Головуючий суду 1 інстанції - Корягіна В.А.
Доповідач - Оробцова Р.І.
Справа № 2/408/351/15
Провадження № 22ц/782/166/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого: Оробцової Р.І.

суддів: Соловей Р.С., Дронської І.О.

при секретарі : Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєвєродонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області

на рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області про зміну формулювання причини звільнення, -

ВСТАНОВИЛА :

У січні 2015року ОСОБА_2 звернулася до суду першої інстанції з позовом до відповідача про зміну формулювання причини звільнення. В обґрунтування якого вказала, що з 27.03.2012 року працює на посаді головного спеціаліста у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганській області. У зв'язку із порушенням відповідачем зобов'язань за трудовим договором щодо виплати заробітної плати та ст.. 115 КЗпП України з жовтня 2014року, 1 грудня 2014 року вона подала заяву про звільнення за ч. 3 ст. 38 КЗпП України та пред'явила вимогу щодо проведення з нею розрахунку відповідно до ст.. 116 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй за ст.. 44 КЗпП України вихідну допомогу у розмірі тримісячного заробітку. Відповідач видав наказ №376 К від 1.12.2014 року про звільнення її за власним бажанням, за ст.. 38 КЗпП України, при цьому своє рішення щодо зміни підстав її звільнення не пояснив. Позивач просила змінити формулювання причин звільнення її з роботи на: звільнений за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю за ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено, зобов'язано Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_2 з роботи у відділенні виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Ровеньки Луганській області із «звільнена за власним бажанням, ст..38 КЗпП України» на «звільнена за власним бажанням у зв'язку із порушенням власником законодавства про працю, ч.3 ст.38 КЗпП України», стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків а виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь держави судовий збір в сумі 243,60 грн.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду першої інстанції не погодився, вказує, що місцевий суд не прийняв до уваги та не з'ясував в повній мірі ті обставини, що відповідно до положення про управління начальник управління наділений функцією прийому працівників на роботу та звільнення з роботи, а питання щодо виплати заробітної плати надання відпусток та інше згідно положення про відділення відноситься виключно до повноважень відділення. Таким чином суд неправомірно визначив відповідача як боржника по виплаті позивачу та порушника умов договору між роботодавцем та робітником. Суд не прийняв до уваги зміст наказу про звільнення позивача № 376 від 01.12.2014 року в частині проведення кінцевого розрахунку. Крім того стягуючи з управління виконавчої дирекції Фонду на користь держави судовий збір суд першої інстанції не врахував вимоги ЗУ «Про судовий збір», яким Фонд звільнений від сплати судового збору. А тому апелянт просить скасувати рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року, ухвалити нове рішення, яким в повному обсязі відмовити в задоволенні позову за необґрунтованістю.

Вислухавши доповідь судді, представника апелянта, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного з'ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що встановлені судом обставини у повному обсязі відповідають матеріалам справи, оскільки судом встановлено, що 27 березня 2012 року позивача було прийнято на посаді головного спеціаліста у відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Ровеньки Луганської області, про що виданий наказ № 75к від 27.03.2012р.(а.с.10).

При укладанні трудового договору працівник зобов'язується виконувати роботу визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи чи організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором, угодою сторін / ст..21 КЗпП України/.

З жовтня 2014 року уповноваженим органом (власником) не виконуються зобов'язання із своєчасної виплати заробітної плати, у зв'язку із чим станом на 1 грудня 2014 року утворилась заборгованість з заробітної плати в сумі 7247,54 грн. /арк..спр.16/.

У силу вимог ст.115 КЗпП України власник чи уповноважений їм орган зобов'язаний виплачувати заробітну плату не рідше двох разів на місяць.

Утворення заборгованості по заробітній платі свідчить про порушення даної вимоги закону керівництвом підприємства.

1 грудня 2014року позивач на ім'я в.о. начальника управління ВД Фонду у Луганській області подала заяву про звільнення за ч.3 ст.38 КЗпП України у зв'язку із порушенням умов трудового договору, укладеного між нею та відповідачем, законодавства про працю, з вимогою провести розрахунок у строки, передбачені ст.. 1 КЗпП України, в тому числі, виплатити їй вихідну допомогу у розмірі тримісячне середнього заробітку, що передбачено ст.. 44 КЗпП України. Дана заява була погоджена з в.о. начальника відділення ВД Фонду в м. Ровеньки Луганської області з виданням подання за №01/2617 від 1.12.2014року про звільнення ОСОБА_2, що також було направлено до управління ВД Фонду з перерахуванням належних виплат за ч.3 ст.38 КЗпП України ( а.с.11,14).

1.12.2014року в.о. начальника управління ВД Фонду був виданий наказ за №376-к про звільнення ОСОБА_2 за ст.. 38 КЗпП України на підставі її особистої заяви та подання в.о. начальника Ровеньківського відділення від 1.12.2014р №01/2617.

Мотивуючи зміну підстав для звільнення з частини 3 статті 38 КЗпП України, представник відповідача послався на невиконання керівником Ровеньківського відділення ВД Фонду наказу №882 від 17.11.2014року виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України щодо переміщення на контрольовану державною влади України територію відділення з реєстрацією за місцем розташування і відсутності у позивача доказів наявності вини в діях роботодавця.

За змістом ст..38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовій договір, при цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення роботодавцем трудового законодавства( ч.3 ст.38 КЗпП ) не підтверджуються або роботодавцем не визнаються, останній не має права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на звільнення за власним бажанням без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України. При цьому відповідачем не враховано, що для визначення правової підстави розірвання трудового договору на підставі частини 3 статті 38 КЗпП України значення має лише сам факт порушення законодавства про працю, що спонукало працівника припинити трудовий договір з відповідачем, а не поважність чи неповажність такого порушення та його істотності. Істотність характеру порушень роботодавцем умов трудового законодавства та їх поважність не можуть бути підставою для відмови працівнику у звільненні за ч.3 ст.38 КЗпП України, оскільки такі критерії цією нормою не передбачені. Роботодавець не має права самостійно змінювати визначену працівником у заяві причину звільнення з роботи. Самостійне змінення в. о. начальника Управління ВД ФССНВ у Луганській області визначених ОСОБА_2 у заяві від 1 грудня 2014 року причин звільнення, без посилання на частину 3 статті 38 КЗпП України, призвело до порушення прав позивачки. Ці права правильно захищені судом шляхом зміни формулювання причин звільнення та приведення його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Відповідно до ст.. 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства.

На основі вище зазначеного місцевий суд обґрунтовано прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Проте, доводи апеляційної скарги в частині безпідставного стягнення судового збору обґрунтовані і підлягають задоволенню, оскільки відповідно ст.. 5, ч.1, п. 18 Закону України «Про судовий збір» щодо пільг сплати судового збору від сплати судового збору звільняються: Пенсійний фонд України та його органи; органи Фонду загальнообов'язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття; Фонд соціального страхування; Фонд соціального страхування з тимчасової втрати працездатності; Фонд соціального захисту інвалідів і його відділення.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення є порушення процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону в частині вирішення судового спору проте допущене порушення процесуального законодавства при розгляді питання про стягнення судового збору.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області задовольнити частково.

Рішення в частині стягнення з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у Луганській області на користь держави судового збору в сумі 243,60 грн. скасувати.

В іншій частині рішення Біловодського районного суду Луганської області від 23 березня 2015 року залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржене протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :