У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» в особі виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію до товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія «Браво», ОСОБА_1 про визнання додаткової угоди недійсною, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» в особі виконуючого обов'язки Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Порто-Франко» (далі - ПАТ АБ «Порто-Франко») в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію звернулося до суду із вищезазначеним позовом, в якому просило визнати недійсною додаткову угоди від 1 серпня 2014 року № 2 до договору фінансового лізингу від 29 березня 2002 року № 01-L, яка укладена між ПАТ АБ «Порто-Франко», TOB «Компанія «Браво» та ОСОБА_1; застосувати наслідки недійсності правочину шляхом визнання за ПАТ АБ «Порто-Франко» права власності на предмет договору лізингу, а саме: комплекс приміщень, який складається із п'яти житлових квартир № № 7, 8, 8-а, 10, 15, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, і разом складає триповерховий будинок, загальною площею 418,3 кв. м.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ АБ «Порто-Франко» в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Порто-Франко» в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію просить рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України « Про фінансовий лізинг» відносини, що виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж.

У відповідності з вимогами ст. 4 Закону України «Про фінансовий лізинг» суб'єктами лізингу можуть бути: лізингодавець - юридична особа, яка передає право володіння та користування предметом лізингу лізингоодержувачу; лізингоодержувач - фізична або юридична особа, яка отримує право володіння та користування предметом лізингу від лізингодавця; продавець (постачальник) - фізична або юридична особа, у якої лізингодавець набуває річ, що в наступному буде передана як предмет лізингу лізингоодержувачу.

Із матеріалів справи вбачається, що 29 березня 2002 року між Акціонерним комерційним банком «Порто-Франко» (далі - АКБ «Порто-Франко») (лізингодавець), правонаступником якого є ПАТ КБ «Порто-Франко», та ТОВ «Компанія «Браво» (лізингоодержувач) було укладено договір фінансового

лізингу № 01-L.

За умовами вказаного договору лізингодавець передає лізингоодержувачу в платне користування на умовах фінансового лізингу майно: комплекс приміщень, який складається з п'яти житлових квартир № № 7, 8, 8-а, 10, 15, розташованих за адресою: АДРЕСА_1, і разом складає триповерховий будинок, загальною площею 418,3 кв. м., строком до 2 грудня 2037 року. Згідно з

п. 1.3 договору вартість нерухомості, яка передається в лізинг, становить

3 060 000 грн.(а.с. 9-11).

29 грудня 2008 року між сторонами договору фінансового лізингу від

29 березня 2002 року укладено додаткову угоду №1 (а.с. 12).

1 серпня 2014 року між ПАТ КБ «Порто-Франко», ТОВ «Компанія «Браво» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до договору фінансового лізингу № 01-L від 29 березня 2002 року, за умовами якої, сторони дійшли згоди внести зміни до договору, змінивши лізингоодержувача - ТОВ «Компанія «Браво» на нового лізингоодержувача - ОСОБА_1; сторони домовилися, що зміна сторони, яка іменується «лізінгооодержувач» у зобов'язаннях, що виникли на підставі договору, вважається такою, що відбулася з моменту підписання цього договору сторонами. З моменту набуття чинності цим договором до нового лізингооодержувача переходять всі права і зобов'язання первісного лізингоодержувача як сторони, що іменується «Лізингоодержувач» у зобов'язаннях, що виникли на підставі договору, в обсязі та на умовах, що існують на момент набуття чинності цим договором; сторони дійшли згоди, що ця додаткова угода є невід'ємною складовою частиною договору та набуває чинності з дати підписання її уповноваженими представниками сторін. Додаткову угоду № 2 від 1 серпня 2014 року підписали представники банку, лізингоодержувач (ТОВ «Компанія «Браво»), новий лізингоодержувач (ОСОБА_1) (а.с.13). Таким чином, на підставі додаткової угоди від 1 серпня 2014 року відбулась заміна лізингоодержувача - ТОВ «Компанія «Браво» на нового лізингоодержувача - ОСОБА_1, що не заборонено законом.

На виконання умов договору фінансового лізингу № 01- L від 29 березня 2002 року новий лізингооодержувач - ОСОБА_1, сплатив ПАТ АБ «Порто-Франко» ціну предмета лізингу в розмірі 3 060 000 грн. У подальшому

ОСОБА_1 доплатив різницю між сплаченою ним вартістю предмету лізингу та вартістю предмету лізингу, встановленою незалежною експертизою від 4 червня 2015 року, у розмірі 30 400 грн.

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов висновку про те, що при укладенні додаткової угоди № 2 від 1 серпня 2014 року до договору фінансового лізингу від 29 березня 2002 року сторонами додаткової угоди не було порушено вимог закону, тому відсутні підстави для визнання додаткової угоди недійсною і застосовування наслідків недійсності правочину.

При цьому суди правильно не погодились із доводами позивача про те, що у даному випадку слід було укладати не додаткову угоду до договору лізингу, а договір сублізингу, який фактично є видом піднайму предмету лізингу та не відображає правову природу відносин, які склались між сторонами додаткової угоди; та з доводами про те, що не проведення актуальної експертної грошової оцінки призвело до збиткової діяльності банку, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, в яких міститься звіт незалежної оцінки майна, технічний паспорт на об'єкт нерухомості, розташований за адресою: АДРЕСА_1, щодо ринкової вартості майна, яка становить

2 644 502 грн, а також квитанція про доплату ОСОБА_1 різниці у вартості об'єкта лізингу.

Не взявши до уваги доводи позивача про те, що новий лізингооодержувач - ОСОБА_1, є близьким родичем члена Наглядої ради банку, суди виходили із того, що відповідно до статуту банку Наглядова рада не є контролюючим органом банку, ДО ЯКИХ віднесені ревізійна комісія,внутрішній аудит.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Порто-Франко» в особі виконуючого обов'язки уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 26 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук