Придніпровський районний суд м.Черкаси
Р І Ш Е Н Н Я

22 грудня 2015 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Демчика Р.В.

при секретарі Панькевич Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Черкаси цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном, -

встановив:

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Свій позов обґрунтовує тим, що вона з 20 березня 2004 року по 21 серпня 2014 року перебувала в шлюбі з ОСОБА_2

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 21 серпня 2014 року шлюб між ними розірвано та стягнуто з відповідача аліменти на утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В період шлюбу, 29 січня 2014 року за спільні кошти нею та відповідачем на підставі договору купівлі-продажу було придбано нерухоме майно квартира АДРЕСА_1. Вартість квартир становила 149800 грн., однак договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача.

Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Також статтею 70 СК України передбачено, що в разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

На сьогоднішній день вона з відповідачем не домовилася про порядок поділу нерухомого майна.

Просила суд визнати за нею право власності на ? частину квартири АДРЕСА_2.

ОСОБА_2 звернувся в суд з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном.

Зустрічний позов обґрунтовує тим, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/11874/14-ц фактично встановлено, що спірна квартира АДРЕСА_3 придбана виключно на грошові кошти, що виручені від продажу квартири, яка належала його матері ОСОБА_4

Ні він, ні позивачка не мали на моменту укладання договору купівлі-продажу спірної квартири достатньої суми коштів.

Кошти на придбання двокімнатної квартири були подаровані йому його матірю ОСОБА_4.

Статтею 57 СК України передбачено, що майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Просить суд визнати двокімнатну квартиру АДРЕСА_4 його особистим майном.

Представник ОСОБА_1 ОСОБА_5 в судовому засіданні первинний позов підтримав, просив його задовольнити повністю, в задоволенні зустрічного позову просив відмовити.

Представник ОСОБА_6 ОСОБА_4 в судовому засіданні зустрічний позов підтримала, проти задоволення первинного позову заперечувала.

Дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі з 20 березня 2004 року по 21 серпня 2014 року.

25 січня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_7, яка діяла від свого імені та від імені малолітньої доньки ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 був укладений договір купівлі-продажу квартири.

Відповідно до умов договору продавці передали у власність ОСОБА_2 квартиру 43, що знаходиться у будинку №164 по вул. Калініна в м. Черкаси, а ОСОБА_2 прийняв її та сплатив за неї обумовлену грошову суму.

Ринкова вартість квартири становить 149800 грн. Продаж квартири вчинено за 149800 грн., які покупець сплатив, а продавці отримали повністю ще до підписання цього договору.

Пунктом 8 вказаного договору передбачено, що дружина покупця згодна з укладанням цього договору, згідно заяви, посвідченої приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу ОСОБА_11 від 29 січня 2014 року за № 182.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 січня 2014 року, квартира АДРЕСА_5 зареєстрована 29 січня 2014 року на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №185 від 29 січня 2014 року.

Згідно положень ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК

Разом з тим, відповідно ч.1 ст. 57 СК України, особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Згідно п. п. 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України).

В постанову Верховного Суду України від 1 липня 2015 року по справі №6-612цс15 викладена правова позиція, згідно якої для визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт придбання цього майна за час шлюбу, а й джерело його набуття. При цьому зазначено, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільності участі подружжя коштами або працею у набутті майна.

Так, як вбачається з свідоцтва про право на спадщину за законом від 4 грудня 2013 року ОСОБА_4 є спадкоємцем майна ОСОБА_12, яка померла 24 березня 2013 року. а саме: квартири АДРЕСА_6.

Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 29 січня 2014 року, ОСОБА_4 продала, а ОСОБА_13 купила квартиру АДРЕСА_6. Продаж вказаної квартири вчинено за 248640 грн.

Вказаний договір посвідчений ОСОБА_11, приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №178.

В цей же день ОСОБА_13 перерахувала ОСОБА_4 248640 грн. за купівлю квартири, що підтверджується платіжним дорученням №265665.

Допитаний під час розгляду справи за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця та визнання права власності на квартиру свідок ОСОБА_9 пояснив суду що ОСОБА_2 приходив до нього з ріелторами та пояснив, що йому сподобалася квартира та подзвонив дружині. У нотаріуса, коли давали завдаток, був ОСОБА_2 та його дружина. Потім у нотаріуса зустрілися в кінці січня 2014 року. Мама ОСОБА_2 продавала однокімнатну квартиру, забрала гроші і передала сину ОСОБА_14 і вони пішли до нотаріуса всі разом, в нотаріуса зайшли і оформили договір купівлі-продажу квартири.

Вказані обставини встановлені рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 7 квітня 2015 року, яке набрало законної сили 27 травня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 27 травня 2015 року по вказаній справі встановлено, що факт добровільної передачі власних коштів позивачки її сину на купівлю квартири, що позивачкою не оспорюється, також не свідчить про невідповідність спірного договору нормам законодавства. Крім того, за умови добровільності передачі коштів сину для купівлі квартири, немає підстав для висновку про наявність порушень прав чи інтересів позивачки договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_5.

Як вбачається з договору дарування грошових коштів від 29 січня 2014 року ОСОБА_4 подарувала своєму синові ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 149800 грн. на придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_7.

Відповідно до листа приватного нотаріуса ОСОБА_11 вих. №39/01-16 від 14 березня 2015 року вбачається, що 29 січня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_13 було укладено договір купівлі продажу квартири АДРЕСА_8. Укладення даного договору зареєстровано у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №178. На договорі купівлі-продажу міститься його серія та номер ВТМ №531553. Наступним у Реєстрі для реєстрації нотаріальних дій за №185 від 29 січня 2014 року зареєстровано договір купівлі-продажу квартири №43, що знаходиться в будинку №164 по вул. Калініна в м. Черкаси, укладений між ОСОБА_9 що діяв від свого імені та від імені малолітньої дочки ОСОБА_8 та матері ОСОБА_10 та ОСОБА_7, ОСОБА_2. На договір купівлі-продажу міститься його серія та номер ВТМ №531554. Договори укладалися один за одним у присутності всіх заінтересованих сторін.

Те що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не мали спільних коштів на купівлю спірної квартири підтверджується також й довідкою про доходи від 30 жовтня 2014 року, з якої вбачається що ОСОБА_2 працює на ПАТ «Азот» і його заробітна плата з квітня 2014 року по жовтень 2014 року склала 25488 грн.

Отже в судовому засіданні встановлено, що квартира №43, по вул. Калініна, 164 в м. Черкаси придбана за кошти ОСОБА_2, які були передані йому його матірю ОСОБА_4, а тому ця квартира не є спільним майном подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2, а є особистою приватною власністю ОСОБА_2

У звязку з цим суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Суд не знаходить підстав для задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Як вбачається з ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально дійсним.

Відповідно до ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом.

Відповідно до ч.1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно», державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на

нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Частиною 1 ст. 4 вказаного Закону передбачено, що Обов'язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, державі в особі органів, уповноважених управляти державним майном, іноземцям та особам без громадянства, іноземним юридичним особам, міжнародним організаціям, іноземним державам, а також територіальним громадам в особі органів місцевого самоврядування, а саме: право власності на нерухоме майно.

Як вбачається з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 січня 2014 року, квартира АДРЕСА_5 зареєстрована 29 січня 2014 року на праві приватної власності за ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу №185 від 29 січня 2014 року.

Враховуючи те, що квартира АДРЕСА_5 набута ОСОБА_2 на законних підставах, належить йому на праві власності, з його володіння не вибувала, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання квартири особистим майном.

На підставі наведеного, ст. 57, 60 СК України, ст.ст.182, 328, 334 ЦК України, керуючись ст. ст.,10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, ЦПК України, суд,

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання квартири особистим майном відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий:

Повний текст рішення суду виготовлено 28 грудня 2015 року

Головуючий: ОСОБА_15