Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №320/4329/15
Провадження № 22-ц/778/6581/15
Головуючий у 1-й інстанції Зимогляд В.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької с області у складі:

головуючого: Бондаря М.С.

суддів: Подліянової Г.С.

ОСОБА_2

при секретарі: Мельник З.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення суми збитків,-

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року Позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь суми збитків у розмірі 10247,29 грн., як різниці, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США, у звязку з несвоєчасним виконанням грошового зобовязання. Свої вимоги мотивував тим, що за Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнута сума авансу у розмірі 15106,04 грн. В порядку виконання судового рішення відповідачем було повернуто ОСОБА_3 вищевказані грошові кошти, шляхом поштових переказів: 21.02.2015 року - повернуто 3106 грн.; 24.02.2015 року - повернуто 5000 грн.; 26.02.2015 року - повернуто 4000 грн.; 07.03.2015 року - повернуто 3000 грн. З урахуванням офіційно встановленого курсу долара США на день здійснення поштових переказів, сума збитків від курсової різниці склала 447.48 доларів США, а всього, з урахуванням курсової різниці позивачу реально повернуто 552,52 долара США., таким чином сума збитків від курсової різниці у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти станом на ден здійснення поштових переказів складає 10247.29 грн.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_3, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове, яким позов задовольнити.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно зі ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Конституція України та цивільне законодавство закріплює обов'язок кожного неухильно додержуватися положень Конституції України та законів України, добросовісно здійснювати свої права та обов'язки і встановлює юридичну відповідальність за їх невиконання та передбачає заходи примусового виконання цивільних обов'язків, які виникають, зокрема, безпосередньо з актів законодавства, рішення суду або договору, у разі їх невиконання боржником добровільно (стаття 68 Конституції України, статті 11, 14 ЦК України, статті 14, 367 ЦПК України, Закон України "Про виконавче провадження" ).

Частиною другою статті 625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1,2 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Цивільні права та обов'язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду (стаття 11 ЦК України).

Грошовим зобов'язанням є таке правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана сплатити гроші на користь другої сторони (кредитора), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Судом встановлено, що Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 03 грудня 2014 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 стягнута сума авансу у розмірі 15106,04 грн.

В порядку виконання судового рішення відповідачем на користь ОСОБА_3 було повернуто вищезазначені грошові кошти, шляхом поштових переказів, згідно яких: 21.02.2015 року повернуто 3106 грн; 24.02.2015 року повернуто 5000 грн; 26.02.2015 року повернуто 4000 грн.; 07.03.2015 року повернуто 3000 грн.

Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення є чинними та обов'язковими до виконання на всій території України, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом.

Таким чином, оскільки відповідач за рішенням суду повинен був сплатити на користь позивача гроші, таке правовідношення слід вважати грошовим зобов'язанням та на нього поширюється дія ч.2 ст.625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах зявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Натомість, вимог за прострочення виконаннання грошового зобовязання з підстав, перебачнгих ч. 2ст. 625 ЦПК України позивачем заявлені не були.

Що стосується позовних вимог про відшкодування завданих збитків, як різниці, на яку збільшилася сума позики внаслідок зміни офіційного курсу гривні до долара США, у звязку з простроченням виконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 03 грудня 2014 року про стягнення з відповідача на користь позивача 15106.04 грн., то суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відсутність підстав для їх задоволення, оскільки не надано належних та допустимих доказів того, що зазначена позивачем сума у розмірі 10247.29 грн. є саме збитками, які завдані відповідачем.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Якщо особа, яка порушила право, одержала у зв'язку з цим доходи, то розмір упущеної вигоди, що має відшкодовуватися особі, право якої порушено, не може бути меншим від доходів, одержаних особою, яка порушила право.

Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові задані ним збитки.

Частиною 2 ст. 623 Цивільного кодексу України встановлено, що розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором.

Згідно з частинами 1 та 4 статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Зазначена позивачем сума 10247.29 грн. не є збитками в розумінні ст. ст.22,623 ЦК України, її не можна віднести ні до реальних збитків, ні до упущеної вигоди.

Вищевикладене спростовує доводи апеляційної скарги про доведеність заподіяння збитків

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 28 жовтня 2015 року у цій справі залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: