Справа № 136/1694/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"29" грудня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочка, яка продовжує навчання обґрунтовуючи підставність позову таким.

ОСОБА_2 є її, ОСОБА_1, рідним батьком. В даний час вона досягла повноліття та у 2015 році вступила на навчання до Вінницького державного педагогічного університету ім. Коцюбинського за спеціальністю "реабілітолог", де навчається за денною формою, вартість навчання становить 9 100 гривень за кожен рік навчання, вартість проживання у гуртожитку становить 2 900 гривень. Крім цього, потреби повязані із навчанням зобовязують її купувати підручники, витрачати кошти на проїзд до навчального закладу. В силу своєї зайнятості із навчанням вона, ОСОБА_1, не має можливості працевлаштуватись. Позивач вважає, що наведені нею обставини вказують на наявність потреби в матеріальній допомозі. Разом з цим, вона, ОСОБА_1, часто хворіє, перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного двохстороннього гайморіту, стан після гайморотомії з видалення кисти лівої внутрішньо-щелепної пазухи у 2014 році та рилосепопластики, потребує диспансерного нагляду, санаторно-курортного та профілактичного лікування, що в свою чергу також зумовлює матеріальні витрати. Її батько ОСОБА_2 працює водієм маршрутного таксі в ПП Осипенко ОСОБА_3, а відтак регулярно отримує заробітну плату, при цьому в достатньому розмірі, а отже є фінансово спроможним, відтак має змогу надавати матеріальну допомогу, однак добровільно цього не робить. Крім цього, 28.03.2014 року відповідач придбав автомобіль ДЕУ "СЕНС", державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що також підтверджує його гарний матеріальний стан. Ураховуючи наведені обставини, позивач просила суд присудити до стягнення із відповідача на її, ОСОБА_1, користь аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку (доходу), оскільки вважає, що саме такий розмір аліментів, з урахуванням матеріальною допомоги, яку вона отримує від своєї матері ОСОБА_4, зможе надати їй можливість оплачувати навчання, вартість проїзду до університету, вартість проживання, тощо.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала, зіславшись на обставини, що були нею викладені у позовній заяві, просила суд їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, в заяві, яку адресував суду, вказав, що позовні вимоги не визнає, надав письмові заперечення стосовно поданого ОСОБА_1 позову, просив розгляд справи проводити за його відсутності.

Свою позицію з вирішення даного спору відповідач аргументував з огляду на таке.

Він, ОСОБА_2, отримує мінімальну заробітну плату, перебуває у шлюбі з іншою жінкою ОСОБА_2, дохід якої є мінімальним також, оскільки остання працює медичною сестрою поліклініки оклад якої становить 1522,24 грн. Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який обовязково потребує утримання ним, ОСОБА_2, як батьком. Будь яких інших доходів, а ні він, а ні його дружина не мають. Крім цього, витрати його сімї на сплату щомісячних комунальних платежів та інших складають біля 600 700 гривень. Наведене свідчить, що сімейного бюджету його не вистачає навіть на покриття першочергових життєвих потреб його сімї та повноцінного харчування, не кажучи вже на можливість надавати утримання іншим особам. Однак, незважаючи на його витрати, все ж таки по мірі можливостей він, ОСОБА_2, добровільно сплачує кошти на рахунок ОСОБА_1 в рахунок аліментів на утримання позивача, в підтвердження чого слугують квитанції, що ним додані до заперечення. Також не відповідають дійсності обставини, що наведені позивачем у позовній заяві щодо підтвердження його гарного матеріального становища за рахунок наявності у нього транспортного засобу, оскільки автомобіль є не новим, а 2004 року випуску та придбаний за кошти отримані від продажу наявного у нього попередньо старого автомобіля. При цьому, позивач не вказала у позовній заяві яку матеріальну участь по її утриманню несе її мати ОСОБА_4, оскільки остання працює на півтори ставки медичної сестри, відтак отримує заробітну плату більше 3 000 гривень, проживає сама, інших аліментних зобовязань не має. Ураховуючи наведені відповідачем обставини у запереченні, він просив суд відмовити ОСОБА_1 у позові до нього про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до закінчення її навчання.

Прийнявши до уваги те, що відповідач не з'явився в судове засідання, скориставшись своїми правами визначеними ст.158 ч.2 ЦПК України, суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, а тому проводить його в даному судовому засіданні на підставі зібраних у справі доказів, в загальному порядку.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх здобутими у справі доказами, яким дав належну оцінку, дійшов до висновку про таке.

Батьками позивача ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, відповідно до свідоцтва про народження є: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (а.с. 5).

Із довідок виданих Вінницьким Державним педагогічним університетом від 18.08.2015 року за № 12134 та від 11.09.2015 року за № 03/238 вбачається, що ОСОБА_1 зарахована на навчання за кошти фізичних та юридичних осіб, денна форма навчання та проживає вона в гуртожитку № 4-Б за адресою: м. Вінниця, вул. 50-річчя Перемоги, 20, кімната 427, що належить Вінницькому державному педагогічному університету ( а. с. 6, 7).

Довідки від 07.09.2015 року за № 15/124, та від 11.09.2015 року за № 113 видані Вінницьким державним педагогічним університетом імені ОСОБА_6 свідчать про те, що ОСОБА_1 навчається на першому курсі ОКР бакалавра інституту фізичного виховання і спорту (стаціонар) денна форма навчання на контрактній основі, термін навчання з 01.09.2015 року по 30 червня 2019 року, стипендія не виплачується. Плата за рік становить 9100 гривень. (а.с. 9, 11).

Квитанція "Приватбанку" від 29.08.2015 року вказує, що ОСОБА_1 здійснила проплату в сумі 1 500 гривень за проживання в гуртожитку № 4-б, отримувач ВДПУ ім. М. Коцюбинського (а.с. 12). Згідно квитанції "Приватбанку" від 09.09.2015 року ОСОБА_1 здійснила проплату за навчання в сумі 4600 гривень, отримувач платежу ВДПУ ім. Коцюбинського.

Довідка Липовецької центральної районної лікарні від 16.09.2015 року за №868 вказує на те, що ОСОБА_1 перебуває на диспансерному обліку з приводу хронічного двохстороннього гайморіту, стан після гайморотомії з видалення кисти лівої внутрішньо-щелепної пазухи у 2014 році та рилосепопластики, потребує диспансерного нагляду у лорлікаря, потребує лікування при загостреннях хвороби, санаторно-курортного та профілактичного лікування (а.с. 8).

Згідно паспортних документів, позивач є повнолітньою особою, має вік 19 років, ураховуючи те, що вона продовжує навчання у вищому навчальному закладі, позивач звернулась до суду із даним позовом про присудження із відповідача її батька, на її користь аліментів, як така, що потребує матеріальної допомоги.

Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 Сімейного кодексу, яка зокрема передбачає обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст.ст. 199, 200, 201 Сімейного кодексу України). Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

З аналізу вказаних норм права слідує, що при визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від обовязку сплати аліментів, обовязку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

У п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", Верховний Суд України висловив наступну правову позицію, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Здобуті у справі докази свідчать про те, що позивач, будучи повнолітньою дочкою відповідача, яка не досягла 23 років та продовжує навчання має право на звернення до суду із даним позовом. Крім цього, будучи повнолітньою працездатною особою, вік якої перевищує 18 років, у звязку із навчанням на денній формі за контрактом, не має можливості працевлаштуватись, отож суд дійшов висновку, що позивач потребує матеріальної допомоги.

Вирішуючи питання наявності у відповідача як батька повнолітньої дитини можливості надавати таку матеріальну допомогу, суд дійшов висновку про наступне.

Відповідно до свідоцтва про одруження серія 1-АМ №095128, відповідач ОСОБА_2 перебуває у шлюбі з 14 вересня 2003 року із ОСОБА_2, від якого мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідач працює водієм ФОП ОСОБА_7, де отримує щомісячно заробітну плату середній розмір якої становить 1220, 00 гривень, що доведено інформацією, яка була витребувана судом за ухвалою суду від 19.10.2015 року з Вінницької обєднаної Державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Вінницькій області. Дохід дружини відповідача ОСОБА_2 підтверджено Довідкою виданою Липовецькою центральною районною лікарнею за місцем її роботи від 24.09.2015 року, з якої встановлено, що середньомісячну заробітну плату розмір якої склав 1743, 33 грн. В підтвердження понесених матеріальних витрат по сплаті комунальних платежів, відповідачем надано належні та допустимі докази (а.с.32, 33).

Згідно доданих до матеріалів справи фіскальних чеків Відділення дирекції ДП «Укрпошта» відділення поштового звязку м. Липовець від 30.01.2015 року, 27.02.2015 року, 30.03.2015 року, 30.04.2015 року, 29.05.2015 року, 30.09.2015 року відповідач у добровільному порядку на адресу ОСОБА_2 переказ грошових коштів розмір яких в середньому склав 425 грн. за 7 проплат.

Законом України від 28 грудня 2014 року № 80-VІІІ «Про Державний бюджет України на 2015 рік» було установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць : для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 грудня - 1455 гривень; працездатних осіб: з 1 грудня - 1378 гривень.

Отож встановлені судом обставини, які були перевірені судом зібраними у справі доказами, вказують на те, що відповідач, в силу свого доходу, який не забезпечує навіть прожиткового мінімуму його сімї із трьох чоловік, надає добровільно матеріальну допомогу на утримання позивача, як повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, що позивачем не спростовано. А та обставина, що відповідач може надавати матеріальну допомогу позивачем не доведена, та те, що він є працездатною та фізично здоровою особою, сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог.

Крім цього за положеннями ст.200 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

У той же час зібрані у справі докази щодо понесених позивачем витрат за відсутності будь якого доходу, яким суд дав належну оцінку, не підтверджують фінансової неспроможності осіб визначених ч.2 ст.200 СК України, нести витрати на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання.

За таких обставин та у контексті приведених правових норм, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не доведені належними та допустимими доказами в розумінні положень ст.58, 59 ЦПК України, а тому не підлягають до задоволення.

Вирішуючи питання судових витрат, суд керується правилами ст.88 ЦПК України, а тому у разі відмови в задоволенні позову, судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487, 20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) гривень вважає, що слід компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 199-201 СК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", ст.10, 11, 58-60, 88, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочка, яка продовжує навчання, - відмовити.

Судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 487, 20 (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.) гривень компенсувати за рахунок держави в порядку встановленому Кабінетом Міністрів України.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_8