Провадження № 2/127/5166/15
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Гриневича В.С.,

при секретарі: Малику О.В.

за участю:

відповідача: ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу №127/16614/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на дітей

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 170487,27 грн. додаткових витрат на дітей.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 25.04.1998 року позивач та відповідач зареєстрували шлюб. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08.10.2013 року шлюб було розірвано. Від шлюбу народилося двоє дітей - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачем. Дочка ОСОБА_3 навчається у середньо-загальноосвітній школі № 1. Позивач щоквартально сплачує кошти на потреби школи, оплачує навчання дочки в музичній школі в сумі 240 грн. 00 коп. щомісячно, оплачує навчання дочки англійській мові на додаткових заняттях в сумі 360 грн. 00 коп. щомісячно, оплачує тренування дочки в спортивному клубі «Кінезіс», де щомісячний абонемент коштує - 1 100 грн. 00 коп., кожні 6 місяців оплачує лікувальний масаж в сумі 1 500 грн. 00 коп. Оскільки дочка готується до складання зовнішнього незалежного оцінювання, позивач оплачує вартість підготовчих занять в сумі 250 грн. 00 коп. в місяць.

Дочка ОСОБА_4 навчається в загальноосвітній школі №17. Позивач оплачує навчання дочки в музичній школі в сумі 240 грн. 00 коп. щомісячно, оплачує навчання дочки на додаткових заняттях з математики та фізики в сумі 200 грн. 00 коп. щомісячно, оплачує тренування дочки в спортивному клубі «Кінезіс», де щомісячний абонемент коштує - 1 100 грн. 00 коп.

Позивач зазначає, що спортивний клуб "Кінезіс" діти відвідують тому, що хворіють на сколіоз. На всебічний розвиток здібностей дітей позивач щомісячно витрачає біля 2 500 грн. 00 коп. на кожну дитину. За останній рік позивачем було витрачено 60 000 грн. 00 коп.

Старша дочка має ряд захворювань та фізіологічні особливості, які потребують періодичних консультацій та постійного лікування, на що позивач витрачає багато коштів. З червня 2013 року по даний час позивач витратила 61 204 грн. 00 коп.

На консультації лікаря ендокринолога позивачем було витрачено 800 грн. 00 коп., на проведення аналізів з листопада 2014 року було витрачено: 08.11.2014 р. 769 грн. 00 коп., 21.11.2014 р. 509 грн. 00 коп., що підтверджується квитанціями та актами виконаних робіт. Однак усі квитанції не збереглися.

Молодша дочка також, має слабке здоровя, зокрема на проведення аналізів позивачем було витрачено 2 700 грн. 00 коп. 18.06.2015 року дочці була зроблена хірургічна операція, на яку було витрачено 500 грн. 00 коп., на ліки було витрачено 564 грн. 25 коп. Дані витрати були понесені позивачем, оскільки батько дітей ні фінансово, ні морально не допомагає дітям та не приймає участь у житті та розвитку дітей.

Крім того, позивачем були витрачені кошти на одяг, продукти харчування, ліки та засоби гігієни для дітей, а саме: на одяг та взуття - 15 820 грн. 63 коп., на ліки та засоби гігієни - 8 857 грн. 18 коп., на продукти харчування 1117 грн. 21 коп. що підтверджується відповідними квитанціями. Позивач більшість продуктів купує на ринку, оскільки це більш корисно для дітей, однак на ринку чеків не дають. В місяць на продукти позивач витрачає 8 000 грн. 00 коп.

ОСОБА_5 позивач оплачує поповнення мобільних телефонів, кожного дня дає дітям по 10 грн. в школу, купує проїзні квитки кожного місяця. Крім того, позивачем був оплачений відпочинок дітей в січні і в березні 2015 року на гірськолижному курорті Буковель на суму 20 000 грн. 00 коп.

Крім того, як зазначає позивач, в липні 2015 р. вона оплатила поїздку дітей на оздоровлення та відпочинок в Італію, оскільки відповідач відмовився оплачувати поїздку, тільки на авіаквитки в одну сторону нею було витрачено 11900 грн. 00 коп.

Згідно заяви про збільшення позовних вимог від 07.12.2015р. (а.с. 146-147) позивач також просить стягнути з відповідача понесені нею витрати за надані 26.08.2015 року, 29.08.2015 року та 17.11.2015 року дочці ОСОБА_3 стоматологічні послуги, потреба в яких зумовлена хворобою дочки, в розмірі 6 610 грн. 00 коп., а також витрати на проїзд та харчування дитини в розмірі 1 356 грн. 87 коп.

Крім того, в заяві про збільшення позовних вимог позивач зазначає, що з початком навчального 2015-2016 року діти займаються співами, відвідують додаткові заняття з історії, української та англійської мови, математики, біології, хімії. За вересень та жовтень 2015 року на навчання та розвиток дітей вона витратила 28 800 грн. 00 коп., на проїзні квитки витратила 220 грн. ОСОБА_5 на медичне обстеження дочки ОСОБА_4 позивач витратила 650 грн., на лікування 2 792 грн. 53 коп., на придбання канцтоварів 990 грн. 51 коп., на одяг 10 445 грн. 03 коп., на засоби гігієни 1 911 грн. 04 коп., на продукти харчування 6 713 грн. 00 коп., на придбання телефону для дочки ОСОБА_3 3 749 грн. 98 коп., та на обстеження дочки в клініці «Білий зуб» - 10 502 грн. 00 коп. (а.с. 146).

Зазначена сума - це половина фактичних витрат, які позивач змогла підкріпити квитанціями та чеками, однак квитанції видають не на всі процедури, масажі, ліки, продукти, тому суми, які позивач витрачає на належне виховання, харчування, догляд за дітьми в рази більший.

Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням допомогти забезпечити дітям належний рівень життя, рівень життя до якого діти звикли, коли проживали в повній сімї, добровільно надавати матеріальну допомогу, але відповідач взагалі самоусунувся від щомісячної матеріальної допомоги, аліменти не сплачує і в звязку з цим позивач змушена звернутись до суду з даною позовною заявою. Посилаючись на ст. 51 Конституції України, ст.ст. 141, 180, 185 СК України, позивач просить (з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог) стягнути з відповідача на її користь додаткові витрати на дітей в розмірі 245 308 грн. 22 коп. та витрати на правову допомогу.

В судових засіданнях 05.08.2015р, 30.09.2015р., 04.11.2015р., 07.12.2015р., 21.12.2015р. позивач ОСОБА_2 та її представник адвокат ОСОБА_6, позовні вимоги підтримали з наведених у позові підстав та просили їх задовольнити з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог.

Разом з тим, в судовому засіданні 21.12.2015р. судом, після оголошення матеріалів справи, була оголошена перерва перед судовими дебатами. За клопотанням саме позивача наступне судове засідання було призначено на 22.12.2015р. о 09:00 год. Однак, в судове засідання 22.12.2015р. позивач не зявилася, не повідомивши про причини неявки в судове засідання.

Таким чином, оскільки зясування обставин справи та перевірка їх доказами фактично завершено судом в судовому засіданні 21.12.2015р. за участі як позивача так і відповідача, беручи уваги неявку в судове засідання без поважних причин позивача, що носить ознаки зловживання своїми процесуальними правами, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи без участі позивача за наявними у справі матеріалами.

Заява позивача від 22.12.2015р. про відкладення розгляду справи судом не розглядалась, оскільки вказана заява надійшла до суду після завершення судового засідання. Так, судове засідання у справі завершено о 9:25 год., (а.с. 237 журнал судового засідання), тоді як заява про відкладення розгляду справи надійшла електронною поштою о 9:45 год.

Відповідач ОСОБА_1 у запереченнях на позовну заяву (а.с. 49-51, 121-123, 201-202) та в судовому засіданні позов не визнав та суду пояснив, що вважає, що заява позивача про стягнення додаткових витрат на дітей має корисливий характер з її боку, тому складена з використанням фальшивих даних та інформації, та не відображає реальної ситуації, яка склалась між ними з моменту офіційного розлучення 19.10.2013 року. Зазначив, що на даний час в провадженні Вінницького міського суду знаходиться на розгляді справа про розподіл їх спільного з позивачкою майна, з матеріалів справи очевидним є те, що позивач за роки їх спільного життя накопичила без його відома на своїх приватних рахунках чималі суми в доларах США та євро та володіє значними коштами внаслідок продажу їх спільного майна. Дані кошти є їх спільними, тому твердження позивача про те, що тільки вона витрачає кошти на утримання дітей, є не вірними та безпідставними, оскільки витрати є їх спільними витратами до моменту винесення остаточного рішення у справі про розподіл майна та коштів. Позивач вже вдавалась до спроби стягнути з нього аліменти для утримання спільних дітей, однак він довів в суді свою активну участь в утриманні родини і дітей, тому суд першої інстанції відмовив у позові щодо стягнення аліментів, а апеляційний суд залишив це рішення у силі. Крім того, при вивченні квитанцій про оплату послуг, вбачається, що деякі з документів не відповідають тій інформації, яку позивач намагається запропонувати суду у якості доказів, а саме: позивач вказує, що нею був оплачений відпочинок дітей в січні і березні 2015 року на гірськолижному курорті Буковель в розмірі 20000 грн., однак в матеріалах справи є лише квитанція на оплату туристичних послуг тільки на імя ОСОБА_2 в готелі «Радіссон», Буковель, на суму 6 197 грн. 04 коп. в двомісному номері № 353 в період з 13.03.2015 року по 16.03.2015 року, крім того підпис на фіскальному чеку не є підписом позивача, що призводить до думки, що рахунок сплачувала інша особа. Інших квитанцій та чеків про оплату перебування дітей та позивача на відпочинку на курорті Буковель в матеріалах справи немає. Крім того, позивач зазначає, що в липні 2015 р. «тягар» по оплаті подорожі дітей на оздоровлення до Італії ліг на позивачку, тому що він відмовився оплатити цю подорож. Однак це не відповідає дійсності, так як він частково оплатив подорож дітей через систему «Мані Грем» в розмірі 400 євро, що становить близько 10 000 грн., на імя організатора подорожі, що підтверджується копією квитанції. Намагаючись подати до суду фальшиві докази, позивач вказує, що оплатила рахунок за надання стоматологічних послуг для дочки ОСОБА_7 в сумі 14 154 грн. 00 коп., однак поданим до суду у якості доказу є лише рахунок від стоматологічної фірми до сплати, а не квитанція про оплату таких послуг. ОСОБА_5 до загальної суми позову позивач включає не копії квитанцій про оплату, а тільки виставлені для оплати копії рахунків № 58665, № 59012, № 67389, № 1138, № 22514, крім того, медичні витрати на дітей були предметом вивчення під час судового засідання про стягнення аліментів в травні 2015 року, тому не можуть бути використаними у якості доказів у теперішній справі. ОСОБА_5 позивач включила до загальної суми стягнення її власні витрати на макіяж та косметологічні жіночі засоби, які вона придбала у магазині, зокрема дзеркало велике збільшене - 203,90 грн., крем проти зморшок «Бенефіанс рінкл резіс» - 1365,00 грн., «Кларанс» очищувач для шкіри - 402,00 грн., антицелюлітний крем - 909,00 грн., крем проти зморшок «Бенефіанс рінкл резіс» - 2 142,00 грн., рукавички гелеві 279 грн., румяна - 222,00 грн., підводка для брів - 73,00 грн. та інші косметичні жіночі засоби на загальну суму - 7 700,55 грн. Крім того, на деяких квитанціях відсутня як загальна сума так і дата оплати за продукти харчування. Згідно розрахунків у поданій заяві позивач вказує, що вона витрачає на утримання дітей близько 14 000 грн. щомісячно, крім не передбачених обставин, лікарня, відпочинок, тощо, однак доказів про цю суму в матеріалах справи немає.

Від надання допомоги дітям він не ухиляється, в період з травня 2015 року по 16.07.2015 року, тобто до моменту відїзду дітей на оздоровлення за кордон він витратив на їжу родини, шкільні грошові збори, комунальні послуги та організацію подорожі дітей до Італії коштів на суму близько 13 000 грн. і надалі готовий та повний бажання утримувати дочок. В теперішній час він безробітний приватний підприємець. Нещодавно подав документи до податкової інспекції для закриття підприємницької діяльності. З січня 2015 року по теперішній час в нього немає фінансових надходжень за виконану роботу перекладача. Час від часу він заробляє на життя перекладами документів з іноземних мов. Для прожиття користується кредитною лінією в банківській установі. Внаслідок дій по прихованню значних сум спільних коштів, привласнення коштів з продажу спільного майна, позивач практично залишила його без засобів існування та житла. Вважає, що діти отримують достатній рівень проживання та всебічного розвитку, так як їх фінансування провадиться з двох джерел - із їх спільних з позивачем коштів, так як вони знаходяться у стані розподілу спільного майна, та з особисто його коштів, які він витрачає на утримання дітей після розлучення з позивачем. Вважає, що позивач на свій розсуд та без його згоди витрачає кошти на утримання дітей і ці витрати здебільшого є необґрунтованими та перебільшеними. На даний час у ОСОБА_8 міському суді на розгляді перебуває цивільна справа за позовом до нього ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дітей. Крім того, відповідач просить врахувати, що на даний час він зареєстрований, як приватний підприємець, однак жодних прибутків не отримує, в нього діагностували важке захворювання серця, яке потребує тривалого лікування, на утриманні є дружина пенсійного віку та донька дружини, яка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі, а сам він поступив на платне навчання до ОСОБА_8 неперервної освіти. Просить в позові відмовити, звільнивши його від оплати додаткових витрат на дітей, які були проведені позивачем.

В судовому засіданні, за клопотаннями позивача, були допитані свідки, а саме діти позивача та відповідача ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

З урахуванням вимог статті 182 ЦПК України, свідки були допитані судом без участі позивача та відповідача (батьків), оскільки вони заінтересовані у справі. При цьому, допит свідків було проведено за участі представника органу опіки та піклування ОСОБА_8 міської ради ОСОБА_9

Відповідно до статей 180, 182 ЦПК України свідок ОСОБА_3 попереджена про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання і відмову від давання показань, а свідку ОСОБА_4 роз'яснено обов'язок про необхідність дати правдиві показання, не попереджуючи про відповідальність за відмову від давання показань і за завідомо неправдиві показання, і не приводячи її до присяги.

Свідок ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснила, що на протязі останніх двох років її та сестру ОСОБА_4 повність забезпечує мама ОСОБА_2. На даний час вона інтенсивно готується до ЗНО, у звязку з чим змушена ходити на додаткові заняття з математики (2 рази на тиждень), української мови (1 раз на тиждень), англійської мови (8 занять на тиждень)та історії, за які сплачує по 100 грн. за одне заняття. Крім того ОСОБА_3 має сколіоз 2-го ступеню, у звязку з чим, за рекомендацією лікаря, вимушена займатися у спортивному залі, за тренування у якому витрачає 500 грн. на місяць. ОСОБА_5 вказала на те, що у неї проблеми з верхньою щелепою та їй був встановлений спеціальний апарат для її вирівнювання, тому вона змушена щомісяця їздити в Київ до лікаря, на що мама витрачає багато коштів. Разом з тим, ОСОБА_5 зазначила про те, що всі речі та продукти останні два роки купує тільки мама, а раніше, коли ще з ними проживав їхній батько ОСОБА_1, останній купував їм хіба що йогурти, а даний час взагалі нічого не купує та не надає ніякої матеріальної допомоги. Крім того, ОСОБА_5 зазначила, що раніше вони нормально спілкувалися з батьком, однак на даний час вони спілкуються менше, а інколи, коли вони бачаться у місті, батько може навіть не зупинитися.

Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що на протязі останніх двох років її та сестру ОСОБА_5 повність забезпечує мама ОСОБА_2, а батько ОСОБА_1 вже два роки ніякої допомоги не надає, хіба що раніше купував йогурти та зернята. Крім того ОСОБА_4 зазначила, що має проблеми зі здоровям, а саме: проблеми з хребтом (через що змушена займатися карате), із зубами, волоссям та має гормональні проблеми. Разом з тим, вона ходить на додаткові заняття з математики, хімії, інформатики, музики, а також малювання. При цьому вказала, що за все розраховується її мама ОСОБА_2 З батьком ОСОБА_1 перебуває в нормальних відносинах, часто переписуються в скайпі, однак останній раз бачила його в жовтні.

Заслухавши пояснення учасників процесу, свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази у справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 16 квітня 1999 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 8 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 19 жовтня 2013 року, шлюб між сторонами розірвано. (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають двох дітей - дочку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та дочку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, які проживають разом з позивачем по вул. Володарського, 7, в м. Вінниці. (а.с. 5-6).

Відповідно до статті 185 Сімейного кодексу України (далі СК України) той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Тобто, аліменти, стягнення яких передбачене статтями 182-184 СК України, спрямовані на забезпечення нормальних матеріальних умов життя дитини. У тих випадках, якщо в силу особливих (виключних) обставин є потреба, окрім аліментів, у додаткових витратах, суд може стягнути такі витрати.

За змістом вказаної правової норми витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються у звичайному житті дитини, та викликані особливими обставинами.

У пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернуто увагу судів на те, що до передбаченої статтею 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Так, в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_4 06.11.2015 року в ТОВ «Євро Медсервіс» було проведено відповідне обстеження. Згідно копій чеку від 06.11.2015 року за проведення даного обстеження було сплачено 650 грн. 00 коп. (а. с. 157-158, 217-218).

В судовому засіданні встановлено, що дані кошти було сплачено позивачем.

Як вбачається з квитанцій до прибуткового касового ордеру від 18.11.2014 року на суму 160 грн. 00 коп. та від 16.06.2015 року на суму 200 грн. 00 коп. позивачем було сплачено дані кошти за проведення УЗД та надання консультації лікаря дочці ОСОБА_3 (а.с. 230).

В силу положень статті 185 СК України дані витрати є додатковими витратами. Позивач не могла заздалегідь передбачити такі витрати, оскільки вони були викликані особливими обставинами а саме, хворобою дітей.

ОСОБА_5 в судовому засіданні встановлено, що неповнолітній ОСОБА_3 в Шевченківській філії медичного центру «Дент-Ін» в серпні 2015 року було проведено лікування зубів, що також є додатковими витратами.

Позивач надала суду відповідні докази оплати послуг лікаря-стоматолога, а саме акт виконаних робіт від 26.08.2015 року на суму 2970 грн. 00 коп., рахунок від 26.08.2015 року на суму 2970 грн. 00 коп. та квитанцію про сплату коштів в сумі 2970 грн. 00 коп. (а.с. 219- 221).

ОСОБА_5 позивачем надано акт виконаних робіт від 29.08.2015 року на суму 774 грн. 00 коп., рахунок від 29.08.2015 року на суму 774 грн. 00 коп. та квитанцію про сплату коштів в сумі 774 грн. 00 коп. (а.с. 222- 224).

Позивачем також надано акт виконаних робіт від 29.08.2015 року на суму 2475 грн. 00 коп., рахунок від 29.08.2015 року на суму 2475 грн. 00 коп. та квитанцію про сплату коштів в сумі 2475 грн. 00 коп. (а.с. 229, 232, 233).

Крім того, позивачем надано квитанцію №60 від 25.09.2015р. на суму 660 грн. та квитанцію №39 від 28.09.2015р. на суму 275,00 грн., з яких вбачається, що ОСОБА_3 Георгієвною та ОСОБА_4 Георгієвною сплачено в загальній сумі 935,00 грн. батьківської плати за музичну школу. В судовому засіданні встановлено, що дані кошти було сплачено позивачем та в силу положень статті 185 СК України дані витрати є додатковими витратами

Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку, що позивач понесла фактичні додаткові витрати в сумі 8164 грн. 00 коп., з яких витрати на лікування дітей в загальній сумі 7229 грн. 00 коп. та витрати на розвиток музичних здібностей дітей в сумі 935 грн. 00 коп., що підтверджується належними та допустимими доказами, а тому половину цих витрат 4082 грн. 00 коп. відповідач повинен відшкодувати позивачу.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення коштів на підставі акту виконаних робіт від 07.07.2015 року на суму 14154 грн. 00 коп., рахунку від 23.06.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів оплати даних послуг лікаря-стоматолога. (а.с. 19, 227).

Відповідно до статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковий документ це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрований у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що надані позивачем на підтвердження своїх позовних вимог акти виконаних робіт не є розрахунковими документами згідно Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», а тому не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення коштів на підставі рахунку від 23.06.2013 року на суму 1785 грн. 00 коп., рахунку від 11.06.2013 року на суму 2600 грн. 00 коп., рахунку від 14.12.2013 року на суму 10008 грн. 00 коп., рахунку від 16.10.2014 року на суму 32657 грн. 00 коп., акту виконаних робіт від 16.10.2014 року на суму 32657 грн. 00 коп., (а.с. 20-23, 225-226), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, шлюб між сторонами було розірвано в жовтні 2013 року.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.03.2015 року у справі №127/25456/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, яке було залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 06.04.2015 року, встановлено, що на час судового розгляду справи №127/25456/14-ц сторони разом з дітьми фактично проживали в одному будинку, вели господарство, спільно харчувалися і несли витрати на сімю. (а.с. 7, 56-63).

Відповідно до положень частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що в період, за який надано дані акти та рахунки, тобто в червні-грудні 2013 року та в жовтні 2014 року, сторони проживали в одному будинку, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, мали рівні обов'язки по утриманню дітей, виходячи з чого суд не приймає до уваги доводи позивача, що кошти по рахунку від 23.06.2013 року на суму 1785 грн. 00 коп., рахунку від 11.06.2013 року на суму 2600 грн. 00 коп., рахунку від 14.12.2013 року на суму 10008 грн. 00 коп., рахунку від 16.10.2014 року на суму 32657 грн. 00 коп., акту виконаних робіт від 16.10.2014 року на суму 32657 грн. 00 коп. були сплачені нею особисто.

Крім того, позивачем не надано суду належних та допустимих доказів оплати даних послуг в розумінні статті 2 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», оскільки самі по собі рахунки на оплату послуг не є доказами фактичного понесення таких витрат.

Що стосується позовних вимог в частині стягнення коштів на підставі копії акту про надані медичні послуги для пацієнта ОСОБА_3 від 08.11.2014 року та копії квитанції на суму 769 грн. 00 коп., копії акту про надані медичні послуги для пацієнта ОСОБА_3 від 21.11.2014 року та копії квитанції на суму 509 грн. 00 коп., (а.с. 29-30, 32-33), суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки, як вже зазначалося вище, з матеріалів справи вбачається, що в даний період сторони проживали спільно та несли спільні витрати, тому суд не приймає до уваги доводи позивача, що дані кошти були сплачені нею особисто. Крім того, позивачем не надано до суду оригіналів даних квитанцій.

Як вбачається з матеріалів справи, 10.06.2015 ОСОБА_8 обласною клінічною лікарнею видано виписку з медичної карти амбулаторної хворої ОСОБА_4, відповідно до якої встановлено діагноз та рекомендовано планове хірургічне втручання та проведення аналізів. (а.с. 24).

Відповідно до копій чеків від 10.06.2015 на суму 109 грн. 43 коп., від 11.06.2015 року на суму 117 грн. 16 коп., від 16.06.2015 року на суму 43 грн., від 17.06.2015 року на суму 34 грн. 03 коп., від 27.04.2015 року на суму 65 грн. 60 коп., від 14.02.2015 року на суму 303 грн. 71 коп., квитанції (без дати) про надходження пожертвування в сумі 500 грн. 00 коп. (а.с. 25-27) було придбано ліки та сплачено кошти на пожертвування. Копії інших чеків на даних сторінках ідентифікувати неможливо в звязку з поганою якістю фотокопіювання.

Разом з тим, суд зазначає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів медичного призначення щодо необхідності вживання дитиною саме цих ліків. Враховуючи дану обставину, а також за відсутності в матеріалах справи оригіналів чеків на придбання даних ліків та оригіналу квитанції на пожертвування, судом не може бути стягнуто з відповідача на користь позивача частину цих витрат.

Крім того, як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач просила стягнути з відповідача понесені нею додаткові витрати на дітей: кошти на відпочинок дітей в січні і в березні 2015 року на гірськолижному курорті Буковель на суму 20000 грн. 00 коп., кошти на поїздку дітей на оздоровлення та відпочинок в Італію в липні 2015 р., кошти, які позивач щоквартально сплачує на потреби школи, кошти на оплату навчання дочок в музичній школі в сумі 240 грн. 00 коп. щомісячно за кожну дитину, кошти на оплату навчання дочки англійській мові на додаткових заняттях в сумі 360 грн. 00 коп. щомісячно, кошти на оплату тренування дітей в спортивному клубі «Кінезіс», де щомісячний абонемент коштує - 1100 грн. 00 коп. за кожну дитину, кошти на оплату лікувального масажу в сумі 1500 грн. 00 коп., кошти на оплату підготовчих занять в сумі 250 грн. 00 коп. в місяць., кошти на оплату навчання дочки ОСОБА_4 на додаткових заняттях з математики та фізики в сумі 200 грн. 00 коп. щомісячно, кошти на навчання та розвиток дітей за вересень та жовтень 2015 року в сумі 28800 грн. 00 коп., кошти на проїзні квитки в сумі 220 грн., кошти на придбання канцтоварів в сумі 990 грн. 51 коп., кошти на одяг в сумі 10445 грн. 03 коп., кошти на засоби гігієни в сумі 1911 грн. 04 коп., кошти на продукти харчування в сумі 6713 грн. 00 коп., кошти на придбання телефону для дочки ОСОБА_3 в сумі 3749 грн. 98 коп.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на ті обставини, що діти хворіють, потребують лікування, також посилалася на необхідність розвитку здібностей дітей та необхідність забезпечувати відпочинок за кордоном з метою оздоровлення дітей та їх загальнокультурного розвитку, оскільки діти звикли до такого рівня життя та відпочинку, який раніше забезпечував батько, коли вони проживали однією сімєю.

Разом з тим, належних доказів тих обставин, що витрати викликані особливими обставинами, зокрема розвитком певних здібностей дітей, матеріали справи не містять. Позивачем не надано суду доказів наявності особливих обставин та доказів, які б доводили підстави необхідності здійснення таких витрат.

Крім того, твердження позивача про необхідність стягнення з відповідача додаткових витрат навчального характеру, а саме: відвідування додаткових занять, судом також не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не надано суду належних та допустимих доказів, які саме додаткові заняття, спрямовані на розвиток здібностей, відвідують діти та яка вартість таких занять.

Отже, позивачем не доведено ту обставину, що додаткові витрати на дітей, викликані особливими обставинами (розвитком здібностей чи їх хворобами). Позивач не мотивувала і не обґрунтувала які здібності є у дітей, наявність рекомендацій щодо доцільності і необхідності розвитку таких здібностей.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині позивачем не доведені, а тому підстав для задоволення цих вимог немає.

Крім того, надані позивачем докази не оформлені належним чином, що не дає можливості однозначно визначити розмір понесених витрат, платника послуг та отримувача платежів (а.с. 154, 155, 164).

Позивачем також не надано жодних висновків лікарів, спеціалістів тощо, інших доказів на підтвердження особливих обставин (розвиток здібностей, хвороба тощо), які потребують тренування дітей в спортивному клубі «Кінезіс».

Позовні ж вимоги позивача в частині стягнення витрат на поїздку дітей до Італії суд вважає безпідставними, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів, що такі витрати викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дітей, їх хворобою, каліцтвом тощо), а також певного розміру цих витрат. Разом з тим, зазначаючи в позовній заяві про витрати на авіаквитки до Італії в сумі 11900 грн. позивачем не зазначено та не надано доказів того які саме витрати на відпочинок дітей нею понесено, з чого вони складаються та в чому полягають.

Що стосується позовних вимог в частині витрат на харчування, одяг, взуття, засоби гігієни, навчання, відпочинок, суд зазначає, що дані витрати не викликані особливими обставинами, що передбачені статтею 185 СК України, та відносяться до витрат на утримання дітей за рахунок присуджених аліментів за загальними нормами СК України про стягнення аліментів. (а.с. 8-18, 34-40, 153, 164- 175).

Крім того, як вбачається з пояснень сторін, на даний час у ОСОБА_8 міському суді Вінницької області на розгляді перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей.

Таким чином, враховуючи обсяг та доцільність здійснених відповідачем витрат, ту обставину, що діти проживають з матір'ю, яка визначає першочерговість забезпечення необхідних та розумних потреб дитини, а також виходячи із встановленого законодавством розміру прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (1 455 грн.), вбачається, що сума 245 308 грн. 22 коп. позивачем належним чином не обґрунтована, докази фактично понесених позивачем додаткових витрат не містять ознак їх достовірності. Крім того, не вдаючись до оцінки кожного доказу, слід зазначити, що заявлена до стягнення сума додаткових витрат на дітей в розмірі 245308 грн. 22 коп. не підтверджена документально.

Суд приймає до уваги заперечення відповідача проти позову щодо того, що позивач на свій розсуд та без його згоди витрачає кошти на утримання дітей і ці витрати здебільшого є необґрунтованими та перебільшеними.

Поряд з цим, суд не приймає до уваги заперечення позивача проти позову з тих підстав, що на даний час в провадженні суду знаходиться справа про поділ їх спільного з позивачкою майна та спільних коштів, тому він не має нести додаткові витрати на дітей. Суд вважає дані твердження позивача необґрунтованими та зазначає, що поділ спільного майна не стосується предмету даної справи та не може бути підставою для звільнення відповідача від сплати додаткових витрат на дітей.

Що стосується заперечень відповідача проти позову в частині звільнення його від оплати додаткових витрат на дітей, оскільки жодних прибутків він не отримує, в нього діагностували важке захворювання серця, яке потребує тривалого лікування, на утриманні є дружина пенсійного віку та донька дружини, яка навчається у вищому навчальному закладі на контрактній основі, а сам він поступив на платне навчання до ОСОБА_8 неперервної освіти, суд вважає, що зазначені відповідачем обставини не є підставою для звільнення відповідача від оплати додаткових витрат на дітей.

Разом з тим, суд не приймає до уваги доводи позивача та її представників про те, що відповідач працює неофіційно та має високий неофіційний заробіток, оскільки жодних доказів цих обставин матеріали справи не містять, а відповідно до вимог частини 4 статті 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Крім того, з листа Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області за № 2854/06-36/05 від 11.12.2015 року наданого на виконання ухвали суду, вбачається, що протягом четвертого кварталу 2014 року страхового стажу та сум заробітку для нарахування пенсії у відповідача немає, сума заробітку для нарахування пенсії усього за 2014 рік становить 10962 грн. 00 коп. Станом на 10.12.2015 року у Державному реєстрі застрахованих осіб інформації на відповідача за 2015 рік немає. (а.с. 199-200).

Разом з тим, з наданих на виконання ухвали суду виписок по рахунках за період з 01.01.2014 року по 30.11.2015 року відповідача ОСОБА_1 в ПАТ КБ «Приватбанк» (а.с. 179-195) вбачається надходження та зняття коштів відповідачем з карткових рахунків, однак, природу походження цих коштів сторони в судовому засіданні пояснити не змогли. В той же час, слід зауважити, що посилання позивача на одержання відповідачем доходів не має правового значення в даному випадку, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів, та як наслідок, не доведено понесення нею додаткових витрат на дітей.

Що стосується показань свідків, то вони до уваги судом не приймаються оскільки в жодному разі не підтверджують і не спростовують обставин на які посилаються сторони. Крім того, вищезазначені свідки є дітьми позивача та відповідача, а тому їхні свідчення суд оцінює критично, оскільки вони викликають сумніви в їх достовірності, так як вони є зацікавленими у результаті розгляду даної справи.

Відповідно до частини 1 статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Приписами статей 10, 60 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивачем частково доведені обставини, на які вона посилалась у обґрунтування своїх позовних вимог та доведено понесення нею додаткових витрат на дітей на загальну суму 8164 грн. 00 коп. з яких відповідач, відповідно до положень статті 185 СК України, зобов'язаний сплатити на користь позивача половину суми 4 082 грн. 00 коп.

Вирішуючи питання щодо судових витрат, суд виходить з того, що при зверненні до суду з позовною заявою позивачем судовий збір не сплачувався, оскільки позивачі за позовами про стягнення аліментів звільнені від сплати судового збору (п.3 ч.1 ст. 5 закону України «Про судовий збір»).

Відповідно до частини 3 статті 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, оскільки позовні вимоги позивача задоволено частково, з відповідача слід стягнути в дохід держави 40,82 грн. судового збору пропорційно розміру задоволених вимог.

Разом з тим, суд звертає увагу що в резолютивні частині позовної заяви позивач просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу, однак доказів понесення таких витрат матеріали справи не містять.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 180, 182, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, і/номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_2 (м. Вінниця, вул. Володарського, 7) додаткові витрати на утримання дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 4082,00 грн. (чотири тисячі вісімдесят дві грн.).

Стягнути з ОСОБА_1 (зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, і/номер НОМЕР_1) на користь держави судовий збір в розмірі 40,82 грн. (сорок грн. вісімдесят дві коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текс рішення виготовлено 25.12.2015 р.

Суддя: