Справа № 465/8453/13 Головуючий у 1 інстанції: Ванівський Ю.М.
Провадження № 22-ц/783/5229/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мусіна Т. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - Мусіної Т.Г.

суддів - Бермеса І.В., Савуляка Р.В.

за участі секретаря - Фейір К.О.

з участю: представників позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 та

адвоката Свищо С.М.,

представника відповідача - ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду м.Львова від 11 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У серпні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до Львівської обласної державної клінічної психіатричної лікарні про відшкодування моральної шкоди, в якому просив стягнути з відповідача на його користь 100 000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Свій позов обґрунтовував тим, що у період з 09.02.2006 року по 26.12.2008 року перебував під слідством у зв'язку із порушенням проти нього кримінальної справи, яку згодом було закрито на підставі відсутності у його діях складу злочину. У зв'язку з кримінальною справою на підставі постанови суду його було поміщено до медичного закладу для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи, яка проводилась з 27.04.2006 по 24.05.2006рр. Однак, після завершення експертизи, його незаконно утримували у медичному закладі до 13.12.2006 року в умовах повної ізоляції. На звернення рідних щодо незаконного утримання його у медичному закладі керівництво лікарні надало відповідь, що він нібито то знаходиться на примусовому лікуванні. Такими діями йому було завдано непоправної шкоди його здоров'ю, оскільки внаслідок незаконного утримання його у медичному закладі його було госпіталізовано до лікарні з діагнозом «виснаження ІІ ступеня, хронічна виразкова хвороба, хронічний бронхіт, кардіосклероз, емфізема легень, бронхіальна астма, хронічний панкреатит». Вказує, що є особою похилого віку, інвалідом ІІ групи. Завдану вказаними діями моральну шкоду, оцінює у розмірі 100 000 грн., яку просить відшкодувати за рахунок відповідача.

Рішенням Франківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржив позивач.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позов.

Зокрема, вказує на те, що рішення суду про відмову у задоволенні його позову є незаконним і необґрунтованим, суперечить вимогам статей 28, 29 Конституції, ст. 3 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про те, що нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, ст. 5 Конвенції, яка передбачає право кожного на свободу та особисту недоторканність. Вважає, що судом порушені вимоги статей 14, 16, 17, 18, 19 Закону України «Про психіатричну допомогу», оскільки після завершення судово-психіатричної експертизи, він примусово утримувався у психіатричній лікарні до грудня 2006р. без рішення суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія судів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 09 лютого 2006р. відносно ОСОБА_2 було порушено кримінальну справу за ч.4 ст. 185 КК України, яку 26 грудня 2008р. закрито на підставі п.2 ст. 6 КПК України.

Постановою Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2006р. була задоволена заява слідчого Галицького РВ ЛМУ УМВСУ у Львівській області ОСОБА_6 та надано згоду на поміщення обвинуваченого ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. у медичний заклад - Львівську обласну державну клінічну психіатричну лікарню для проведення стаціонарної судово-психіатричної експертизи (а.с. 14).

27 квітня 2006р. на підставі постанови слідчого про призначення стаціонарної судово-психіатричної експертизи та постанови Галицького районного суду м. Львова від 05 березня 2006р. ОСОБА_2 був поміщений у Львівську обласну клінічну психіатричну лікарню для проведення такої експертизи.

Стаціонарна судово-психіатрична експертиза проводилась з 27 квітня по 24 травня 2006р. і за її результатами був складений акт № 122 від 24 травня 2006р. згідно якого ОСОБА_2 з 1980р. знаходиться на обліку в психоневрологічному диспансері з приводу психічного захворювання. На основі медичної документації та стаціонарного обстеження комісія прийшла до висновку, що ОСОБА_2 страждає хронічним психічним захворюванням - шизофренією, параноїдної форми з вираженим емоційно-вольовим дефектом і не маже усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує застосування примусових заходів медичного характеру - примусового лікування у психіатричній лікарні із звичайними наглядом (а.с. 16-18).

Матеріалами справи підтверджується, що після завершення стаціонарної експертизи 24 травня 2006р. ОСОБА_2 не був виписаний з лікарні, заходи примусового лікування до нього не застосовувались, він продовжив лікування в звичайному режимі добровільно на підставі його письмової заяви від 27 квітня 2006р. (а.с. 75).

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу» кожна особа вважається такою, що не має психіатричного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Згідно ст. 13 цього ж Закону особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно - на її прохання або за її усвідомленою згодою. Згода на госпіталізацію фіксується в медичній документації за підписом особи або її представника та лікаря-психіатра.

Ураховуючи, що на час госпіталізації в психіатричну лікарню 27 квітня 2006р. ОСОБА_2 не був визнаний недієздатним внаслідок психічного захворювання, як і на даний час, йому не був призначений опікун, його письмова заява від 27.04.2006р. про згоду на обстеження і лікування за його особистим підписом має враховуватись як добровільна згода, враховуючи положення ст.ст. 3,13 Закону України «Про психіатричну допомогу».

Оскільки на час поступлення в лікарню 27 квітня 2006р. для проведення стаціонарної психіатричної експертизи, ОСОБА_2 потребував лікування, на що особисто дав письмову згоду, він перебував на лікуванні після 24 травня 2006р. на законних підставах, тому доводи його позовної заяви та апеляційної скарги про незаконне примусове його утримання в психіатричній лікарні у період з 24 травня 2006р. по 13 грудня 2006р. не знайшли підтвердження.

Не знайшли підтвердження як необґрунтовані належними і достатніми доказами доводи позивача про те, що внаслідок перебування на лікуванні у психіатричній лікарні по вині лікарні погіршився соматичний стан його здоров'я, як підстава для відшкодування моральної шкоди, оскільки безпосереднього причинного зв'язку не встановлено.

З матеріалів справи вбачається, що письмовою заявою від 13.12.2006р. на ім'я головного лікаря КЗ «ЛОКПЛ» ОСОБА_2 сам категорично відмовився від переводу для подальшого лікування в соматичне відділення психіатричної лікарні та просив перевести його для лікування в терапевтичний стаціонар по місцю проживання (а.с. 77).

З епікриз-виписки 1-ої міської клінічної лікарні № 7826 вбачається, що ОСОБА_2 поступив на стаціонарне лікування у вказану лікарню 15.12.2006р. та лікувався до 17.01.2007р. При поступленні в лікарню були скарги на біль в епігастрії, печію, кашель, задишку, загальну слабість. Згідно анамнезу хворіє близько п'яти років, періодично лікувався стаціонарно та амбулаторно. При виписці з 1-ї лікарні діагностовано виразкову хворобу шлунка, хронічний обструктивний бронхіт, дифузний пневмосклероз (а.с. 21).

Ураховуючи, що позивач ОСОБА_2 ще до поступлення 27.04.2006р. у Львівську обласну державну клінічну лікарню мав соматичні захворювання протягом п'яти років, загострення його хвороб в період його добровільного лікування у психіатричній лікарні та його відмова від переведення у терапевтичне відділення цієї лікарні, не дають підстав для правового висновку про вину відповідача у погіршенні соматичного здоров'я і відповідно для його відповідальності шляхом відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене не вбачається порушення прав позивача, передбачених Конституцією України, Законом України «Про психіатричну допомогу», Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, тому підстави для задоволення позову були відсутні.

Враховуючи, що суд першої інстанції повно і правильно встановив фактичні обставини справи, застосував закон, який поширюється на зазначені правовідносини, доводи апеляційної скарги та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку про те, що судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які є підставами для скасування рішення суду, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Франківського районного суду м. Львова від 11 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20-ти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ з дня набрання ухвалою апеляційного суду законної сили.

Головуючий Т.Г. Мусіна

Судді: І.В. Бермес

Р.В. Савуляк