У х в а л а

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

ЛеванчукаА.О., Нагорняка В.А., ПисаноїТ.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_4 на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби, зацікавлена особа - ОСОБА_5, про визнання дій державного виконавця незаконними, скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 березня 2015 року, за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із скаргою на дії державного виконавця Центрального відділу державної виконавчої служби, зацікавлена особа - ОСОБА_5, про визнання дій державного виконавця незаконними та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження від 05 березня 2015 року.

ОСОБА_4 посилався на те, що 22 серпня 2014 року головним державним виконавцем Центрального відділу державної виконавчої служби Черкаського міського управляння юстиції (далі - ВДВС Черкаського МУЮ) КузенкоС.П. на підставі виконавчого листа від 21 серпня 2014 року № 2-5001, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси про його вселення до житлового будинку по АДРЕСА_1, було відкрито виконавче провадження № 44514115.

ОСОБА_4 вказував, що 01 жовтня 2014 року державному виконавцю не вдалось провести його вселення у вищевказаний будинок, оскільки боржник ОСОБА_5 відмовився його виконувати, про що було складено відповідний акт від 01 жовтня 2014 року. 16 грудня 2014 року вселення знову не вдалося провести, оскільки боржник та державний виконавець намагалися вселити його у пошкоджену з погіршеними житловими умовами кімнату площею, 7,8 кв. м, хоча більша кімната площею 15,5 кв. м залишилася для проживання ОСОБА_5, від якої ключів йому ніхто не видав.

05 березня 2015 року державним виконавцем було складено акт про його вселення до вищевказаного будинку, однак фактично вселення не відбулося, оскільки при спробі вселення не було організовано залучення працівників міліції, в кімнату площею 15,1 кв. м потрапити йому не вдалося, оскільки на дверях було встановлено замок. Крім того, ОСОБА_4 вважає, що державний виконавець фактично вселив його в коридор без змоги виходити на вулицю. Всі вказані ним обставини в акті державного виконавця про вселення від 05 березня 2015 року зазначені не були. Також, підтвердженням того, що вселення не відбулося, є рекомендований лист боржника на його адресу.

На підставі вищевказаного ОСОБА_4 просив поновити строк оскарження постанови, визнати дії державного виконавця в рамках виконавчого провадження № 44514115 з примусового виконання виконавчого листа від 21 серпня 2014 року № 2-5001, виданого Соснівським районним судом м. Черкаси про вселення, незаконними та скасувати постанову про закінчення виконавчого провадження головного державного ВДВС Черкаського МУЮ Кузенко С.П. від 05 березня 2015 року по виконавчому провадження № 44514115.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2015 року скаргу ОСОБА_4 задоволено.

Поновлено ОСОБА_4 строк звернення із скаргою.

Визнано дії головного державного виконавця при винесенні 05 березня 2015 року акта та постанови про закінчення виконавчого провадження незаконними.

Скасовано акт від 05 березня 2015 року та постанову головного державного виконавця Центрального ВДВС Черкаського МУЮ Кузенко С.П. про закінчення виконавчого провадження від 05 березня 2015 року № 44514115 за виконавчим листом від 21 серпня 2014 року № 2-5001.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року ухвалу Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 липня 2015 року скасовано, постановлено нову ухвалу, якою відмовлено ОСОБА_4 у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять скасувати ухвалу апеляційного суду і залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України учасники виконавчого провадження та особи, які залучаються до проведення виконавчих дій, мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією чи бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Частиною 2 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець перевіряє виконання рішення про вселення стягувача на наступний день після закінчення строку, встановленого ч. 2 ст. 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. У разі невиконання боржником рішення державний виконавець виконує його примусово.

Примусове вселення полягає у забезпеченні державним виконавцем безперешкодного входження стягувача у приміщення, вказане у виконавчому документі, та його проживання (перебування) в ньому.

Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження» про примусове вселення стягувача державний виконавець складає акт. Після складенні акта виноситься постанова про закінчення виконавчого провадження. У разі подальшого перешкоджання боржником проживанню (перебуванню) стягувача у приміщенні, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження. У такому разі державний виконавець має право повторно здійснити примусове вселення стягувана та накласти на боржника штраф у подвійному розмірі відповідно до статті 89 цього Закону.

Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено судом апеляційної інстанції, державним виконавцем відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» було проведено примусове вселення ОСОБА_4 до житлового приміщення вказаного у виконавчому листі, а саме до будинку по АДРЕСА_1, про що складено відповідний акт та винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. Згідно з актом державного виконавця від 05 березня 2015 року стягувану було забезпечено безперешкодне входження на подвір'я та до спірного будинку з занесенням особистих речей та передачею ключів від будинку.

Судом апеляційної інстанції правильно зазначено про те, що та обставина, що одна із кімнат будинку в момент примусового виконання рішення була зачинена не може свідчити про те, що фактично вселення стягувана в будинок не відбулося, на що вказує скаржник, оскільки користування спільною власністю здійснюється співвласниками за спільною згодою, а при недосягненні згоди дане питання підлягає вирішенню в судовому порядку.

При цьому, у разі подальшого перешкоджання боржником проживання (перебування) стягувача у приміщення, в яке його вселено, стягувач має право звернутися до державного виконавця із заявою про відновлення виконавчого провадження.

Разом із тим, матеріали справи не містять доказів того, що ОСОБА_4 звертався до державного виконавця з відповідною заявою в порядку передбаченому ч. 6 ст. 79 Закону України «Про виконавче провадження».

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваного судового рішення вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судом апеляційної інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_6 відхилити.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Писана Т.О.