Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 вересня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області у складі:

Головуючого судді: Демянчук С.В.

суддів: Ковалевича С.П., Хилевича С.В.,

секретаря судового засідання: Ковальчук Л.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2015 року позов ПАТ КБ "Приватбанк" задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ "Приватбанк" заборгованість у розмірі 30 114 доларів США 92 центи, що за курсом 12.95 відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 жовтня 2014 року складає 389 988 грн. 22 коп. за кредитним договором № ROH0GF00000355 від 10 лютого 2005 року та судові витрати в сумі 3654 грн. 00 коп..

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ПАТ КБ "Приватбанк" подав апеляційну скаргу. Вказують, що оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні пені є незаконним, винесеним з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи.

Зазначають, що ч. 3 ст. 551 ЦК України передбачає право суду зменшити розмір неустойки, а не звільнити відповідача від її сплати, що зроблено фактично судом.

При цьому питання зменшення розміру неустойки вирішується в конкретній ситуації на підставі певних доказів і розрахунків.

______________________________________________________________________________________________

Провадження № 22ц-787/1851/2015 Головуючий у суді 1 інстанції: Панас О.В.

Доповідач : Демянчук С.В.

Крім того вказують, що не надавши належної оцінки всім обставинам справи та доказам що містяться в матеріалах справи, суд фактично порушив вимоги ст. 214 ЦПК України.

Суд першої інстанції порушив порядок, встановлений для вирішення питання, допустив однобічність та неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду, викладених у рішенні, фактичним обставинам справи, допущено порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи і відповідно ст.ст. 307, 309 ЦПК України є підставою для зміни рішення.

Просили змінити рішення суду першої інстанції від 17 липня 2015 року, скасувати його в частині відмови у задоволенні суми пені, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення суми пені задовольнити в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін та стягнути з відповідача судові витрати.

В поданих на апеляційну скаргу запереченнях представник ОСОБА_1 просив відхилити апеляційну скаргу.

Представник ПАТ КБ "Приватбанк" в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_1, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги, покликався на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, а також вимог, заявлених в суді першої інстанції, правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

В частині задоволених позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, по процентах та по комісії рішення суду першої інстанції не оскаржене, а тому, у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом не перевіряється.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

З матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що відповідач отримав кредит в сумі 22260,00 доларів США на термін до 10 лютого 2020 року та зобов'язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановленому кредитним договором.

З розрахунку заборгованості до договору № ROH0GF0000355 від 10 лютого 2005 року, вбачається, що за відповідачем рахується заборгованість станом на 20 жовтня 2014 року у розмірі 48141,98 доларів США., яка складається з наступного: заборгованість за кредитом - 15269,98 дол.США; заборгованість по процентам за користування кредитом - 12195,34 грн.; заборгованість по комісії за користування кредитом - 2649,60 грн.; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором - 18027,06 дол. США.

Рішенням Рівненського міського суду від 19 травня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів по кредитному договору № ROH0GF0000355 від 10 лютого 2005 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру у АДРЕСА_1, яке набрало законної сили. Рішенням суду дано право ПАТ КБ «Приватбанк» реалізувати іпотечне майно, проте як було встановлено судом, рішення суду не виконувалось, та за період з 2011року по день звернення до суду з позовом про стягнення боргу за договором кредиту просять стягнути з ОСОБА_1 за весь цей період проценти, комісію та пеню.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Встановлено, що зобов'язання не виконано, що не оспорено відповідачем, оскільки вони з висновками суду першої інстанції про стягнення основного боргу і відсотків погодилися. Доказів в спростування цих обставин не надано.

Як зазначалося вище, відповідачем було допущено невиконання умов кредитного договору, так як платежі за кредитним договором вносилися несвоєчасно та в неповному обсязі.

Сплата неустойки є правовим наслідком у разі порушення зобов'язання (п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України).

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Умовами вказаного кредитного договору передбачена відповідальність за порушення зобов'язання, а саме: пеня за прострочення оплати.

З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, останню проплату за кредитним договором відповідач ОСОБА_1 здійснював 17 березня 2011 року, що підтвердив представник апелянта в апеляційному суді.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач звернувся з такою заявою, в тому числі просив застосувати і спеціальний скорочений строк позовної давності до нарахованої пені.

Колегія суддів вважає таку заяву обґрунтованою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Строк, як часова категорія, характеризується не тільки початковим, а й кінцевим моментом.

Відповідно до ч. 1 ст. 254 ЦК України строк, обчислюваний роками, спливає у відповідні місяць і число останнього року цього строку, а коли він обчислюється місяцями, то у відповідне число останнього місяця строку.

ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось до суду з позовною заявою про захист свого порушеного права 29 грудня 2014 року.

Враховуючи, що нарахування неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду починаючи з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За правилами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється за кожним днем (місяцем), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму.

Відповідно до встановлених обставин в межах річного строку пеня складає за період з 01 січня 2014 року по 30 жовтня 2014 року в сумі 10829,34 доларів США за курсом 12 грн. 95 коп. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 жовтня 2014 року, що складає 140239,95 грн.. Встановити зазначену суму боргу можливо лише до зазначеної дати, виходячи з наданого банком розрахунку.

Не ґрунтуються на положеннях закону пояснення представника банку в апеляційному суду, що суму пені слід рахувати з 22 жовтня 2013 року по 20 жовтня 2014 року, оскільки, як вбачається, з позовною заявою в справі банк звернувся 29 грудня 2014 року.

Статтею 616 ЦК України передбачено, якщо порушення зобов'язання сталося з вини кредитора, суд відповідно зменшує розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника. Суд має право зменшити розмір збитків та неустойки, які стягуються з боржника, якщо кредитор умисно або з необережності сприяв збільшенню розміру збитків, завданих порушенням зобов'язання, або не вжив заходів щодо їх зменшення.

З наданого банком розрахунку заборгованості по пені вбачається, що заборгованість по пені нараховувалась банком з 15 квітня 2007 року (а.с. 5).

Банк, будучи обізнаним, що позичальник тривалий час фактично перестав сплачувати належні за кредитним договором платежі на погашення боргу, у зв'язку із чим зростала сума заборгованості, банк з 17 березня 2011 року (з дати останньої проплати заборгованості по кредитному договору) не вживав ніяких заходів щодо зменшення розміру збитків більше трьох років, що свідчить про те, що своїми діями банк сприяв збільшенню розміру пені.

Окрім того, як зазначалося, відповідно до рішення Рівненського міського суду від 19 травня 2011 року задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення коштів по кредитному договору № ROH0GF0000355 від 10 лютого 2005 року шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки - трьохкімнатну квартиру. Рішення набрало законної сили. Рішенням суду дано право ПАТ КБ «Приватбанк» реалізувати іпотечне майно, проте як було встановлено судом, рішення суду не виконувалось /справа № 2-2062/. Встановлено, що банк, маючи реальну можливість виконати рішення суду шляхом реалізації іпотечного майна не скористався своїм правом протягом чотирьох років, що призвело до нарахування значної суми неустойки у виді пені, вини у невиконанні рішення суду відповідача судом не встановлено. Дані обставини позивачем не спростовано.

З урахуванням положень ст. 10 ЦПК України колегія суддів погоджується, що банк своїми діями сприяв збільшенню розміру пені, а тому наявні підстави для зменшення її розміру.

Із врахуванням цих обставин у справі - розміру збитків та дій позивача, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені із суми 10829,34 доларів США за курсом 12,95 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 жовтня 2014 року, що складає 140 239 грн. 95 коп. - до 20000 грн., відповідно до загальних засад цивільного законодавства, а саме передбачених п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності.

За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду в частині відмови в стягненні пені скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача з тих підстав, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, ст.ст. 526, 549, 550, 616 ЦК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 17 липня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором кредиту - скасувати.

Позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором кредиту задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" пеню в сумі 20000 /двадцять тисяч/ грн. 00 коп. за кредитним договором № ROH0GF00000355 від 10 лютого 2005 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк "Приватбанк" 248 грн.60 коп. в рахунок відшкодування сплаченого судового збору.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею чинності.

Головуючий суддя: С.В. Демянчук

Судді : С.П. Ковалевич

С.В. Хилевич