Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" березня 2015 р. Дніпровський районний суд м. Києва

у складі: головуючого судді Антиповій Л.О.,

при секретарі Філімоновій Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей Ірпінської міської ради, про позбавлення батьківських прав, стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звертаючись з позовом до суду, просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_3, стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини в розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до повноліття дитини, стягнути з ОСОБА_2 фактично понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 23709,99 грн., стягнути в ОСОБА_2 додаткові витрати на дитину в розмірі 750,00 грн., щомісячно протягом дев'яти місяців починаючи з грудня 2013 року і до 01.09.2014 року. 15.08.2014 року представником позивача було подано до суду заяву про зменшення позовних вимог, а саме позивач просить: стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - сина ОСОБА_3 у розмірі 1500,00 грн., щомісячно, починаючи з 12.12.2013 року і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 фактично понесені додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 23709,99 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на утримання дитини ОСОБА_3 в розмірі 750,00 грн. щомісячно, протягом дев'яти місяців, починаючи з грудня 2013 року і до 01.09.2014 року.

Вимоги мотивує тим, що позивачка з 2010 року по 2011 рік проживала та вела спільне господарство разом з відповідачем. Шлюб між сторонами зареєстровано не було. 29.11.2010 року у позивача та відповідача народився спільний син - ОСОБА_3. З часу припинення спільного проживання, відповідач бачив сина лише декілька раз. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надавав і не надає по цей час, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною, тобто не дбає про її нормальне самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей. У зв'язку з вищевикладеним, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення аліментів та додаткових витрат на дитину.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 підтримали заявлені вимоги та викладені у позові обставини. Додатково пояснила, що відповідач ухиляється від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання сина не надає.

Представник відповідача ОСОБА_5 заявлені вимоги визнав частково, а саме в частині сплати аліментів в розмірі 1032 грн. В решті позовних вимог заперечував з підстав викладених у письмових запереченнях, які долучені до матеріалів справи.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Ірпінської міської ради в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав заяву до суду про розгляд справи без участі третьої особи.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї (ст.150 Сімейного кодексу України).

В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження - а.с. 13).

З пояснень представників позивача та відповідача по справі вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 проживали разом з 2010 року по 2011 рік, без реєстрації шлюбу. За час спільного проживання у них народився син.

Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 79 Сімейного кодексу України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви.

Відповідно до ч. 1 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Позивачка просить стягнути з відповідача вартість понесених нею фактичних додаткових витрат на утримання дитини дитини у розмірі 23709,99 грн., та стягнути з відповідача додаткові витрати на утримання сина по 750,00 грн. протягом 9-ти місяців, починаючи з грудня 2013 року і до 01.09.2014 року.

Суд приймає до уваги надані позивачкою чеки аптек із зазначенням медичних препаратів для лікування дитини, найменування яких підтверджуються наявними у справі рецептами лікарів. Також необхідно врахувати квитанції до прибуткового касового ордеру про оплату медичних послуг, а також товарний чек за проведення аналізів на загальну суму 933,00 грн. (а.с. 22,23,25).

Отже, судом встановлено наявність особливих обставин, які зобов"язують сторони нести додаткові витрати на дитину, пов"язані з її лікуванням.

Не підлягають задоволенню вимоги в частині стягнення коштів за долученими чеками на придбання ліжка, матраца, холодильника, пральної машини, табуретів, цифрової камери, каструлі, проїзних документів по яких не надано доказів про те, що дані товари були придбані для утримання дитини.

Дитина сторін по справі також займається у "Центрі сімейного розвитку "Щаслива родина", про що свідчить договір укладений між Громадською організацією "Центр сімейного розвитку "Щаслива родина" та ОСОБА_1 (а.с. 16-17).

На час звернення до суду позивачкою було сплачено за навчання дитини в "Центрі сімейного розвитку "Щаслива родина" 4500 грн., що підтверджується наданими до суду квитанціями та підлягають стягненню з відповідача.

Позивачкою також заявляються орієнтовні суми витрат на навчання дитини, які не є сталими та передбачуваними, тому суд вважає, що в частині вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину слід відмовити, так як вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ч. 2 ст. 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину у разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.

З огляду на положення ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

Визначаючи розмір участі відповідача у додаткових витратах на дитину суд враховує те, що за законом покладено обов"язок утримувати дитину як батька, так і матері.

Як зазначено вище, загальна сума сплачених коштів на проведення медичного обстеження та лікування дитини складає 933 грн., розмір витрат по оплаті навчання в гуртках становить 4500 грн. Отже, загалом сплачено 5433 грн. 00 коп., з яких половина підлягає стягненню з відповідача у відшкодування позивачці понесених додаткових витрат на дитину, а саме в сумі 2716 грн. 50 коп.

Витрати на придбання взуття, одягу та харчування пов"язані з утриманням дитини, а не, як зазначає позивачка, з додатковими витратами щодо навчання і лікування сина, тому вони включаються до аліментних виплат, які зобов"язаний відповідач сплачувати на дитину за рішенням суду. За викладених обставин суд вважає, що в цій частині вимоги про стягнення коштів є безпідставними, тому задоволенню не підлягають.

Враховуючи зазначене, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню.

З відповідача, згідно ст. 88 ЦПК України, також необхідно стягнути на користь позивачки сплачений нею судовий збір на користь держави в сумі 243 грн. 60 коп.

Керуючись ст. 185 СК України, п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" від 15.05.2006 N 3, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 62, 64, 79, 88, 174, 208, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1, аліменти на користь ОСОБА_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2, на утримання неповнолітнього сина, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1 032 грн. щомісячно, починаючи з 12 грудня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 додаткові витрати на дитину у розмірі 2716 грн. 50 коп. та судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., а всього суму 2 960 грн. 10 коп.

В решті заявлених вимог відмовити.

Рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: