Справа № 372/1168/15 Головуючий у І інстанції Проць Т.В.
Провадження № 22-ц/780/4225/15 Доповідач у 2 інстанції Яворський М. А.
Категорія 38 08.09.2015
УХВАЛА

Іменем України

08 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагєєва В.О.,

при секретарі: Нагорній Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, Козинської селищної ради Обухівського району Київської області про визначення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за законом,-

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом у відповідності до норм ст.ст. 1268-1272 ЦК України та просила визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за законом, що видані 17.07.2007 р. державним нотаріусом Обухівської районної нотаріальної контори на ім'я ОСОБА_6, зареєстровані в реєстрі за №№ 1967,1969 та визначити їй строк для подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори у термін 6 місяців з дня винесення судом рішення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після смерті рідного брата ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 р., їй стало відомо, що останній успадкував будинок АДРЕСА_1 Обухівського р-ну та земельну ділянку площею 0,148 га по АДРЕСА_2 смт. Козин, що належали їх матері ОСОБА_7, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р. На час смерті матері вона знаходилась у місцях позбавлення волі, звідки звільнилась 15.07.2008 року. Вказує на те, що брат спадщину не оформляв, оскільки домовився з позивачкою здійснити оформлення разом, однак не мали для цього коштів.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2015року та ухвалити нове про задоволення позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.

Відповідачка ОСОБА_3 подала письмові заперечення на апеляційну скаргу в яких просить відхилити дану скаргу, мотивуючи свої пояснення тим, що позивачка у справі про смерть спадкодавця була повідомлена на другий день після смерті матері ІНФОРМАЦІЯ_3 року та мала можливість на протязі 6 місяців направити до нотаріальної контори Обухівського району відповідну заяву про прийняття спадщини за законом. Однак вона вказаних дій не вчинила на протязі 6 місяців необхідних для подачі заяви до нотаріальної контори, так як і після звільнення з місць позбавлення волі на протязі 7 років не зверталася до нотаріальної контори та і до суд .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися на розгляд вказаної справи, дослідивши матеріали справи і, обговоривши доводи апеляційної скарги в межах вимог ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне її відхилити виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 308 ч. 1 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла ОСОБА_7, мати позивача та ОСОБА_6, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 18.10.2006 року. (а.с.32)

Останній на праві власності належало майно - будинок АДРЕСА_1 Обухівського району. Заповіт спадкодавцем не складався.

27.03.2007 року син померлої ОСОБА_6 звернувся до Обухівської районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті матері та 17 липня 2007 року отримав свідоцтва про право на спадщину за законом на спірний будинок та земельну ділянку. Вказані свідоцтва зареєстровані реєстрі за номером 1967, 1969.(а.с. 5, 6)

Позивачка ОСОБА_2 з 29.06.2004 року по 15.07.2008 року відбувала покарання в місцях позбавлення волі, згідно вироку Обухівського районного суду і до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері не зверталась. (а.с. 8)

Як вбачається із копії свідоцтва про смерть, виданого виконкомом Козинської селищної ради Обухівського району ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_4

На час розгляду справи шестимісячний строк для звернення до нотаріальної контори його спадкоємців за законом, відповідачів у справі, не закінчився. З встановлених в судовому засіданні пояснень представників останніх вбачається, що ніхто з них до нотаріальної контори не звертався, однак мають намір це зробити.

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи позивачці у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що позивачка у визначений ст. 1270 ч.1 ЦК України строк не подала заяву про прийняття спадщини, а також належнихї та допустимих доказів щодо поважності пропуску вказаного строку не надала, а тому суд перешої інстанці вимоги щодо надання їй додаткового терміну для подачі заяви до нотаріальної контори та визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину виданих на ім'я ОСОБА_6 визнав такими, що не підлягають задоволенню.

Колегія суддів вважає зазначений висновок суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а доводи апелянта безпідставними виходячи з наступного.

Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218, 1231 ЦК України).

Відповідно до ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її, а ст.1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч.1 ст.1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст.1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, тобто кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. На підставі ст.ст.10, 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню.

Позивач в обґрунтування позовних вимог посилалась на ту обставину, що не була обізнана щодо порядку та строку спадкування за законом, довіряла брату, який приховав від неї інформацію про оформлення на себе права на спадкове майно. На час смерті матері та у строк визначений законодавством для подачі заяви до нотаріальної контори вона знаходилась у місцях позбавлення волі.

Такі доводи позивача не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 р. " Про судову практику у справах про спадкування", вирішуючи питання про визначення особи додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини.

Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини ( наприклад, встановлення факту проживання однією сім`єю), невизначеність між спадкоємцями хто буде приймати спадщину, несприятливі погодні умови, тощо.

Як вбачається з матеріалів справи позивачка та її представник як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції ( представник позивачки) підтвердили той факт, що про смерть матері позивачка, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року та часу відкриття спадщини позивачка була повідомлена належним чином, на наступний день шляхом отримання нею телеграмипро вказану подію, та відповідно мала можливість направити на адресу Обухівської державної нотаріальної контори відповідну заяву, однак вказаних дій не вчинила.

Відповідно до норм Кримінально-виконавчого кодексу України засуджені користуються всіма правами людини та громадянина, передбаченими Конституцією України, за винятком обмежень, визначених цим Кодексом, законами України і встановлених вироком суду. ( ст. 7 ч.2 КВК України).

Крім того, ст. 8 КВК України засуджені мають право звертатися відповідно до законодавства з пропозиціями, заявами і скаргами до адміністрації органів і установ виконання покарань, їх вищестоящих органів, до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, Європейського суду з прав людини, а також інших відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна, до уповноважених осіб таких міжнародних організацій, суду, органів прокуратури, інших органів державної влади, органів місцевого самоврядування та об'єднань. Відповідні заяви подаються у двох примірниках, один з яких з відміткою про отримання залишається у засудженого.

Засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи. Таке право поширюється і на засуджених осіб, які перебувають на лікуванні у закладах охорони здоров'я.

Враховуючи викладені обставини позивачка як громадянка України, що засуджена та яка перебувала в місцях позбавлення волі мала право та можливість на подачу заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті своєї матері, однак такої заяви не подала таким чином відмовилася від прийняття спадщини.

Той факт, що позивачка не мала наміру оформляти спадщину після смерті матері свідчать її подальші дії, а саме те, що вона після звільнення з місць позбавлення волі з 2008 року по 2015 рік не зверталася до суду із заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини.

Таким чином, наведені позивачем причини пропуску строку прийняття спадщини не можуть бути визнані об'єктивними, непереборними та істотними, а отже висновки суду з цього питання є цілком обґрунтованими, оскільки позивачка не надала суду безспірних, належних і допустимих доказів, які б давали підстави вважати пропуск строку прийняття спадщини з поважних причин.

З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що оскільки позивачем пропущено строк прийняття спадщини з причин, які не є об'єктивними, непереборними та істотними, а відтак не є й поважними, то законні підстави для задоволення заявленої вимоги про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини відсутні.

Відмовляючи в задоволенні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, суд першої інстанції також цілком правомірно виходив з відсутності визначених законом підстав для цього.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

З вищенаведених підстав доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, висновків суду не спростовують та на законність оскаржуваного рішення не впливають. При цьому, слід зауважити, що наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом правового аналізу судом першої інстанції, висновки якого ґрунтуються на нормах матеріального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Отже, з огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 02 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.А.Яворський

судді: Т.Ц.Кашперська

В.О.Фінагєєв