Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/215/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О. Ю.
Доповідач Франко В. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

18.02.2015 колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі: Головуючої судді Франко В.А.,

суддів : Мурашко С.І.,Чельник О.І.

за участю секретаря Постоєнко А.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2014року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В С Т А Н О В И Л А :

В листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 13 листопада 2013 року позивач передав відповідачу грошову позику в розмірі 78386,00 доларів США а 20 грудня 2013 року також передав відповідачу грошову позику в розмірі 25000,00 доларів США для використання сільськогосподарських потреб зі строком повернення всього боргу до 20 вересня 2014 року.

Грошові кошти у розмірі 78386,00 доларів США та 25000,00 доларів США були передані відповідно 13.11.2013 року та 20.12.2014 за адресою позивача, у момент підписання розписок. Окрім розписок між сторонами було укладено два договори позики відповідно від 13 листопада та 20 грудня 2013 року, згідно умов яких відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування коштами.

За розрахунками позивача основна сума заборгованості відповідача перед ним на 10.11.2014 складається з основної суми заборгованості 1 495 995,42 гривень та відсотків 489 870,56 гривень. Строк повернення у договорах позики визначений 20 вересня 2014 року.

Зазначає, що станом на 10 листопада 2014 року позики та відсотки відповідачем не повернуто, а тому відповідач повинен сплати ще відповідно до ст.625 ЦК України заборгованість з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, яка складає 101 727,68 грн. станом з 13 листопада 2013 року по 20 грудня 2014 року включно.

А всього просить стягнути з відповідача загальну суму боргу 2 087 593,60 грн. яка складається з 1 495 995,42 грн. -основний борг., 489870,56 грн - відсотки за користування позикою та 101 727,68 грн. - згідно встановленого індексу інфляції.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 1 грудня 2014 року позов ОСОБА_3 було задоволено повністю. Вирішено питання з судовими витратами.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться питання про скасування рішення суду через порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, зокрема, що по розписці від 13.11.2013 року брав в борг у ОСОБА_3 кошти в національній валюті, але суд не дав цьому оцінки.

Окрім того, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації відповідно до ст.625 ЦК України не підлягає а тому суд безпідставно її застосував.

В судовому засіданні апеляційної інстанції адвокат ОСОБА_4, яка представляє інтереси ОСОБА_3, заперечила проти доводів апеляційної скарги, погоджуючись з рішенням суду першої інстанції.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився. Згідно зворотних повідомлень про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст..303 ЦПК України, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно п.2 ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.309 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Встановлено та підтверджується матеріалами справи, що між сторонами було укладено два договори позики від 11 листопада 2013 року на суму 78386,00 дол. США зі сплатою 2 процентів від зазначеної суми договору за користування грошовими коштами та від 20 грудня 2013 року на 25000 дол. США зі сплатою 5 процентів від зазначеної суми договору за користування грошовими коштами зі строком повернення цих позик до 20 вересня 2014 року. В кожному з яких зазначено, що передачу грошей було здійснено до підписання цього договору (а.с.9-10,11-12).

Факт отримання цих грошей було підтверджено відповідачем згідно розписок від 13.11.2013 року на суму 78386,00 дол. США та від та 20.12.2013 року на суму 25000 дол. США (а.с.84-85).

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики може бути оплатним, тобто таким, що передбачає сплату процентів за користування сумою позики.

Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

Відповідно до норми статей 1046- 1047 ЦК України, розписка є підтвердженням укладання договору, а останній є укладеним з моменту фактичного передання грошей, який може не співпадати з часом складення розписки;

Згідно зі статтею 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно умов договорів позики відповідач зобов'язався сплачувати відсотки за користування коштами.

Згідно ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Строк повернення у договорах позики визначений 20 вересня 2014 року.

Офіційний курс національної валюти по співвідношенню до долару США станом на 10.11.2014 року становив 1480,4225 грн. за 100 дол. США. (а.с.72).

Суд першої інстанції вірно зазначив, з чим погоджується і колегія суддів, що основна сума заборгованості відповідача перед позивачем на 10.11.2014 складається з основної суми заборгованості ( в перерахунку на національну грошову одиницю ) 1 495 995,42 гривень та відсотків 489 870,56 гривень за користування грошовими коштами відповідно до умов договорів(а.с.6).

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що за розпискою від 13.11.2013 року отримав позику у гривнях, а не в доларах США нічим не підтверджується.

Згідно з п.1 договору позики від 13 листопада 2013 року, укладеним між сторонами, Позичальник (відповідач) отримав від Позикодавця (позивача), Позикодавець передав у власність Позичальникові гроші в сумі 78386,00 дол.США, що на день передачі грошей відповідала еквівалентові суми 642767 грн. (а.с.9).

Встановлено, та підтверджено відповідачем, що договори позики ним підписані власноручно.

Разом з тим, суд першої інстанції помилково застосував ст.625 ЦК України - відповідальність за порушення грошового зобов'язання, оскільки ця стаття поширюється лише на випадки грошового зобов'язання у гривнях а не в іноземній валюті.

Окрім того, прострочення виконання грошового зобов'язання всупереч вимогам ст.625 ЦК, позивачем розраховувалось з моменту отримання відповідачем позики, а не за час прострочення.

За таких підстав апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду - в цій частині скасуванню з ухвалою нового рішення про відмову в позові в цій частині.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 01 грудня 2014року в частині стягнення з ОСОБА_2 інфляційних нарахувань скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 в частині стягнення заборгованості зі встановленого індексу інфляції в розмірі 101 727,68 грн. відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча суддя:

Судді: