Справа № 758/2857/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 грудня 2015 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Богінкевич С. М. ,

при секретарі - Потапьонок К. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Київської міської Ради, третя особа ЖБК «Виноградар-9» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_3, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1, у зв'язку з чим, на підставі заповіту від 29.10.2008 року, відповідно до якого ОСОБА_3, на випадок своєї смерті, належну їй вищезазначену квартиру номер та речі домашньої обстановки та вжитку заповідала йому.

Вказує, що вищезазначена квартира була отримана ОСОБА_4 разом з дружиною - ОСОБА_3 на підставі ордеру від 28.06.1989 року НОМЕР_2, як членом ЖБК «Виноградар - 9», оскільки у травні 1992 року ОСОБА_4 було повністю сплачено пайовий внесок за неї, про що 11 травня 1992 року було видано довідку за №249 та зареєстрована в БТІ на ОСОБА_4

Зазначає, що відповідно до довідки форма 3, виданої Державним комунальним підприємством № 603 по утриманню, обслуговуванню та ремонту житлового фонду від 23.09.1998 року № 959, довідки КП «Синьоозерне» Подільської районної у місті Києві Ради від 15.05.2009 року № 849 та довідка ЖБК «Виноградар - 9» від 17.03.2014 року № 762 ОСОБА_3 постійно проживала у вищезазначеній квартирі.

Звертає увагу суду на те, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер у зв'язку з чим 29.10.1998 року Третя Київська державна нотаріальна контора, керуючись статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, видала ОСОБА_3 як дружині померлого Свідоцтво НОМЕР_3 про право власності на 1/2 частку вищезазначеної квартири як спільному сумісному майні подружжя та 29.10.1998 року - керуючись статтею 529 ЦК України, як дружині померлого ОСОБА_4 свідоцтво НОМЕР_4 про право на спадщину за законом - на ? частину вищезазначеної квартири.

Крім того, 29.10.1998 року, ОСОБА_3 було складено заповіт ААН № 302693 (зареєстровано в реєстрі за № 6-4083), відповідно до якого, на випадок своєї смерті ОСОБА_3 належну їй вищезазначену квартиру заповідала йому.

Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, у зв'язку з чим 05.04.2009 року він звернувся до державної нотаріальної контори міста Києва із нотаріально посвідченою заявою про прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті його баби - ОСОБА_3, на підставі чого в Третій Київській державній нотаріальній конторі було відкрито спадкову справу.

Також зазначає, що у квітні 2014 року Третя Київська державна нотаріальна контора отримала від Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна іформаційну довідку від 27.03.2014 року КВ-2014 № 5594, відповідно до якої, право власності на вищезазначену квартиру зареєстровано за іншою фізичною особою, у зв'язку з чим, відповідно до постанови від 22.10.2014 року № 1959/02-14 Третьої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену квартиру було відмовлено, посилаючись на положення статей 49 та 69 Закону України «Про нотаріат», а також пунктів 4.12, 4.14, 4.15 та 4.18 параграфа 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

В зв'язку з вищевикладеним, він змушений був звернутись до суду та просить визнати за ним право власності на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 51,2 кв.м., в тому числі житлова 28,5 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Позивач та його представник в судове засідання не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, однак представник позивача подав до суду заяву в якій позов підтримав, просив його задоволити повність з підстав, викладених в ньому та проводити розгляд справи у його відсутності на підставі всіх наявних доказів, долучених до матеріалів справи, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Представник відповідача у судове засідання не з'явився, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, однак подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу відповідно до норм діючого законодавства України та проводити судовий розгляд у його відсутності, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у його відсутності.

Представник третьої особи у судове засідання не з'явились, як вбачається з матеріалів справи, про час та місце судового розгляду були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, у зв'язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу у їх відсутності.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, у тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 51,2 кв.м., в тому числі житлова 28,5 кв.м. була отримана ОСОБА_4 разом з дружиною - ОСОБА_3 на підставі ордеру від 28 червня 1989 року НОМЕР_2, як членом Житлово- будівельного кооперативу «Виноградар - 9» (а.с.8).

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, у травні 1992 року ОСОБА_4 було повністю сплачено пайовий внесок до ЖБК «Виноградар - 9», про що 11.05.1992 року було видано довідку за № 249, що підтверджується Технічним паспортом на квартиру від 08 грудня 1992 року, графа «Документи, що підтверджують право власності» (а.с.10-12) та була зареєстрована в БТІ на ОСОБА_4

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом НОМЕР_5 від 12.02.1998 року ( а.с.16), у зв'язку з чим 29.10.1998 року Третя Київська державна нотаріальна контора, керуючись статтею 22 Кодексу про шлюб та сім'ю України, видала ОСОБА_3 як дружині померлого ОСОБА_4 свідоцтво НОМЕР_3 про право власності на 1/2 частину вищезазначеної квартири, що є спільною сумісною власністю подружжя (а.с.16), 29.10.1998 року Третя Київська державна нотаріальна контора, керуючись статтею 529 ЦК України, видала ОСОБА_3, свідоцтво НОМЕР_4 про право на спадщину за законом на ? частини вищезазначеної квартири (а.с.18).

Як вбачається з матеріалів справи, 29.10.1998 року ОСОБА_3 було складено заповіт ААН № 302693 (зареєстровано в реєстрі за № 6-4083), відповідно до якого, на випадок своєї смерті ОСОБА_3 заповідала позивачу належну їй квартиру (а.с.7), у якій постійно проживала, що підтверджується довідкою форми 3, виданою Державним комунальним підприємством № 603 по утриманню, обслуговуванню та ремонту житлового фонду від 23.09.1998 року № 959 (а.с.13), довідкою КП «Синьоозерне» Подільської районної у місті Києві Ради від 15.05.2009 року № 849 (а.с.14) та довідкою ЖБК «Виноградар - 9» від 17.03.2014 року №762 (а.с.15).

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом серії НОМЕР_6 від 04.11.2008 року (а.с.6), у зв'язку з чим 05.04.2009 року позивач звернувся до державної нотаріальної контори міста Києва із нотаріально посвідченою заявою про прийняття спадщини за заповітом, що залишилася після смерті його баби - ОСОБА_3 та Третьою Київською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу (а.с.93-112).

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до постанови від 22.10.2014 року № 1959/02-14 Третьої Київської державної нотаріальної контори у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищезазначену квартиру було відмовлено, посилаючись на положення статей 49 та 69 Закону України «Про нотаріат», а також пунктів 4.12, 4.14, 4.15 та 4.18 параграфа 4 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Згідно положень ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ч.3 ст.384 ЦК України: «У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником».

Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

У відповідності зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до правил ст. 70 СК України частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п. 8 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» у разі смерті члена житлово-будівельного кооперативу, яким до дня смерті не були внесені повністю пайові внески, до складу спадщини входять частина внесеного паю та інші суми, які підлягають поверненню, а не квартира, дача, гараж, садовий будинок. Якщо спадкодавець повністю вніс пайовий внесок, то до складу спадщини включається відповідно квартира, дача, гараж, садовий будинок, інші будівлі та споруди.

Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За положенням ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Згідно з ч.3 ст.1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно, а якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» зазначив, що відповідачами у справах про визнання права власності в порядку спадкування на будинки та садиби, щодо яких відсутні правовстановлюючі документи у зв'язку з їх втратою, є спадкоємці, які прийняли спадщину, а також органи, які уповноважені видавати правовстановлюючі документи на нерухоме майно, або ж органи, до яких перейшли такі повноваження, та органи, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. За відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

Таким чином, оцінюючи в сукупності всі докази зібрані по справі, суд приходить до висновку про те, що позов ОСОБА_2 обґрунтований та знайшов своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягає задоволенню повністю.

Керуючись ст.ст. 328, 331, 375, 376, 1278 ЦК України, ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 209, 212-214, 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_2 до Київської міської Ради, третя особа ЖБК «Виноградар-9» про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування - задоволити.

Визнати за ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) право власності на спадкове майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальна площа якої становить 51,2 кв.м., в тому числі житлова 28,5 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Подільський районний суд м. Києва, шляхом подачі в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С. М. Богінкевич