Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/7056/13-ц Головуючий у 1-й інст. Снігір В.М.
Категорія 39 Доповідач Косигіна Л. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Григорусь Н.Й., Худякова А.М.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малозубівщинської сільської ради Коростенського району про встановлення факту належності житлового будинку та визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування

за зустрічними позовами:

ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Коростенська районна державна нотаріальна контора про визнання права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування

ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права права власності на частину нерухомого майна в порядку спадкування, тлумачення заповіту

за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4

на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2013 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на житловий будинок із надвірними будівлями АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року та батька - ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року.

В обґрунтування позову посилався на те, що у 1972 році його батьки побудували вищевказаний будинок. Згідно запису з погосподарської книги № 1 за 1996-2000 роки будинок зареєстровано за батьком (особовий рахунок будинку НОМЕР_1). Після смерті батька спадщину фактично прийняла мати, яка на час його смерті і після цього проживала у будинку, доглядала за житлом, проводила ремонт тощо (п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР), хоча нотаріально свої права не оформила. Після смерті матері він є єдиним спадкоємцем вищевказаного майна, який прийняв спадщину, так як його брат - ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто до відкриття спадщини. Оскільки батьки за життя не оформили належним чином своє право власності на будинок, тому він позбавлений можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі.

ІНФОРМАЦІЯ_4 року ОСОБА_5 помер. Ухвалою Коростенського міськрайонного суду від 01.09.2014 року притягнуто до участі у справі в якості правонаступника ОСОБА_5 його дружину - ОСОБА_1, яка прийняла спадщину.

У січні 2015 року ОСОБА_1 уточнила позовні вимоги, та з врахуванням заповіту від 28.08.2000 року, просила визнати за нею право власності на 1/3 частину житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1 (том 1 а.с. 127-128).

07.11.2014 року ОСОБА_2подала зустрічну позовну заяву, в якій просила визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом від 28.08.2000 року, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року ( том 1 а.с. 97-99). Зазначила, що спадкодавець (її бабуся) заповіла вказаний будинок ОСОБА_5, ОСОБА_8 та їй в рівних частках. На час смерті бабусі вона була неповнолітньою, а відтак, відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України вважається такою, що прийняла спадщину. Оскільки ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, тобто до відкриття спадщини, його частка у спадковому майні повинна ділитися між іншими спадкоємцями - між нею та ОСОБА_5, правонаступником якого є ОСОБА_1

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину житлового будинку із надвірними будівлями АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом від 28.08.2000 року, після смерті ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (а.с. 115-116). В обґрунтування позову посилається на те, що його бабуся ОСОБА_6 заповіла своє майно трьом спадкоємцям в рівних частках, в тому числі і його батькові - ОСОБА_8. ІНФОРМАЦІЯ_3 року батько помер, він прийняв спадщину, у зв'язку з чим вважає, що має право спадкувати після смерті ОСОБА_6 за правом представлення.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 уточнив позовні вимоги, та окрім раніше заявлених, просив здійснити тлумачення заповіту, складеного ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідченого 28.08.2000 року головою Малозубівщинської сільської ради Коростенського району, Житомирської області таким чином, що ОСОБА_6 заповіла жилий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 в рівних частках ОСОБА_5, ОСОБА_8, ОСОБА_2 ( том 1 а.с. 150-152). Зазначив, що описка в імені його батька відбулася у зв'язку з необачністю голови сільської ради, оскільки бабуся заповіла своє майно двом синам та онуці.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ними право власності на 1/3 частину за кожним на житловий будинок АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року та ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на спадкове майно, розташоване по АДРЕСА_1, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_6, а у задоволенні позовів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 - відмовити. Зазначив, що ОСОБА_5 (чоловік ОСОБА_1) не прийняв спадщину після смерті матері, до суду з даним позовом звернувся тільки у жовтні 2013 року. Крім того, ОСОБА_3 також не має право на спадкування після смерті ОСОБА_6, оскільки вона склала заповіт на ім'я ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_8, а не ОСОБА_8. Доказів того, що ОСОБА_8 і ОСОБА_8 є однією і тією ж особою суду не надано. Крім того, позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пропустили строк позовної давності, про що неодноразово наголошувалося в суді першої інстанції, однак суд не врахував даних заперечень.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що жилий будинок АДРЕСА_1, згідно записів в погосподарській книзі № 1 за 1996-200 р.р., належав ОСОБА_7, особовий рахунок НОМЕР_1 (а.с. 20). Дана обставина ніким не заперечується.

Технічна інвентаризація вищевказаного будинку проведена Коростенським міжміським бюро технічної інвентаризації Житомирської обласної ради 02.07.2013 року, на підставі якої складено технічний паспорт (том 1 а.с. 9-13).

ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у шлюбі з 1955 року ( а.с. 26 том 2), під час якого народилися діти: ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_11 (том 1 а.с. 5, 259)

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 року (а.с. 3). Спадкова справа після його смерті не заводилася (т. 1 а.с. 35-36).

Відповідно до ст. 524 ЦПК УРСР (чинної на час виникнення даних правовідносин) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

При спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого (ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР).

Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом 6 місяців з дня відкриття спадщини (ст. 549 ЦК УРСР).

З довідки виконкому Малозубівщинської сільської ради № 246/02-26 від 17.01.2010 року вбачається, що ОСОБА_5 був зареєстрований і постійно проживав до дня смерті в будинку АДРЕСА_1. На день його смерті була зареєстрована та постійно проживала за цією адресою дружина - ОСОБА_6 (том 1 а.с. 18).

Отже, ОСОБА_12 фактично вступила у володіння спадковим майном, а відтак прийняла спадщину. Вказана обставина ніким не заперечується.

28.08.2000 року ОСОБА_6 склала заповіт, відповідно до якого на випадок своєї смерті заповіла жилий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходиться по АДРЕСА_1, ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_2 в рівних частинах (том 1 а.с. 16).

Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, тобто заповіт є одностороннім правочином.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 213 ЦК України зміст правочину може бути витлумачений стороною (сторонами). На вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину.

Виходячи із положень ч. 2 ст.1256 ЦК України, суд розглядає справу про тлумачення заповіту за наявності таких умов: 1) зміст заповіту містить суперечності, неточності, що ускладнюють розуміння останньої волі заповідача; 2) наявність спору між спадкоємцями щодо тлумачення заповіту. При цьому тлумачення заповіту здійснюється судом відповідно до ст. 213 цього Кодексу.

Під час апеляційного розгляду ОСОБА_1 та ОСОБА_3 пояснили, що у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було три сина: ОСОБА_11, ОСОБА_5 та ОСОБА_8. На час складання вищевказаного заповіту ОСОБА_11 вже помер, а відтак ОСОБА_6 заповіла будинок АДРЕСА_1 двом іншим синам - ОСОБА_5 і ОСОБА_8, та онуці - ОСОБА_2, яка є дочкою ОСОБА_11. Крім того зазначили, що у селі ОСОБА_8 всі називали ОСОБА_8, тому, коли складався заповіт голова сільради помилково зазначив, що одним із спадкоємців є ОСОБА_8, замість ОСОБА_8.

Також, свідок ОСОБА_14, колишній голова Малозубівщинської сільради, який посвідчував заповіт 28.08.2000 року пояснив, що в селі проживає багато чехів. ОСОБА_8 спочатку всі називали ОСОБА_8, замість ОСОБА_8, а потім згодом ім'я спростилося до ОСОБА_8. Коли він посвідчував заповіт, то помилково записав замість ОСОБА_8 - ОСОБА_8, оскільки звик, що в селі його називають ОСОБА_8. Крім того, у ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було три сина: ОСОБА_5, ОСОБА_11 і ОСОБА_8. На час складання заповіту, ОСОБА_11 вже помер, а відтак ОСОБА_6 заповіла будинок двом синам: ОСОБА_5 і ОСОБА_8 та онуці ОСОБА_2, дочці ОСОБА_11.

Під час апеляційного розгляду була допитана секретар Малозубівщинської сільради ОСОБА_16, яка дала аналогічні пояснення, зазначивши, що ОСОБА_8 дійсно в селі спочатку називали ОСОБА_8, оскільки він за національністю чех, а потім ім'я взагалі спростили до ОСОБА_8. Тому у заповіті було допущено помилку щодо імені спадкоємця.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 про тлумачення заповіту щодо імені спадкоємця ОСОБА_8 підлягають задоволенню, а рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні даних вимог - скасуванню.

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року (том 1 а.с. 4).

Згідно довідки виконкому Малозубівщинської сільської ради № 520/02-26 від 07.05.2012 року ОСОБА_6 була зареєстрована і постійно проживала до дня смерті в будинку АДРЕСА_1 ( том 1 а.с. 19).

17.02.2010 року (тобто протягом 6 місяців) до нотаріальної контори звернувся із заявою про прийняття спадщини ОСОБА_5 (а.с. 12 том 2). Отже, ОСОБА_5 своєчасно прийняв спадщину після смерті матері.

Відповідно до ч. 1 ст. 1266 ЦК України внуки, правнуки спадкодавця спадкують ту частку спадщини, яка належала б за законом їхнім матері, батькові, бабі, дідові, якби вони були живими на час відкриття спадщини.

ОСОБА_8 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року (том 1 а.с. 6). Після його смерті, 09.11.2007 року була відкрита спадкова справа № 319, з якої вбачається, що спадщину прийняв син - ОСОБА_3 ( том 1 а.с. 90 - 92, том 2 а.с. 1-8). Інший син спадкодавця - ОСОБА_9 відмовився від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (том 2 а.с. 3). Крім того, ОСОБА_17 (дружина померлого) також відмовилася від прийняття спадщини на користь ОСОБА_3 (том 2 а.с. 4)

Отже, ОСОБА_3 прийняв спадщину після смерті ОСОБА_6 за заповітом за правом представлення, оскільки його батько - ОСОБА_8 помер за життя спадкодавця.

ОСОБА_2, також, прийняла спадщину після ОСОБА_6, оскільки на час її смерті вона була неповнолітньою (ч. 4 ст. 1268 ЦК України).

22.08.2013 року Коростенська районна державна нотаріальна контора відмовила ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадковий будинок (том 1 а.с. 15).

ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 року (том 1 а.с. 41). Після його смерті, за заявою ОСОБА_1 (дружини), 29.01.2014 року була заведена спадкова справа №26/2014, з якої вбачається, що спадщину прийняла ОСОБА_1 (том 1 а.с. 42-48, 53-54, 58-59, 248-286). Син померлого - ОСОБА_18 відмовився від спадщини на користь ОСОБА_1 (том 1 а.с. 257). 29.11.2013 року ОСОБА_5 склав заповіт, відповідно до якого заповів все належне йому майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, та все те, що ще буде належати йому на час смерті, а також належні майнові права та обов'язки на час смерті, ОСОБА_1 (том 1 а.с. 268).

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову в частині визнання за ОСОБА_1, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 права власності на 1/3 частину за кожним на спадковий будинок в порядку спадкування після смерті ОСОБА_6, яка прийняла спадщину після смерті ОСОБА_7

Разом з тим, суд в резолютивній частині рішення помилково вказав, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, оскільки вона під час розгляду справи уточнила свої вимоги та просила визнати за нею право власності на 1/3 частину спадкового майна (том 1 а.с. 127-128), а не на все майно. У зв'язку з цим, рішення в цій частині підлягає зміні.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2015 року змінити, виклавши абзац перший резолютивної частини в наступній редакції:

«Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, Малозубівщинської сільської ради Коростенського району задовольнити повністю».

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 09 квітня 2015 року скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 про тлумачення заповіту, ухваливши нове про задоволення даних вимог.

Тлумачити заповіт ОСОБА_6 від 28.09.2000 року, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 року, посвідчений сільським головою Малозубівщинської сільської ради Коростенського району, Житомирської області таким чином, що ОСОБА_6 на випадок своєї смерті заповіла жилий будинок з усіма надвірними будівлями, що знаходяться по АДРЕСА_1 - ОСОБА_5, ОСОБА_8 та ОСОБА_2, в рівних частках.

У решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча Судді