Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 вересня 2015 року Центральний районний суд м. Миколаєва

у складі: головуючого судді Чулуп О.С.

при секретарі - Гречко А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Миколаїв цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до

ОСОБА_2

про розподіл майна подружжя

та зустрічний позов

ОСОБА_2

до

ОСОБА_1

про розподіл майна подружжя,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Позивач вказує, що з листопада 1994р. по вересень 2012р. перебувала з відповідачем у шлюбі. Від шлюбу сторони доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. 06.11.1996р. під час шлюбу сторони придбали квартиру АДРЕСА_1, та оформили її на ОСОБА_2 У звязку із неможливістю самостійно розділити вказану квартиру, позивач звернувся до суду та просить визнати за ним ? частини квартири АДРЕСА_2. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив позов задоволити, а в зустрічному позові відмовити.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов, в якому зазначає, що 18.02.1994р. до реєстрації шлюбу, на підставі ордеру виданого виконкомом Миколаївської міської ради, виданого на ОСОБА_2, ним було отримано однокімнатну квартири№135 по вул.Архітектора Старова, 4-В у м.Миколаєві. Позивач ОСОБА_2 вказує, що в подальшому він цю квартиру приватизував та 05.11.1996р. продав її за 5600 доларів США, та доклавши частину грошей 06.11.1996 року придбав спірну квартиру - №6 по пр.Леніна, 141 в м.Миколаєві, вартість якої складає 8500 доларів США. При цьому оскільки спірна квартири АДРЕСА_3 була придбана за 8500долларів США, з яких 5600 доларів США були особистими грошима відповідача ОСОБА_2, які виручені від продажу квартири, що булаособистою приватною власністю відповідача, тому вважає, що 2/3 частини квартири є його особистою приватною власністю, а 1/3 частини квартири є спільною власністю подружжя. Оскільки частки подружжя у спільному майні є рівними, то відповідач вважає, що частка позивача ОСОБА_4 складає в такому разі: 1/3: 2=1/6 частину спірної квартири. Позивач ОСОБА_2В, вказує, що оскільки вирішити спір за згодою сторін не можливо, просить суд розділити майно подружжя. В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 просив зустрічний позов задоволити, а в задоволені первісного позову відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, давши оцінку доказам, суд приходить до висновку, що вимоги за первісним позовом задоволенню не підлягають, а зустрічний позов слід задоволити частково.

Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу).

Відповідно до ст.70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 Сімейного кодексу України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.7 ст.57 Сімейного кодексу України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю

Судом досліджено свідоцтво про укладення шлюбу №255974 від 19.11.1994 року згідно якого ОСОБА_2 та ОСОБА_5 уклали шлюб, в книзі реєстрів актів про укладення шлюбу зроблений запис №1564 від 19.11.1994 року.

Судом досліджено свідоцтво про право власності на житло від 23.01.1995 року №2088 згідно якого квартира АДРЕСА_4 належить відповідачу ОСОБА_2

Судом досліджено договір №517 від 05.11.1996 року згідно якого ОСОБА_2 продав ОСОБА_6 квартиру АДРЕСА_5.

Судом досліджено договір завдатку від 20.10.1996 року згідно якого ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 завдаток в розмірі 100 доларів США в рахунок виконання договору купівлі продажу квартири за 8500 доларів США.

Судом досліджено договір купівлі-продажу №448676 від 06.11.1996 року згідно якого ОСОБА_7В, продала ОСОБА_2 квартиру №6 в будинку141 по пр.Леніна в м.Миколаєві. 11.11.1996 року зареєстровано в Миколаївському бюро технічної інвентаризації за ОСОБА_2.

Судом досліджено довідка Національного банку України №09-028/230 від 21.11.2012 року згідно якого станом на 06.11.1996 року встановлено офіційний курс української гривні: 100 доларів США -184,40грн..

Судом досліджено рішення Центрального районного суду м.Миколаєва від 22.08.2012 року згідно якого шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 розірвано.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі продажу №517 від 05.11.1996р. квартири АДРЕСА_5 - дана квартира була продана за 5600 доларів США, що згідно офіційного курсу Національного банку України (довідка №09-028/230 від 21.11.2012р.) станом на 06.11.1996р. складає: 5600х1,84=10304грн.

Судом досліджено ухвала Апеляційного суду Миколаївської області від 04.03.2014р. згідно якої судом встановлено, що сторони в судовому засіданні визнали, що спірна квартира (кв.№6 в буд.№141 по пр.Леніна в м.Миколаєві) придбана ними фактично за 8500долларів США, а не по інвентарній оцінці - 1150грн., яка зазначена в договорі купівлі-продажу як ціна продажу. Згідно офіційного курсу Національного банку України (довідка №09-028/230 від 21.11.2012р.) станом на 06.11.1996р. вартість квартири за договором складає: 8500 х 1,84=15640грн.

Суд приймває до уваги доводи відповідача ОСОБА_2, що кошти від продажу квартири, що належала відповідачу на праві особистої приватної власності, він вклав в придбання спірної квартири, оскільки угоди по відчудженню квартири відповідача та купівлі спірної квартири були укладені в стисло короткі строки, фактично день за днем, що вказує про єдність намірів при укладанні цих угод, та оскільки судом не здобуто та сторонами суду не надано доказів того, що сторони як подружжя володіло іншими коштами ніж ті, що відповідач отримав від продажу квартири, що належала йому на праві особистої приватної власності.

Отже, враховуючи, що квартира АДРЕСА_6, перебувала на праві особистої приватної власності відповідача, то грошовий еквівалент спільної сумісної власності подружжя складає різницю між вартістю спірної квартири - 8500 доларів США, що еквівалентна 15640грн., та вартістю квартири, що володів відповідач на праві особистої приватної власності - 5600 доларів США, що еквівалентна 10304грн., та складає 15640грн.-10304грн.= 5350грн. Частка ж кожного з подружжя відповідно складає: 5350:2=2675грн., тобто 17% або ж близько 1/5 частини спірної квартири.

Отже, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 при купівлі спірної квартири, скористався своїми особистими грошовими коштами, які отримав від продажу квартири, що була в його особистій приватної власності- і ця частка в квартирі складає 3/5 частини. Відповідно 2/5 частини квартири АДРЕСА_1 є спільним майном подружжя. При поділі спільного майна подружжя суд виходить із принципу рівності часток подружжя. Тому при розділі спільного сумісного майна подружжя (2/5 частини спірної квартири) суд вирішив розділити порівну ОСОБА_1 1/5 частини спірної квартири та за ОСОБА_2 1/5 частини спірної квартири, та враховуючи, що суд прийшов до висновку, що відповідачу на праві особистої приватної власності належить 3/5 частини спірної квартири, тому за рахунок цього частка відповідача в кінцевому разі складає - 4/5 частин спірної квартири.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10,60,212 ЦПК України, ст.ст.57,60,70,71 Сімейного кодексу України, суд,

В И Р І Ш И В :

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розподіл спільного майна подружжя та визнання за ОСОБА_1 1/2 частини квартири АДРЕСА_7 відмовити.

Поділити спільне майно подружжя квартиру АДРЕСА_8, та:

-визнати за ОСОБА_2 право власності на 4/5 частини квартири АДРЕСА_7;

-визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/5 частини квартири АДРЕСА_7

Рішення суду набирає законної сили в порядку та у строки передбачені ст.223 ЦПК України.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області. Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення рішення протягом десяти днів з дня отримання копії рішення до Апеляційного суду Миколаївської області через Центральний суд м.Миколаєва.

Суддя