Провадження №2/761/7955/2015
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:
головуючого судді: Маліновської В.М.
при секретарі: Кріт І.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача банківських послуг, визнання недійсним умов кредитного договору, -
В серпні 2015 року ОСОБА_1 (Позивач) звернувся до суду з позовом до ПАТ "Альфа Банк" (Відповідач) про визнання недійсним пункту кредитного договору.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 26.12.2012 року між ним та ПАТ "Альфа Банк" було укладено договір № НОМЕР_1, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 40 118,84 грн. Однак, 27.07.2015 року позивачу стало відомо що відповідач звернувся до Постійно діючого третейського суду при ВГО «Всеукраїнський фінансовий союз» з позовом про стягнення з нього заборгованості за вказаним договором, посилаючись на невиконання боржником вимоги про дострокове повернення кредиту, з чим позивач не погоджується. Також позивач зазначив, що відповідно до п.6 умов договору сторони погодились внести до Кредитного договору застереження, яке є третейською угодою в розумінні ст. 12 Закону України "«Про третейські суди» про те, що судовий захист прав та законних інтересів, які мають сторони у зв'язку з Кредитним договором та розгляд і вирішення всіх не вирішених сторонами шляхом переговорів спорів, які виникають або можуть виникнути між сторонами з питань виконання, зміни, розірвання ними Кредитного договору, не включений перелік яких визначений Розділом №2 цього Договору, відбувається у Постійно діючому Третейському суді при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз» у відповідності до його регламенту, який є невід'ємною частиною цієї третейської угоди. Сторони погоджуються, що справа розглядається одним третейським суддею, який призначається головою Постійно діючого Третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Всеукраїнський фінансовий союз». Підписанням даного договору Сторони надають свою згоду на такий порядок призначення третейського судді для кожного спору, що може виникнути між ними в зв'язку з Кредитним договором. Дата та місце укладання даної третейської угоди вказані в преамбулі Розділу №1 цього Договору. Інші умови цієї третейської угоди викладено в п. 23 Розділу №2 цього Договору. Однак, підписуючи вказаний Договір, представник банку, роз'яснив позивачу основні умови кредитування (сума кредиту, строк на який його надано), виділивши в договорі маркером основні пункти. Крім цього розділу №2 Договору позивачу взагалі не надавалося, тому останній не знає що зазначено в п. 23 цього розділу. Працівником банку позивача не було поінформовано в юридичних аспектах третейського судочинства, та не роз'яснено ні правового змісту третейської угоди, ні правових наслідків укладення такого договору. Тобто дії банку мали протизаконну мету максимально ускладнити або взагалі зробити неможливим повноцінний захист позичальником своїх прав споживача банківських послуг наступними засобами: позбавленням можливості захищати свої права в державному суді з правом вибору по територіальності підсудності, у тому числі - по місцем мешкання позичальника у відповідності ст. 110 Цивільно-процесуального кодексу України. Таким чином позивач вважає, що положення Договору, викладені в ч. 6 Договору, а саме про передачу спору на розгляд до третейського суду обмежують його права як споживача, порушує принцип рівності сторін за договором, а головне не відповідає вимогам цивільного та процесуальною законодавства.
Представник Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, зазначив, що проти заочного розгляду справи не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України) у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Враховуючи наявність в справі достатніх матеріалів про права та обов'язки сторін та те, що представник позивача проти заочного розгляду справи не заперечував, суд, на підставі ч. 1 ст. 224 та відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
За ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
В судовому засіданні встановлено, що 26.12.2012 року між позивачем - ОСОБА_1 та ПАТ "Альфа Банк" було укладено договір № НОМЕР_1, згідно якого позивач отримав кредит у розмірі 40 118,84 грн. (а.с.9).
Однак, як вбачається з копії кредитного договору, останній не містить Розділу №2, оскільки як вказував Позивач йому його не було видано, а стороною Відповідача його суду також надано не було.
Статтею 5 Закону України "Про третейські суди" передбачено, що юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону.
Згідно з частиною першою статті 12 Закону України "Про третейські суди" третейська угода може бути укладена у вигляді третейського застереження в договорі, контракті або у вигляді окремої письмової угоди.
Статтею 6 Закону України "Про третейські суди" визначено категорії справ, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, розгляд яких заборонений третейськими судами.
Відповідно до Закону України "Про внесення змін до статті 6 Закону України "Про третейські суди" щодо підвідомчості справ у сфері захисту прав споживачів третейським судам" частину першу статті 6 Закону України "Про третейські суди" доповнено пунктом 14, згідно якого третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Зазначений Закон набрав чинності 12 березня 2011 року.
Отже на час укладання кредитного договору (26 грудня 2012 року) Закон України "Про третейські суди" містив заборону на розгляд третейськими судами справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Таким чином, необхідно зазначити, що третейське застереження в кредитному договорі від 26 грудня 2012 року між ОСОБА_1 і ПАТ "Альфа-Банк" було укладено в порушення вимог пункту 14 частини першої статті 6 Закону України "Про третейські суди", і в цій частині кредитний договір слід визнати недійсним.
Згідно ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.
При цьому, відповідно до ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Відповідно до ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.
Також даною статтею визначені права та обов'язки сторін договору споживчого кредиту.
Статтею 18 Закону, щодо визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача, передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.
Беручи до уваги наведене, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Альфа Банк" про визнання недійсним пункту кредитного договору підлягає задоволенню.
Враховуючи наведене, на підставі ст.ст. 203, 215 ЦК України, ст.ст. 5, 6 Закону України "Про третейські суди", ст.ст. 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів» та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 64, 88, 169, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223-226, 228, 232, 294, 296 ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживача банківських послуг, визнання недійсним умов кредитного договору - задовольнити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» на користь держави судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків або після розгляду справи апеляційним судом, якщо його не скасовано.

Суддя: