Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі суддів: Малько О.С., Бондаренко Н.В., Демянчук С.В.,

секретар судового засідання: Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів,

в с т а н о в и л а :

Додатковим рішенням Здолбунівського районного суду від 08 жовтня 2014 року визнано за ОСОБА_2 право власності на будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Павлюченка, буд.33.

В апеляційній скарзі на це додаткове рішення ОСОБА_1 покликається на його незаконність через порушення норм матеріального та процесуального права.

Вказує, що 06 жовтня 2011 року ОСОБА_3 зареєструвала своє речове право в комунальному підприємстві "Рівненське міське бюро технічної інвентаризації" на не завершену будівництвом будівлю виробничо-складської бази по вул. Павлюченка. У витягу є перелік об'єктів, які входять до складу бази, до якого не входить будівля складу (навісу).

Зазначає, що ні ОСОБА_3З, ні ОСОБА_2 не мали дозволів інспекції ДАСК про початок будівельних робіт, проектної документації, не мали можливості задекларувати та ввести в експлуатацію будівлю складу (навісу).

Земельна ділянка, що знаходиться по вул. Павлюченка, 33, на якій розташована спірна будівля, знаходиться в його оренді згідно договору оренди №20 від21 лютого 2007 року, укладеного з Рівненською міською радою, який є дійсним.

Вважає, що на момент винесення рішення суду від 23 листопада 2011 року не було жодного належного та допустимого доказу виникнення, переходу прав на будівлю складу (навісу) до позивачки ОСОБА_2

Висновки суду про визнання права власності на вказану будівлю складу не відповідають обставинам справи.

Просить скасувати додаткове рішення Здолбунівського районного суду від 08 жовтня 2014 року.

У запереченнях на апеляційну скаргу представник ОСОБА_4 ОСОБА_5 покликається на безпідставність та необґрунтованість апеляційної скарги.

Враховуючи те, що позовна вимога про визнання права власності на будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв. була предметом розгляду даної справи, обґрунтована належними та допустимими доказами, а відповідачкою по справі позовні вимоги були визнані повністю, то судом було правомірно ухвалено додаткове рішення.

Покликання скаржника в апеляційній скарзі на те, що речове право на вказану спірну споруду не було зареєстровано ні за ОСОБА_3З, ні за ОСОБА_2 не спростовують правомірності додаткового рішення, оскільки спірна споруда є тимчасовою, не являється капітальною спорудою, а право власності на неї не підлягає державній реєстрації згідно п.4 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року №703.

Вказані доводи підтверджені висновком №7746-7747 будівельно-технічного дослідження складеним 06 серпня 2014 року Волинським відділенням Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз.

Із покликанням на положення ст. 328, 316 ЦК України просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити і додаткове рішення Здолбунівського районного суду від 08 жовтня 2014 року залишити без змін.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення, а додаткове рішення суду першої інстанції скасуванню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 17 березня 2010 року між ОСОБА_2 (позикодавець) та ОСОБА_3 (позичальник) було укладено договір позики, згідно умов якого в момент підписання договору позикодавець передає, а позичальник приймає у власність 240 000 гривень, які позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві готівкою в строк до 30 грудня 2010 року.

Згідно п.5 договору "в разі коли позичальник не поверне позику у встановлений строк, позичальник зобов'язується передати у власність позикодавця наступне майно: нежиле приміщення, приміщення лазні по вул. Стефановича, буд. 4а в м. Здолбунів Рівненської області та будівлі виробничо-складської бази, розташованої за адресою м. Рівне вул. Павлюченка, 33, що складаються з адміністративно-виробничого приміщення (позначене літерою "А2") загальною площею 691,9 м.кв, операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (позначена літерою "Б1") загальною площею 32,7 м.кв, сторожевого павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів (позначеного літерою "В1") загальною площею 28,7 м.кв. та будівлі складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв.".

Рішенням Здолбунівського районного суду від 10 вересня 2008 року, яке було роз'яснене ухвалою Здолбунівського районного суду від 02 вересня 2011 року, за ОСОБА_3 визнано право власності на незавершену будівництвом будівлю виробничо-складської бази, розташованої за адресою м. Рівне, вул. Павлюченка, 33, що складається з:

адміністративно-виробничого приміщення (позначеного літерою "А2") загальною площею 691,9 м.кв.;

операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (позначеної літерою "Б1") загальною площею 32,7 м.кв.;

сторожевого павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів (позначеного літерою "В1") загальною площею 28,7 м.кв;

бетонної огорожі території.

На підставі цього рішення за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на вказане приміщення, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав Комунального підприємства "Здолбунівське міське бюро технічної інвентаризації" від 08 серпня 2011 року.

Рішенням Здолбунівського районного суду від 23 листопада 2011 року заявлені в жовтні 2011 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено: визнано за позивачкою право власності на майно, а саме: нежиле приміщення лазні, яке розташоване по вул. Стефановича, буд. 4а в м. Здолбунів та будівлі виробничо-складської бази, розташованої за адресою м. Рівне вул. Павлюченка, 33, що складаються з адміністративно-виробничого приміщення (позначене літерою "А2") загальною площею 691,9 м.кв, операторської з маслоскладом та паливно-роздавальними колонками (позначена літерою "Б1") загальною площею 32,7 м.кв, сторожевого павільйону з відкритою площадкою для стоянки автомобілів (позначеного літерою "В1") загальною площею 28,7 м.кв. ОСОБА_2

11 вересня 2014 року ОСОБА_2 зверталася до суду із заявою про виправлення описки в рішенні Здолбунівського районного суду від 23 листопада 2011 року, в якій просила резолютивну частину цього рішення викласти із зазначенням в ній права власності за нею і на будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв., однак ухвалою Здолбунівського районного суду від 30 вересня 2014 року в задоволенні цієї заяви було відмовлено з покликанням на те, що відомості про вирішення такої вимоги судом при ухваленні рішення відсутні.

03 жовтня 2014 року ОСОБА_2Ю звернулася до суду із заявою про ухвалення додаткового рішення про визнання за нею права власності на цю ж будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв. і вже 08 жовтня 2014 року судом ухвалено оскаржуване додаткове рішення, яке підлягає скасуванню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно,яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4) судом не вирішено питання про судові витрати.

Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення.

Із матеріалів справи вбачається, що жодної із зазначених у ст.220 ЦПК України підстав для ухвалення додаткового рішення не було.

Фактично додатковим рішенням від 08 жовтня 2014 року вирішено через три роки після ухвалення основного рішення вимоги позивачки щодо права на будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Павлюченка, буд.33, заявлені до ОСОБА_3, яка померла в червні 2014 року і не могла відповідати за позовом.

Відповідно до статті 3 ЦПК України, статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права лише у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а в даному випадку ОСОБА_2 не доведено порушення її прав ОСОБА_3, за життя якої її право власності на спірну будівлю зареєстроване не було згідно відмостей, які містяться у витязі про державну реєстрацію прав від 06 жовтня 2011 року (а.с.11).

Вбачається, що спір стосовно права на спірне майно має місце між ОСОБА_2 та ОСОБА_1

За наведених обставин у суду не було підстав для вирішення цього спору шляхом ухвалення додаткового рішення у справі між іншими сторонами, яка вирішена судом в 2011 році і рішення у якій вже виконане.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319, 323-325 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Додаткове рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 08 жовтня 2014 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 заявлених до ОСОБА_3 про визнання право власності на будівлю складу (навісу) загальною площею 545,8 м.кв., що знаходиться за адресою: м. Рівне, вул. Павлюченка, буд.33 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 243 (двісті сорок три)гривні 60 коп. сплаченого судового збору.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: Малько О.С. Бондаренко Н.В. Демянчук С.В.