Ухвала

іменем україни

22 жовтня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Карпенко С.О., Остапчука Д.О.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до приватного підприємства «Пектораль», третя особа - комунальне підприємство «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання права власності, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом.

Зазначав, що 12 листопада 2003 року між ним та приватним підприємством «Пектораль» (далі - ПП «Пектораль») укладено договір купівлі - продажу № 83.

ПП «Пектораль» ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року, чим порушує права позивача.

ОСОБА_1 просив суд визнати договір купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року дійсним та визнати за ним право власності на нерухоме майно, що є предметом цього договору.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року позов задоволено, визнано договір купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року дійсним та визнано за ОСОБА_1 право власності на нерухоме майно, а саме на: ларьок будівельної бригади № 2, літ. «Д», загальною площею 43,4 кв. м, по АДРЕСА_2; будівлю складу, загальною площею 24,4 кв. м, по АДРЕСА_1; альтанку 1, літ. «Л», загальною площею 5,6 кв. м; альтанку 2, літ. «И», загальною площею 5,9 кв. м; альтанку 3, літ «К», загальною площею 5,9 кв. м; винний льох, літ «В», загальною площею 14,1 кв. м; будиночок б/о, кухню, літ. «А», загальною площею 107,5 кв. м; будиночок охорони, літ. «Б», загальною площею 7,5 кв. м; більярдну (будиночок зони відпочинку), літ. «Д», загальною площею 170,7 кв. м; навіс, літ. «Е», загальною площею 51,9 кв. м; навіс для мангалу, літ. «Г», загальною площею 29,7 кв. м; навіс шашличної, літ «Ж», загальною площею 4,3 кв. м; туалет, літ. «З», загальною площею 2,7 кв. м; спорудження І-танцмайданчик, загальною площею 97,3 кв. м; спорудження ІУ-берегова лінія, загальною площею 241,5 кв. м; спорудження УІ-тротуари, загальною площею 193,1 кв. м; спорудження УІІ-басейн питної води, які знаходяться на території «бази відпочинку» у АДРЕСА_3.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 22 червня 2011 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 12 листопада 2003 року між ПП «Пектораль» та ОСОБА_1 укладено договір купівлі-продажу, згідно якого останній набув право власності на ларьок будівельної бригади № 2, літ. «Д», загальною площею 43,4 кв. м, по АДРЕСА_2; будівлю складу, загальною площею 24,4 кв. м, по АДРЕСА_1; альтанку 1, літ. «Л», загальною площею 5,6 кв. м; альтанку 2, літ. «И», загальною площею 5,9 кв. м; альтанку 3, літ «К», загальною площею 5,9 кв. м; винний льох, літ «В», загальною площею 14,1 кв. м; будиночок б/о, кухню, літ. «А», загальною площею 107,5 кв. м; будиночок охорони, літ. «Б», загальною площею 7,5 кв. м; більярдну (будиночок зони відпочинку), літ. «Д», загальною площею 170,7 кв. м; навіс, літ. «Е», загальною площею 51,9 кв. м; навіс для мангалу, літ. «Г», загальною площею 29,7 кв. м; навіс шашличної, літ «Ж», загальною площею 4,3 кв. м; туалет, літ. «З», загальною площею 2,7 кв. м; спорудження І-танцмайданчик, загальною площею 97,3 кв. м; спорудження ІУ-берегова лінія, загальною площею 241,5 кв. м; спорудження УІ-тротуари, загальною площею 193,1 кв. м; спорудження УІІ-басейн питної води, які знаходяться на території «бази відпочинку» у АДРЕСА_3.

Із наявного в матеріалах справи листа комунального підприємства «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» (далі - КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації») від 24 травня 2011 року № 3971, ОСОБА_1 відмовлено у реєстрації права власності на нерухоме майно, що розташоване у Нікопольському районі, яке належить йому на підставі договору купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року, у зв'язку із тим, що вказаний договір не посвідчений нотаріально та зазначено, що на момент укладення договору, право власності на об'єкти нерухомості, зазначені у договорі, за ПП «Пектораль» не зареєстровано.

Згідно із ст. 86 ЦК УРСР (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст.4 Закону України «Про власність» (що діяв на час виникнення спірних правовідносин) власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Він може використовувати майно для здійснення господарської та іншої не забороненої законом діяльності, зокрема передавати його безоплатно або за плату у володіння і користування, а також у довірчу власність іншим особам.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про нотаріат» у державних нотаріальних конторах вчиняються нотаріальні дії щодо посвідчення угоди (договори, заповіти, доручення, шлюбні контракти та ін.).

Пунктом 27 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1996 року № 18/5, що діяла на час укладення оспорюваного договору, нотаріуси посвідчують угоди, щодо яких законодавством встановлено обов'язкову нотаріальну форму. Відповідно до чинного законодавства обов'язковому нотаріальному посвідченню підлягають договори про відчуження (купівля-продаж, міна, дарування, довічне утримання) житлового будинку, іншого нерухомого майна (ст. ст. 227, 242, 244, 426 ЦК УРСР).

Згідно листа КП «Нікопольське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 07 червня 2011 року № 4452, вбачається, що станом на 03 червня 2011 року право власності на нерухоме майно, розташоване за адресами: АДРЕСА_2; АДРЕСА_1, Нікопольського району, Дніпропетровської області та база відпочинку, розташована по АДРЕСА_3 за ПП «Пектораль» не значиться.

Згідно із ст. 149 ЦК УРСР власник може вимагати усунення всяких порушень його прав, хоч би ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у позові, апеляційний суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на момент відчуження нерухомого майна за договором купівлі-продажу від 12 листопада 2003 року за ПП «Пектораль» право власності на об'єкти нерухомості, що були предметом оспорюваного договору зареєстровано не було, тому підприємство не мало права здійснювати його продаж, а позивач, відповідно, не міг набути право власності на указане нерухоме майно.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

С.О. Карпенко

Д.О. Остапчук