Справа № 185/6589/15-ц
Провадження № 2/185/3638/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року Павлоградский міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г.

за участю секретаря Заверуха О.А.

представників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, визнання незаконними розпоряджень у звязку з порушенням трудових прав, відшкодування моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

08 червня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» про визнання незаконним та скасування розпорядження у звязку із порушенням трудових прав, поновлення на роботі та відшкодуванні моральної шкоди. відповідача про визнання незаконним звільнення, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.

В ході розгляду справи позивач неодноразово уточнював позовні вимоги, остаточно уточнив просив суд : поновити йому строк звернення до суду в частині оскарження розпорядження № 125-к від 10.02.2015 року та розпорядження № 139 від 18.02.2015 року зі змінами до нього від 17.04.2015 року за розпорядженням № 271, вважаючи його порушеним з поважних причин; поновити його на посаді водія філії ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» «Павлоградська автобаза», станом відповідно до редакції від червня 2013 року додаткової угоди до п. 1.3 трудового договору без № від 01.01.2013 року, скасувавши як незаконні : 1) розпорядження № 559-к від 22.06.2015 року про звільнення з підприємства на підставі п. 6 ч. 1 ст. 36 КЗпП України; 2) розпорядження № 272 від 17.04.2015 року «про зміну істотних умов праці»; 3) розпорядження № 139 від 18.02.2015 року «про зміну істотних умов праці» та розпорядження № 271 від 17.04.2015 року про внесення змін до нього; 4) розпорядження № 125-к від 10.02.2015 року «про переміщення працівників»; стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11347,68 грн.; стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду в сумі 10 000 грн.; покласти на відповідача судові витрати.

В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначив, що 01.01.2013 року між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в особі директора його філії «Павлоградська автобаза» та позивачем було укладено безстроковий трудовий договір. Умовами договору було передбачено що позивач продовжує виконувати обовязки водія автотранспортних засобів на підставі раніше виданого розпорядження № 485 від 25.05.2007 року, на автомобілі НОМЕР_1» по здійсненню службових перевезень Департаменту по економіці та фінансам ПСП «ОСОБА_4 Космосу» з розміром заробітної плати 4300 грн. Крім того, умовами договору передбачалося що будь-які зміни вирішуються при взаємній згоді та шляхом підписання сторонами додаткових угод. 21.01.2015 року у автоколоні № 3 було проведено контрольний випуск автомобілів за результатами якого у його автомобілі було виявлено факт «незадовільного санітарного стану автомобілю». Розпорядженням № 73 від 21.01.2015 року позивачу була оголошена догана. 08.02.2015 року позивача не допустили до роботи на його автомобілі. 10.02.2015 року в.о. директора було видано розпорядження № 125-к згідно з яким його «тимчасово переміщено» на автомобіль хворого водія ОСОБА_5 Другим пунктом цього розпорядження водія ОСОБА_6 було переміщено «постійно» на автомобіль закріплений за позивачем. 18.02.2015 року розпорядженням № 139 в.о. директора ОСОБА_7 «Про зміну істотних умов праці» позивача було переміщено на автомобіль НОМЕР_2 з окладом 2513 грн. на місяць. Вважаючи, що його права було порушено позивач 17.04.2015 року звернувся до профкому підприємства. Профком зазначив у листі відповіді до директора підприємства що не погоджується з розпорядженням № 125-к від 10.02.2015 року вважає, що дане розпорядження прийняте з порушенням його прав. 17.04.2015 року директором підприємства видано розпорядження № 271 яким внесені зміни до розпорядження № 139 від 18.02.2015 року «про зміну істотних умов праці» назвав його «про переміщення», яким він повинен бути попереджений до 21.04.2015 року про зміну істотних умов праці, а разі його відмови його слід звільнити на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України. З даним розпорядженням його не було ознайомлено. 22.06.2015 року директором видане розпорядження № 559-к, яким позивача було звільнено у звязку з відмовою продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці. Вважає, що діями відповідача йому була спричинена моральна шкода яку оцінює в 10 000 грн. Крім того, просив суд поновити йому строк для оскарження розпорядження № 139 від 18.02.2015 року та розпорядження № 125-к від 10.02.2015 року, оскільки ним починаючи з лютого вживалися заходи щодо врегулювання спору це звернення до профкому та керівництва підприємства, звернення до департаменту «Комплайнс Менеджмент». Розпорядженням № 860-к від 26.08.2015 року позивач був знову прийнятий на роботу до філії ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» - «Павлоградська автобаза» на загальних умовах, що є вимушеним кроком з його сторони, оскільки йому необхідно забезпечувати сімю, вважає що це не є поновленням його на роботі і не виправдовує незаконних дії відповідача.

В судовому позивач та його представники ОСОБА_1, ОСОБА_2, кожен окремо, уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі посилаючись на доводи наведені в уточнених позовних заявах та на свої пояснення надані в судовому засіданні.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі посилаючись на доводи викладені в запереченнях на позов відповідно до змісту яких, зазначила, що у звязку з тим, що водій ОСОБА_1 недобросовісно виконував робочі обовязки, притягувався до дисциплінарної відповідальності та відповідно до п. 5.4 трудового договору, трудовий договір автоматично припинився і з ОСОБА_1 були відновлені трудові відносини, які існували до укладення трудового договору і які передбачають зменшення окладу, перехід на почасову оплату праці, До 20.02.2015 року ОСОБА_1 постійно не був закріплений за одним автомобілем, він 19.02.2015 року був письмово попереджений про зміну істотних умов праці (зміна розміру окладу) та переміщення на автомобіль НОМЕР_3 з 20.04.2015 року. Вважає, що умовами трудового Договору від 01.01.2013 року не передбачено письмове повідомлення робітника про розірвання з ним трудового договору. ОСОБА_1 був своєчасно попереджений про зміну умов праці за 2 місяці до настання таких змін і на 2 місяці йому було збережено заробітну плату. Розпорядженням № 272 від 17.04.2015 року ОСОБА_1 був попереджений про зміну істотних умов праці, оскільки автомобіль на якому він повинен був працювати з 20.04.2015 року ГАЗ 31029 д/н НОМЕР_4 підлягав консервації/реалізації відповідно до наказу № 45-Р від 08.04.2015 року директора ТОВ «ДТЕК ЕНЕРГО». Крім того, відповідно до розпорядження директора філії № 266 від 15.04.2015 року у звязку з виробничою необхідністю та мінімізацією витрат по використанню службового транспорту автомобіль НОМЕР_5 виведений з експлуатації. Відповідно до розпорядження № 272 від 17.04.2015 року ОСОБА_1 було вручено попередження, письмово ознайомитися з яким він відмовився, попередження було прочитано уголос. 19.06.2015 року ОСОБА_1 був запропонований змінний графік роботи, а саме 16 годинний робочий тиждень. Останній з даним режимом не погодився. Від роботи в нових умовах відмовився, але заяву про це подавати відмовився. 22.06.2015 року ОСОБА_1 було запропоновано переведення на інші наявні вакансії від яких він також відмовився. В той же день було видане розпорядження № 559-к від 22.06.2015 року «Про звільнення», яким ОСОБА_1 було звільнено. Позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди вважає не доведеними. Крім того, зазначила, що позивачем при зверненні до суду з вимогами про скасування розпорядження № 139 від 18.02.2015 року та № 125 від 10.02.2015 року пропущений строк звернення до суду. Отже у звязку з тим, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, не підтверджені належними та допустимими доказами, відсутній розрахунок сум, які позивач просить суд стягнути з відповідача, вважає що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Вислухавши учасників процесу, свідків ОСОБА_6О, ОСОБА_8, ОСОБА_9, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 01 січня 2013 року між ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» в особі директора Філіалу «Павлоградська автобаза» ОСОБА_10 та ОСОБА_1 було укладено трудовий договір. Умовами договору передбачено, що ОСОБА_1 продовжує виконувати трудові обовязки за професією водій автотранспортних засобів на підставі розпорядження директора № 485 від 25.05.2007 року, співробітник підпорядковується директору Філіалу та виконує роботи по здійсненню службових перевезень Департаменту по економіці та фінансам ПСП «ОСОБА_4 Космосу ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» на автомобілі НОМЕР_6.

Пунктом 2.2 закріплені обовязки співробітника. Відповідно до п. 4.1 Договору за виконання обовязків, передбачених даним Договором співробітнику щомісячно виплачується заробітна плата в розмірі 4 300 грн. Згідно із п. 5.1 визначено, що зміни та доповнення до Договору оформлюються шляхом підписання сторонами Додаткових угод. Крім того, п. 5.3 Договору передбачено, що у разі невиконання зобовязань зі сторони співробітника договір може бути розірвано за ініціативою роботодавця, а п. 5.4 передбачає, що при невиконанні співробітником обовязків, зазначених в п. 2.2 Договору, переводі на іншу роботу ( в тому числі при постійному закріпленні за іншим автомобілем чи транспортним забезпеченням іншої посадової особи) дія Договору припиняється та відновлюються трудові відносини, які існували до укладання даного Договору або укладається новий трудовий договір. (а.с. 10-13)

В червні 2013 року між тими ж сторонами було укладено додаткову угоду до трудового договору відповідно до якого були змінені п. 1.3 Договору який передбачає що співробітник підпорядковується директору Філіалу «Павлоградська автобаза» ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» та виконує роботи по здійсненню службових перевезень Департаменту закупок Філіала «Павлоградське Управління матеріально-технічного забезпечення» ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля» на автомобілі НОМЕР_7. Пункт 4.1 передбачає що за виконання обовязків по Договору співробітнику виплачується заробітна плата 4200 грн. (а.с. 67)

21 січня 2015 року за результатами проведення контрольного випуску автотранспорту на лінію директором підприємства було видано розпорядження № 73, яким в тому числі водію ОСОБА_1 було оголошено догану за порушення Правил внутрішнього трудового розпорядку, а саме незадовільний санітарний стан автомобілю. (а.с. 23)

10 лютого 2015 року т.в.о. директора підприємства винесено розпорядження № 125-к «Про переміщення працівників», яким з метою запобігання простою автомобілів в тому числі Шевроле Авео АЕ 59-04 АН, переміщено водія ОСОБА_1 на автомобіль НОМЕР_8 тимчасово з 10 лютого 2015 року, на період тимчасової непрацездатності водія ОСОБА_5 з окладом 4455 грн. Відповідно до п. 2 вказаного розпорядження водія ОСОБА_6 переміщено на автомобіль НОМЕР_9 постійно з 10 лютого 2015 року з окладом 4455 грн. (а.с. 110)

18 лютого 2015 року розпорядженням № 139 в.о. директора ОСОБА_7 «Про зміну істотних умов праці» позивача було переміщено на автомобіль НОМЕР_3 з окладом 2513 грн. на місяць. (а.с. 22)

17 квітня 2015 року розпорядженням № 271 «Про внесення змін в розпорядження від 18.02.2015 року № 139 «Про зміну істотних умов праці» директором було змінена назва розпорядження від 18.02.2015 року № 139 «Про зміну істотних умов праці» на «Про переміщення». Пункти 2.1.2 та 2.2. розпорядження № 139 виключити. (а.с. 17)

08 квітня 2015 року розпорядженням № 45-р директора по видобутку вугілля директора Філіалу ОСОБА_10 було зобовязано здійснити консервацію або реалізацію транспортних засобів з скороченням витрат на їх утримання та експлуатацію (а.с. 102, 103)

08 квітня 2015 року на підставі розпорядження № 45-р від 08.04.2015 року, директору Філіалу ОСОБА_10 було наказано у звязку з зміною в організації виробництва та праці працівників закріплених за вивільненими автомобілями, провести з ними розяснювальну роботу з питання зміни істотних умов праці, а саме встановлення неповного робочого тижня 16 годин. (а.с. 104)

08 квітня 2015 року розпорядженням № 250 директора Філіалу ОСОБА_10 було зобовязано заступника директора по транспорту у звязку з зміною в організації виробництва та праці працівників закріплених за вивільненими автомобілями, провести з ними розяснювальну роботу з питання зміни істотних умов праці, а саме встановлення неповного робочого тижня 16 годин. (а.с. 105)

17 квітня 2015 року розпорядженням директора Філії ОСОБА_10 № 272 «Про зміну істотних умов праці» було зобовязано спеціаліста по адмініструванню персоналу ОСОБА_11 попередити ОСОБА_1 про зміну істотних умов праці, а саме встановлення неповного робочого тижня 16 годин у звязку з вивільненням автомобілю за яким він закріплений. У разі відмови ОСОБА_1 від переводу чи продовження роботи в змінених умовах праці звільнити його 22.06.2015 року за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги. (а.с. 108)

Згідно до акту від 20 квітня 2015 року складеним комісією у складі начальника відділу управління персоналом, директора по транспорту, начальника колони, представника ПРУП, ОСОБА_1 було запропоновано ознайомитися з розпорядженням № 272 від 17.04.2015 року, останній ознайомитися відмовився, попередження оголошено усно. (а.с. 109)

22 червня 2015 року розпорядженням директора Філії № 559-к ОСОБА_1 було звільнено з 22.06.2015 року у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, п.6 ч.1 ст. 36 КЗпП України (а.с. 74)

В судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснив, що на даний час він працює в автобазі на автомобілі Шевроле Авео АЕ 59-06. З лютого 2015 року він дійсно працював два місяці на автомобілі який був закріплений за ОСОБА_1, потім він був переведений на інший автомобіль. На теперішній час він бачить автомобіль НОМЕР_6 він виїжджає і він не законсервований.

Свідок ОСОБА_8 пояснив, що він працює заступником головного механіка автоколони, знає позивача з вересня 2013 року. Приймав участь у складанні акту десь у 20-х числах січня 2015 року яким було зафіксовано те, що ОСОБА_1 повідомлялося, що з ним розірвано трудовий договір. Він писав службові записки директору на підставі яких позивача було переміщено на автомобіль хворого водія ОСОБА_5, а водія ОСОБА_6 закріплено постійно за автомобілем ОСОБА_1. У звязку з чим відбулися ці переміщення вже не памятає.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні пояснив, що він є головою профспілкового комітету, знає ОСОБА_1, останній звертався до профспілки коли його перевели з його автомобілю на інший, а водія ОСОБА_6 перевели на автомобіль ОСОБА_1 постійно. Він, як голова профспілкового комітету висловив свою незгоду з діями адміністрації, написав вимогу директору, однак директор відмовив. Він порадив ОСОБА_1 звертатися до суду.

Приймаючи рішення по суті заявлених позовних вимог суд вважає, що позивачу необхідно поновити строк звернення до суду в частині оскарження розпорядження № 139 від 18.02.2015 року та розпорядження № 125 від 10.02.2015 року, передбачений ч. 1 ст. 233 КЗпП України.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно із ст. 234 КЗпП України, у разі пропуску з поважних причин строків, установлених ст. 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

Як пояснив позивач та його представники в судовому засіданні позивач з моменту винесення оскаржуваних розпоряджень намагався урегулювати спір, а саме він двічі звертався про допомогу до «Комплайнс менеджмент» м. Київ, яке керує діяльність всіх підприємств ДТЕК (а.с. 97 - 99 ). Звернувся до профспілки про захист своїх прав. Профком у свою чергу не погодившись з діями адміністрації, звернувся до директора ОСОБА_10 з листом вимогою про визнання розпорядження № 125 таким, що порушує права ОСОБА_1 (а.с. 18)

Отже суд вважає, що позивач з поважних причин пропустив строк звернення до суду в частині оскарження зазначених вище розпоряджень.

Відповідно до ч. 1 ст. 24 Конституції України, громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Частина ч. 6 ст. 43 Конституції України закріплює положення, яким громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно із ст. 2-1 КЗпП України, Україна забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання.

Згідно із ч. 2 ст. 2 КЗпП України, працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Статтею 9 КЗпП України, передбачено, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно з законодавством України про працю, є недійсними.

Обгрунтовуючи свою позицію щодо позовних вимог представник позивача зазначила, що за недобросовісне виконання трудових обовязків, а саме притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності (догана), відповідно до п. 5.4 Трудового договору, дія вказаного договору автоматично припинилася і були відновлені трудові відносини, які існували до укладення трудового договору.

На підтвердження своїх доводів, суду стороною відповідача надано повідомлення про розірвання трудового договору від 21.01.2015 року без будь-яких реквізитів, як то вихідної дати або реєстраційного номеру, де зазначено що ПАТ ДТЕК «Павлоградвулілля» в особі директора Філіалу «Павлоградська автобаза» ОСОБА_10 розриває з 21.01.2014 року трудовий договір б/н від 01.01.2013 року з ОСОБА_1 на підставі п. 5.3 Трудового договору. (а.с. 127). Крім того, суду надано акт від 21.01.2015 року де комісія у складі начальника Павлоградської автоколони ОСОБА_8, механіка ОСОБА_12, диспетчера ОСОБА_13 склала акт в том, що водій ОСОБА_1 відмовився знайомитися з повідомленням про розірвання з ним трудового договору. (а.с. 128) Крім того, як вбачається з відповіді директора ОСОБА_10 наданої Голові профспілкового комітету працівників вугільної промисловості вих. № 650 від 20.04.2015 року, ОСОБА_10 зазначає, що він керуючись п. 5.4 Договору, прийняв рішення про розірвання Договору з ОСОБА_1 та викладає п.5.4 Договору. (а.с. 14)

Відповідно до ч. 2 ст. 149 КЗпП України, за кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Однак за «недобросовісне виконання трудових обовязків» до ОСОБА_1 застосовано і дисциплінарне стягнення у вигляді догани, в той же час це було підставою розірвання з ним трудового договору відповідно до п. 5.3, який в свою чергу передбачає що у разі невиконання зобовязань зі сторони співробітника договір може бути розірвано за ініціативою роботодавця.

Крім того, як пояснив в судовому засіданні позивач, повідомлення про розірвання трудового договору він ніколи раніше не бачив, ніхто ніколи його з ним не знайомив. Про існування вказаного повідомлення позивач дізнався під час судового засідання.

Згідно до п. 1.1 Правил внутрішнього трудового розпорядку ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля, додатку № 3 до розділу 8 колективного договору ПАТ «ДТЕК Павлоградвугілля», працівник здійснює своє право на труд шляхом укладення трудового договору на підприємстві. Прийом на роботу оформлюється наказом (розпорядженням) адміністрації підприємства, який доводиться до відома робітника під підпис. Розірвання трудового договору можливо тільки на підставі діючого законодавства (п. 1.5). (а.с. 159)

Суд вважає, що розірвання трудового договору «автоматично», одноособово без повідомлення працівника, більш того на підставі чи то пункту 5.3 ( як зазначено в повідомлені про розірвання від 21.01.2015 року), чи пункту 5.4 (як зазначено у відповіді ОСОБА_10 та запереченнях представника відповідача) - є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства.

Отже у звязку з тим, що розірвання трудового договору від 01.01.2013 року не відповідає вимогам діючого законодавства, суд вважає що розпорядження № 559-к від 22 червня 2015 року «Про звільнення»; розпорядження № 272 від 17 квітня 2015 року «Про зміну істотних умов праці» підлягають скасуванню.

Крім того, розпорядженням № 125-к від 10.02.2015 року «Про переміщення працівників», з метою запобігання простою автомобілів в тому числі Шевроле Авео АЕ 59-04 АН, переміщено водія ОСОБА_1 на автомобіль НОМЕР_8 тимчасово з 10.02.2015 року, на період тимчасової непрацездатності водія ОСОБА_5 з окладом 4455 грн. Однак тим же розпорядженням пунктом 2, водія ОСОБА_6 переміщено на автомобіль НОМЕР_9 постійно з 10.02.2015 року з окладом 4455 грн., що є порушення принципу рівності трудових прав громадян (ст. 2-1 КЗпП України.) Як пояснив свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні автомобіль НОМЕР_10 не законсервовано, він бачив як він виїжджав з колони. Суд вважає що дане розпорядження також підлягає скасуванню.

Розпорядженням № 139 від 18.02.2015 року «Про зміну істотних умов праці» яким позивача було переміщено з 20.04.2015 року на автомобіль НОМЕР_3 з окладом 2513 грн. на місяць, у звязку з виробничою необхідністю з метою більш ефективного використання транспортних засобів, суд вважає, що дане розпорядження грубо порушує права позивача, оскільки як було встановлено даний автомобіль не законсервовано, на ньому працює інший водій, яка саме виробнича необхідність і в чому полягає ефективне використання транспортних засобів, враховуючи що даний автомобіль працює, суду не надано. Дійсно з 08.04.2015 року після винесення розпорядження № 45-р директором по видобутку вугілля директора Філіалу ОСОБА_10 було зобовязано здійснити консервацію або реалізацію транспортних засобів з скороченням витрат на їх утримання та експлуатацію, однак вказані обставини настали у квітні, а не в лютому місяці, а саме 18.02.2015 року. Таким чином дане розпорядження підлягає скасуванню.

Згідно ч. 1 ст. 235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Таким чином позовні вимоги позивача щодо поновлення його на роботі на скасування розпоряджень № 125-к від 10.02.2015 року, № 139 від 18.02.2015 року, розпорядження № 272 від 17.04.2015 року та розпорядження № 559-к від 22.06.2015 року підлягають задоволенню.

Крім того, підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (середнього динна) заробітна плата, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів.

Як вбачається з довідки ПАТ ДТЕК Павлоградвугілля філія «Павлоградська автобаза» (а.с. 75) заробітна плата за останні два місяця до звільнення позивача становить : квітень 2015 року 4604,15 грн., травень 2015 року - 4581,81 грн., середньоденна заробітна плата становить 241,44 грн.

Таким чином середній заробіток за час вимушеного прогулу становить :

241,44 грн. х 47 днів (вимушеного прогулу з 23 червня 2015 року по 26 серпня 2015 року, день прийняття ОСОБА_1 на роботу) = 11 347, 68 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди суд виходить з наступного. На підставі статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що позивач через незаконне звільнення був позбавлений гарантованого Конституцією України права на працю та можливості заробляти гроші і утримувати себе та свою родину. Внаслідок чого, перебував в депресивному стану, втратив впевненість у майбутньому, що призвело до необхідності змінювати привичний уклад життя. Крім того, враховуючи положення законодавства України суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди був визначений судом з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача, погіршення його здібностей та позбавлення його певних можливостей їх реалізації. Крім того судом був врахований принцип розумності та справедливості.

Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в доход держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню в доход держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Павлоградвугілля» про поновлення на роботі, визнання незаконними розпоряджень у звязку з порушенням трудових прав, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_1 строк звернення до суду в частині оскарження розпорядження № 125-к від 10.02.2015 року, розпорядження № 139 від 18.02.2015 року із змінами до нього від 17.04.2015 року за розпорядженням № 271.

Поновити ОСОБА_1 на посаді водія філії ПАТ ДТЕК «Павлоградвугілля» «Павлоградська автобаза», станом відповідно до редакції від червня 2013 року (без дати) Додаткової угоди до п. 1.3 трудового договору без номеру від 01 січня 2013 року.

Скасувати : розпорядження № 559-к від 22 червня 2015 року «Про звільнення»; розпорядження № 272 від 17 квітня 2015 року «Про зміну істотних умов праці»; розпорядження № 139 від 18 лютого 2015 року «Про зміну істотних умов праці» та розпорядження № 271 від 17 квітня 2015 року про внесення змін до нього; розпорядження № 125-к від 10 лютого 2015 року «Про переміщення» в частині що стосується ОСОБА_1

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 11 347 (одинадцять тисяч триста сорок сім) гривень 68 копійок.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства ДТЕК «Павлоградвугілля» на користь держави судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення в частині поновлення на роботі ОСОБА_1 підлягає негайному виконанню.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: ОСОБА_14