Апеляційний суд Житомирської області
Справа №2-305/12 Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 вересня 2015 року Апеляційний суд Житомирської області у складі:

головуючого - судді Миніч Т.І.

суддів: Якухно О.М.,

Худякова А.М.,

при секретарі Кравчук Л.С.

без участі сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6, третя особа - орган опіки та піклування Тепеницької сільської ради Олевського району Житомирської області про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом виселення,-

встановив:

У липні 2012 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом. Просила усунути перешкоди в користуванні власністю шляхом виселення відповідачів з будинку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що вона є власником зазначеного будинку. Проте, вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм нерухомим майном вона не може, оскільки в будинку проживають відповідачі. Добровільно виселитися останні відмовляються.

Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

У поданій через свого представника апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, просить зазначене рішення скасувати та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Статтею 15 ЦК встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із змісту ч.1 ст.3 ЦПК випливає, що судовому захисту підлягають порушені, невизнані або оспорювані права, свободи чи інтереси особи.

Захист цивільних прав та інтересів насамперед полягає в з'ясуванні, чи має особа таке право або інтерес та чи були вони порушені або було необхідним їх правове визначення.

При цьому кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК).

В даному випадку, вирішуючи спір, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що позивачкою не доведено факту порушення її прав як власника нерухомого майна та самого існування у неї такого права.

Так, з матеріалів справи вбачається, що на підставі рішення Тепеницької сільської ради №5 від 13 лютого 2001 року «Про оформлення права власності на домоволодіння», яке розташоване по АДРЕСА_1, 14 березня 2001 року ОСОБА_7 Тепеницькою сільською радою видано свідоцтво НОМЕР_1 про право власності на вказаний жилий будинок (а.с.64-65).

16 березня 2001 року ОСОБА_7 подарував своїй дружині - позивачці ОСОБА_2 вказаний житловий будинок в цілому з усіма надвірними будівлями. Договір дарування посвідчений державним нотаріусом Олевської державної нотаріальної контори Лугіною О.І. за реєстраційним №1064, а право власності зареєстроване 20 березня 2001 року в Коростенському БТІ за реєстраційним №1 в реєстровій книзі №1 (а.с.4-5).

На підставі протесту прокурора Олевського району від 14 травня 2001 року №533, внесеного з метою захисту майнових прав неповнолітніх: ОСОБА_9 та ОСОБА_10, які перебували в школі-інтернаті для дітей, позбавлених батьківського піклування, п.3 рішення виконкому Тепеницької сільської ради від 13 лютого 2001 року про визнання права власності на спірний жилий будинок за ОСОБА_7 було скасовано, як такий що суперечить закону (рішення № 2 від 24 травня 2001 року) (а.с.83-86).

29 червня 2011 року Тепеницька сільська рада видала ОСОБА_10 свідоцтво про право власності на нерухоме майно - житловий будинок по АДРЕСА_1 (а.с.77-79).

На підставі нотаріально посвідченого договору дарування від 2 липня 2011 року ОСОБА_10 подарувала спірний будинок відповідачу ОСОБА_4 (а.с.73).

При цьому, ні свідоцтво про право власності на житловий будинок від 14 березня 2001 року на ім'я ОСОБА_10, ні договір дарування на користь відповідача ОСОБА_4 у встановленому законом порядку не були визнані недійсними (а.с.111-113).

Разом з тим, рішенням Олевського районного суду від 18 серпня 2014 року, залишеним в силі ухвалою апеляційного суду Житомирської області від 26 березня 2015 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 квітня 2015 року, визнані недійсними свідоцтво про право власності на спірний будинок НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_7 та договір дарування цього будинку на користь позивачки (а.с.178-179).

Отже, позивачка позбавлена права власності на спірний будинок, а тому її вимоги про захист такого права є безпідставними і суд обгрунтовано відмовив у виселенні відповідачів з будинку, яким вони володіють правомірно.

За наведених обставин апеляційний суд не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції, оскільки воно постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.

Керуючись ст.ст.303,304,307,308,313-315 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Олевського районного суду Житомирської області від 26 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: