредитний договір. В цій частині кредитний договір недійсним не визнаний, а відповідно його умови необхідно виконувати сторонами даного договору. Відповідач не надав суду доказів, які б свідчили про те, що він здійснював проплати заборгованості за кредитним договором, а експертом ці проплати не було враховано. Тобто, відповідач не надав суду доказів, які б спростовували розмір заборгованості за кредитним договором, стягнутої з нього судом.

Посилання апелянта на те, що для проведення експертизи був наданий інший розрахунок, а тому заборгованість по тілу кредиту та відсотках не відповідає дійсності суд першої інстанції обґрунтовано вважав безпідставним, оскільки розмір зазначеної заборгованості фактично не змінювався, не був він спростований відповідачем і в суді апеляційної інстанції. Посилання експерта на те, що підтвердити загальний розмір заборгованості за кредитним договором не видається за можливе, не свідчить про те, що у суду були відсутні підстави для стягнення заборгованості за кредитним договором по тілу кредиту, по процентам за користування кредитом, оскільки зазначені суми експертом встановлені однозначно і не спростовані відповідачем.

Посилання апелянта на необхідність застосування наслідків пропуску строків позовної давності за період з листопада 2007р. по вересень 2009р. є безпідставними, оскільки відповідач в послідуючому погашав заборгованість по кредиту, що свідчить про те, що він визнавав наявність у нього заборгованості перед позивачем. Крім того, позивач предявляв позов до суду у лютому 2010 року про стягнення з відповідача заборгованості за даним кредитним договором. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 20.12.2010 року Товариству було відмовлено у стягненні заборгованості у звязку з ненаданням позивачем доказів на підтвердження розміру цієї заборгованості (т.1 а.с.103-105, 106-107). Зазначене звернення позивача до суду свідчить про перерву позовної давності.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що у звязку з невиконанням відповідачем в повному обсязі своїх зобовязань по поверненню кредитних коштів з нього на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по кредиту в розмірі 28 028грн. 58коп., заборгованість за відсотками в розмірі 17 613грн. 83коп., заборгованість по щомісячній платі в розмірі 2 499грн. 39коп., а всього підлягає стягненню 48 141грн. 80коп.

Висновок суду першої інстанції про те, що позовні вимоги ТОВ «Фінансова компанія «Єврокапітал» до ОСОБА_3 про стягнення боргу є обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню є вірним та таким, що відповідає вимогам закону та змісту кредитного договору.

Отже, твердження апелянта про незаконність, необґрунтованість ухваленого судом рішення, неповне зясування обставин, які мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, на думку суду є необґрунтованими, а обставини, на які він посилається недоведеними та не підтверджені належними та допустимими доказами по справі, оскільки доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Справу було розглянуто судом на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних письмових доказів.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає вимогам матеріального та процесуального закону. Підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м.Києва від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: