АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7761/15 Справа № 191/5109/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Романюк М.М.
23 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі :

головуючого Романюк М.М.

суддів Котушенко С.П., Красвітної Т.П.

при секретарі Порубай М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, 3-я особа приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з зазначеним вище позовом 12 листопада 2014 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог посилався на те, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 травня 2011 року. Постановою приватного нотаріуса Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 22 лютого 2012 року позивачу відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на право користування земельною ділянкою площею 1,600 га у звязку з тим, що вчинення такої нотаріальної дії суперечить законові. З урахуванням того, що померлій ОСОБА_3 зазначена земельна ділянка належала на праві постійного користування, а він є спадкоємцем за заповітом, просить визнати за ним права постійного користування на спірну земельну ділянку.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено та вирішено питання судових витрат.

Ухвалою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 11 червня 2015 року виправлено описку в зазначеному судовому рішенні.

В апеляційній скарзі Синельниківський міжрайонний прокурор, правонаступником якого є Синельниківська місцева прокуратура, в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів, дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності та обґрунтованості.

З даним висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_3, яка померла 20 травня 2011 року.

Згідно Державного акту на право постійного користування землею, ОСОБА_3 надано у постійне користування земельну ділянку площею 1,600 га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради.

Постановою приватного нотаріуса Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області ОСОБА_4 від 22 лютого 2012 року, ОСОБА_2 відмовлено у вчинені нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_3 на право користування земельною ділянкою площею 1,600 га.

Згідно з ч.1, 2, 3, 5 ст.1021 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) і право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) виникають на підставі договору між власником земельної ділянки та особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для таких потреб, відповідно до Цивільного кодексу України. Право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) може виникати також на підставі заповіту. Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) та право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій) можуть відчужуватися або передаватися в порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам (крім випадків переходу права власності на будівлі та споруди), внесено до статутного капіталу, передано у заставу. Укладення договорів про надання права користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб або для забудови здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу.

Відповідно до ст.407 ЦК України право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (далі - землекористувач). Право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті. Право користування земельною ділянкою державної або комунальної власності для сільськогосподарських потреб не може бути відчужено її землекористувачем іншим особам, внесено до статутного фонду, передано у заставу.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як розяснено у Пленумі Верховного Суду України у п.10 постанови №7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування", відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Отже, з аналізу зазначених матеріально-правових норм можна дійти висновку, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, які належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини крім тих, які носять договірний характер, між іншим право (можливість) користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб.

Оскільки законодавством України передбачено лише договірний порядок установлення емфітевзису, та приймаючи до уваги, що позивач просить визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, яка є державною власністю та була виділена ОСОБА_3 для сільськогосподарських потреб та відповідно до вимог закону право користування якою не може бути передано в порядку спадкування, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку щодо задоволення позовних вимог, не звернувши уваги на те, що кожна особа наділена правом звернення до власника земельної ділянки для оформлення своїх прав на користування нею, яке посвідчується Державним актом на право користування земельною ділянкою та таке право користування припиняється у звязку зі смертю особи, тобто право користування земельною ділянкою не може переходити спадкоємцю оскільки діє лише доки особа наділена цивільно-правовою дієздатністю.

Крім того, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що до участі у справі не залучено особу, яка наділена повноваженнями щодо передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності у власність або користування для всіх потреб в межах області, а саме Головне управління Держземагенства в Дніпропетровській області.

З урахуванням викладеного вище, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст.307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Синельниківського міжрайонного прокурора в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства в Дніпропетровській області задовольнити.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 18 травня 2015 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Михайлівської сільської ради Синельниківського району Дніпропетровської області, 3-я особа приватний нотаріус Синельниківського міського нотаріального округу Дніпропетровської області про визнання права постійного користування на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя М.М.Романюк

Судді: С.П.Котушенко

ОСОБА_5