Справа № 595/1932/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.12.2015

Бучацький районний суд Тернопільської області

м.Бучач

в складі: Головуючого судді Содомори Р.О.,

при секретарі Пастушаку І.Д.,

з участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бучачі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права на спільну сумісну власність на житловий будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком та встановлення дати побудови будинку,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка звернулася в суд із позовом до ОСОБА_4 і згідно уточнених позовних вимог просила визнати право на спільну сумісну власність на житловий будинок, усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, скасувати свідоцтво на право власності на магазин та автосервіс та встановити дату побудови будинку.

Згідно поданої заяви в судовому засіданні позивачка просила залишити без розгляду позов в частині скасування свідоцтва на право власності на магазин та автосервіс, який знаходиться за адресою вул.Гостинець,7, с.Соколів Бучацького району. Ухвалою суду від 21 грудня 2015 року дану вимогу залишено без розгляду.

Свої вимоги позивачка мотивує тим, що перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі вони побудували житловий будинок та господарські приміщення, який знаходиться в с.Соколів, вул.Шарганівка,2, Бучацького району. У разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівні. Однак, відповідач відмовляється добровільно поділити спільне майно.

В судовому засіданні позивачка та її представник пояснили, що рішенням Монастириського районного суду ОСОБА_1 було відмовлено в визнанні права на ? частину житлового будинку по вул.Шарганівка,2 с.Соколів Бучацького району та його реальному поділі, а тому є необхідність визнати за нею право спільної сумісної власності на вказаний житловий будинок. Крім того, при винесенні вищезазначеного рішення Монастириський районний суд посилався на погосподарську книгу с.Соколів та встановив дату побудови будинку 1993 рік. Проте, як вбачається із висновку експерта від 05.12.2014 року в кримінальному провадженні за № 0000346 та листа прокурора прокуратури Тернопільської області від 03.11.2015 року встановлено, що в записи на які посилається Монастириський районний суд були внесені зміни, шляхом підчистки і подальшої дописки, а саме 1991 рік виправлено на 1993 рік, а тому дату побудови будинку слід визнати 1991 рік. Просить позов задоволити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечив, суду пояснив, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають, оскільки Монастириським районним судом Тернопільської області вже проводився реальний поділ майна подружжя і в визнанні права власності на 1/2 частку житлового будинку було відмовлено, оскільки як встановлено рішенням Монастириського районного суду даний будинок є самочинним будівництвом, тому суд не вправі визнавати право власності на таке майно та встановлювати порядок користування ним. Щодо дати побудови будинку, то така позовна вимога також не підлягає задоволенню, оскільки дату встановлено рішенням Монастириського районного суду від 10 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили.

Суд, вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

06 жовтня 1976 року укладено шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії 1-ИД № 024111.

Згідно виписки з рішення зборів уповноважених колгоспу «Перемога» Бучацького району Тернопільської області вбачається, що ОСОБА_4 було виділено земельну ділянку площею 0,12 га для забудови індивідуального житлового будинку.

Відповідно до рішення № 13 від 27.04.1990 року виконавчого комітету Соколівської сільської ради народних депутатів Бучацького району Тернопільської області відповідачу ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку на нововідведеній земельній ділянці в с.Соколів урочище «Шарганівка», площею 0,12 га.

25 травня 1990 року рішенням № 102 виконавчого комітету Бучацької районної ради народних депутатів Тернопільської області, ОСОБА_4 надано дозвіл на будівництво житлового будинку в с.Соколів.

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи Монастириським районним судом було винесено рішення від 10 жовтня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, треті особи КП «Бучацьке РБТІ», Соколівська сільська рада про визнання права власності на ? частину майна подружжя та його поділ та за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про визнання права власності на будівельні матеріали та стягнення коштів. Даним рішенням в визнанні права на ? частину житлового будинку та його реального поділу позивачці ОСОБА_1 відмовлено. На дане рішення в частині вирішення позовних вимог про визнання права власності на ? частину вартості будівельних матеріалів, які були використані в процесі будівництва нежитлового приміщення, складу-гаражу і поділ даного приміщення було подано апеляційну скаргу. Ухвалою Апеляційного суду Тернопільської області від 08 липня 2015 року апеляційну скаргу відхилено, рішення Монастириського районного суду Тернопільської області залишено без змін.

Твердження позивачки щодо встановлення дати побудови будинку, а саме, що в погосподарській книзі с.Соколів № 4 вносились зміни в первинні записи, і в місці запису 1993 первинний запис 1991, суд оцінює критично, оскільки як вбачається з рішення Монастириського районного суду від 10 жовтня 2014 року (ст.4) судом встановлено, що на виділеній ОСОБА_4 земельній ділянці по вул.Шарганівка № 2(колишня № 13), в с.Соколів Бучацького району останнім у 1993 році побудовано садибний (індивідуальний) будинок та допоміжні приміщення. Оскільки дане рішення Монастириського районного суду набрало законної сили, то обставини встановлені цим рішенням не доказуються при розгляді інших справ. Висновок експерта в кримінальному провадженні, яким встановлено внесення виправлень в погосподарську книгу та лист прокуратури від 03.11.2015 року згідно якого вбачається, що згідно свідчень свідків будинок було побудовано в 1990-1991 роках не скасовують та не змінюють фактичні обставини встановлені рішенням Монастириського районного суду, яке набрало законної сили, а тому така вимога до задоволення не підлягає.

Щодо позовної вимоги про визнання права на спільну сумісну власність на житловий будинок з надвірними будівлями, які знаходяться в с.Соколів, вул.Шарганівка,2, Бучацького району Тернопільської області та усунення першкод в користуванні даним житловим будинком, судом встановлені наступні обставини.

Згідно ст.ст.316,317 ЦК України право власності - це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої ст.376 ЦК України не породжує в неї права на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту.

В силу ст.16 Закону України «Про власність» та ч.1 ст.22 КпШС України, які були чинними на час виникнення правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу,є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном.

Відповідно до п.6 постанови пленуму ВССУ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст.376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше майно не набувають особи, які здійснили це будівництво. Це майно не є обєктом права власності, воно не може бути предметом поділу та встановлення порядку користування в судовому порядку; на нього не може бути звернено стягнення за виконавчими документами, у тому числі продаж його з прилюдних торгів.

Як встановлено рішенням Монастириського районного суду від 10 жовтня 2014 року, яке набрало законної сили (ст.6) , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 спільною працею, за рахунок спільних коштів без відповідного дозволу та належно затвердженого проекту здійснили будівництво двохповерхового будинку житловою площею 92,6 кв.м будівельним обємом 936,91 м.куб по вул.Шарганіка №2 с.Соколів Бучацького району із господарськими приміщеннями. Дане будівництво не прийняте в експлуатацію у встановленому законом порядку та визнано судом самочинним будівництвом.

Таким чином, Монастириським районним судом встановлено, що сторони в шлюбі здійснили будівництво обєкта нерухомості та господарських приміщень, які були зведені із порушенням проекту забудови та в установленому порядку не прийняті в експуалтацію, отже кожний з подружжя має право лише на ? частину будівельних матеріалів, використаних на цьому будівництві.

Тому, в силу ст.376 ЦК України позовні вимоги про визнання права спільної сумісної власності на житловий будинок з надвірними будівлями по вул.Шарганівка,2, с.Соколів Бучацького району Тернопільської області та зобовязання відповідача не чинити перешкоди в користуванні житловим будинком до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 10,11,60,61,212,214,215,218 ЦПК України, ст.16 Закону України «Про власність», ст.ст.316,317, 376 ЦК України, суд,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про визнання права на спільну сумісну власність на житловий будинок, усунення перешкод в користуванні житловим будинком та встановлення дати побудови будинку відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження. Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Тернопільської області через Бучацький районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: ОСОБА_7