РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2015 року Дзержинський міський суд Донецької області у складі:

судді Андреєва В.В.,

при секретарі Петровій С.О.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дзержинська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «шахта імені ОСОБА_2 Московської» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

13.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської», який 01.12.2015 року уточнив, в якому ставить питання про стягнення з відповідача на свою користь заборгованості із заробітної плати у розмірі 12960,16 грн., компенсацію за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118038,94 грн., та у відшкодування моральної шкоди 2000 грн.

В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначив, що з 2012 року по 04.08.2014 року перебував в трудових правовідносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської», та 04.08.2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Проте, відповідач не провів з позивачем розрахунок всіх належних виплат при звільненні.

У звязку з цим, позивач просив суд стягнути з відповідача зазначену суму заборгованості із заробітної плати, компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки, середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні та компенсацію за моральну шкоду.

Позивач та його представник у судове засідання не зявились, надали суду заяву про розгляд справи за їх відсутності.

Представник відповідача до суду не зявився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений.

Дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги у їх сукупності та взаємозв'язку, об'єктивно оцінивши усі наявні докази, суд приходить до наступного висновку.

Щодо вимог позивача по стягненню заборгованості із заробітної плати та стягненню середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд зазначає наступне.

У відповідності до ст.47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Згідно ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

У відповідності до п.32 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (із подальшими змінами та доповненнями).

Так, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Судом достовірно встановлено, що з 2012 року по 04.08.2014 року позивач перебував в трудових правовідносинах з Товариством з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської», та 04.08.2014 року його було звільнено з займаної посади на підставі п.1 ст.36 КЗпП України, що підтверджується відповідними записами у трудовій книжці (а.с. 6).

У відповідності до матеріалів справи, заборгованість із заробітної плати складає 12960,16 грн. у відповідності до довідки форми ОК-5.

У відповідності до п.32 Постанови пленуму ВСУ від 06.11.1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у випадках стягнення на користь працівників середнього заробітку у зв'язку з затримкою розрахунку, він визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи. При цьому враховуються положення Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженої постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100 (із подальшими змінами та доповненнями).

Так, згідно п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати (затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100) нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно до ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Вираховуючи середньоденну заробітну плату позивача суд виходив з того, що середній заробіток обчислюється виходячи із заробітку за останні два календарних місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата, шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні. Отже, за червень 2014 року позивачу було нараховано заробітної плати у сумі 4124,88 грн., кількість відпрацьованих днів згідно виробничого календарю становить 19 днів, за липень 2014 року 6692,50 грн., відпрацьовано 23 дні.

Таким чином розрахунок має наступний вигляд: (4124,88 +6692,50)/(19+23)=257,55 грн.

Отже, вираховуючи середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, судом взятий період з 04.08.2014 року по 01.12.2015 року включно, який становить 334 робочих днів при пятиденному робочому тижні (2014 рік серпень 19, вересень 22, жовтень 22, листопад 20, грудень 23; 2015 рік січень 20, лютий 20, березень 21, квітень 21, травень 18, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 21, листопад -21, грудень - 1), а отже середній заробіток складає 86021,7 грн. з розрахунку 257,55 грн. помножити на 334 робочі дні дорівнює 86021,7 грн.

Оскільки позивачем проведено власний розрахунок та заявлено вимогу про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 118038,94 грн. з урахуванням середньоденної заробітної плати у розмірі 353,41 грн., суд не погоджується з розрахунком позивача з вищенаведених підстав та провів власний розрахунок, згідно якого на користь позивача слід стягнути 86021,7 грн. середнього заробітку.

Отже на користь ОСОБА_1 слід стягнути 12960,16 грн. заборгованості по заробітній платі та 86021,7 грн. середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Щодо вимог позивача по стягненню компенсації за невикористану відпустку суд зазначає наступне.

Так, відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведеність перед судом їх переконливості. Виходячи із цього принципу, суд не може за власною ініціативою збирати докази або робити інші процесуальні дії, направлені на збирання доказів, а лише оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч.3, 4 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному й повному зясуванню обставин справи : розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджає про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим кодексом.

Згідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позивачем не надано суду жодних доказів на підтвердження вимоги по стягненню з відповідача компенсації за невикористану відпустку, а отже суд вважає ці позовні вимоги недоведеними.

Крім того, суд у частині заявлених позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн. зазначає наступне.

Згідно ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Частиною 1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

З'ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що діями відповідача, які полягали у незаконному непроведенні розрахунків, позивачу було завдано моральної шкоди. Разом з тим, вимога позивача про відшкодування моральної шкоди в розмірі 2000 грн. є завищеною. З урахуванням ступеня порушення звичних життєвих зв'язків, керуючись принципом розумності та справедливості, розмір моральної шкоди варто зменшити до 500 грн.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «шахта імені ОСОБА_2 Московської» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди слід задовольнити частково.

У відповідності до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Оскільки ціна позову становить 98981,86 грн. (12960,16+86021,7 грн.), то у відповідності до Закону України «Про судовий збір», ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру, становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 989,82 грн.

Крім того, ставка судового збору за подання до суду фізичною особою позовної заяви немайнового характеру, становить 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, тобто 487,20 грн.

Керуючись ст.ст. 116, 117, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212, 214-215, 217, 218 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «шахта імені ОСОБА_2 Московської» про стягнення заборгованості із заробітної плати, компенсації за невикористану відпустку, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» на користь ОСОБА_1, ІПН НОМЕР_1, заборгованість по заробітній платі в розмірі 12960 (дванадцять тисяч девятсот шістдесят) грн. 16 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в розмірі 86021 (вісімдесят шість тисяч двадцять одна) грн. 70 коп., та у відшкодування моральної шкоди 500 (пятсот) грн.

В решті вимог відмовити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» в дохід держави судовий збір за позовні вимоги майнового характеру у розмірі 989 (девятсот вісімдесят девять) грн. 82 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Орендне підприємство «Шахта імені ОСОБА_2 Московської» в дохід держави судовий збір за позовні вимоги немайнового характеру у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, за письмовою заявою, що подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через суд міста Дзержинська протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Суддя: