У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Мостової Г.І.,
Карпенко С.О.,Наумчука М.І.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_6 в інтересах якої діє ОСОБА_7 до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» про стягнення страхового відшкодування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 на рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 через свого представника ОСОБА_7 звернулась до суду із позовом до Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Український страховий стандарт» (далі - ПрАТ «СК «Український страховий стандарт») про стягнення страхового відшкодування. В обгрунтування позовних вимог, позивач посилалась на безпідставну відмову відповідача у виплаті страхового відшкодування, обумовленого порушенням позивачем п. 12.1 Правил дорожнього руху України. Позивач з урахуванням уточнених позовних вимог просила стягнути з відповідача на свою користь 58 925,37 грн страхового відшкодування.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2015 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «СК «Український страховий стандарт» на користь позивача страхове відшкодування в розмірі 58 925,37 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2015 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що дорожньо-транспортна пригода, яка мала місце 24 липня 2014 року внаслідок якої транспортному засобу позивача було завдано механічні пошкодження не є страховим випадком відповідно до Умов добровільного страхування транспортного засобу п. 5.1.9), оскільки позивачем було порушено п. 12.1 Правил дорожнього руху України.

Проте повністю погодитись з такими висновками апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Судами встановлено, що відповідно до договору добровільного страхування транспортного засобу від 21 лютого 2014 року № 0113-0202-0008, укладеного між ПрАТ «СК «Український страховий стандарт» та ОСОБА_6, предметом договору є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству України, пов'язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом та прикріпленим до нього ззовні та всередині додатковим обладнанням. Застрахованим транспортним засобом є автомобіль Geele GX2, 2013 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с. 7-10). При укладенні цього договору позивачем було обрану програму страхування «Стандарт» (п. 4 договору).

Підпунктом «б» пункту 5.1.2 Умов добровільного страхування транспортного засобу передбачено, що виплата страхового відшкодування не здійснюється у разі настання збитків від пошкодження, знищення або втрати ТЗ (або ДО), які безпосередньо або побічно спричинені, виникають або збільшуються внаслідок порушення встановлених Правил дорожнього руху (ПДР), а саме: проїзд на заборонений сигнал світлофора або жест регулювальника; порушення правил перетинання (руху) через залізничні переїзди; виїзд на смугу зустрічного руху, внаслідок чого сталося ДТП, порушення швидкості руху (Розділ 12).

Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року ОСОБА_6 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України та застосовано до неї адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 400 грн на користь держави (а.с. 12). Зі змісту даної постанови вбачається, що 24 липня 2014 року о 14 год. 15 хв. ОСОБА_6 на а/д Вінниця - Шпиків - Комаргород, керуючи автомобілем Geele GX2, державний номерний знак НОМЕР_1 в умовах сильного дощу не вибрала безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого не справилась з керуванням та з'їхала у кювет, внаслідок чого відбулось пошкодження транспортного засобу.

Відповідно до звіту про визначення матеріального збитку, завданого власнику автомобіля GeeleGX2, державний номерний знак НОМЕР_1, № 14/292 від 15 серпня 2014 року, складеного суб'єктом підприємницької діяльності - фізичною особою ОСОБА_8, матеріальний збиток заподіяний власнику автомобіля Geele GX2, державний номерний знак НОМЕР_1, в результаті його пошкодження при дорожньо-транспортній пригоді без врахування втрати товарної вартості, станом на 30 липня 2014 року, склав 59 713,87 грн (а.с. 50-69).

23 вересня 2014 року позивач ОСОБА_6 звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування (а.с. 13).

Листом від 14 жовтня 2014 року № 2460 ПрАТ «СК «Український страховий альянс» відмовило позивачу у виплаті страхового відшкодування, з тих підстав, що дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу позивача сталась через порушення останньою п. 12.1 Правил дорожнього руху України, порушення швидкості руху (розділ 12 ПДР) (а.с. 16). При цьому відповідач послався на положення п.п. 5.1.2, 3.1.18, 12.1 Умов добровільного страхування транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України «Про страхування» № 85/96-ВР від 07 березня 1996 року (далі - Закон), добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Частиною 1 статті 25 Закону передбачено, що, здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Відповідно до ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства (ст. 982 ЦК України).

Статтею 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов'язаний, зокрема, протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати страхувальникові; у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. Інші збитки вважаються застрахованими, якщо це встановлено договором.

Договором страхування можуть бути встановлені також інші обов'язки страховика.

Страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком (ст. 990 ЦК України).

Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.

Відповідно до статті 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо за своїм внутрішнім переконанням. Результати оцінки доказів відображаються в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, апеляційний суд в порушення ст.ст. 303, 315 ЦПК України, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи у повному обсязі, не надав належної оцінки наданим сторонами доказам у їх сукупності, зокрема, зазначаючи про відсутність підстав для виплати страхового відшкодування, зауважив, що дорожньо-транспортна пригода сталась з вини позивача у зв'язку з перевищенням нею швидкості, внаслідок чого її автомобіль зазнав механічних пошкоджень, при цьому залишив поза увагою, що таких даних матеріали справи не містять. Зі змісту постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 01 вересня 2014 року (а.с. 12) вбачається, що в діях позивача наявні ознаки порушення вимог п. 12.1 Правил дорожнього руху України, в той час як розмежування ознак перевищення швидкості охоплюється положеннями п.п. 12.4-12.8 Правил дорожнього руху України. Також у цій постанові зазначено, що ОСОБА_6 керуючи автомобілем Geele GX2, державний номерний знак НОМЕР_1, в умовах сильного дощу не вибрала безпечну швидкість руху, не врахувала дорожню обстановку, в результаті чого не впоралась з керуванням та з'їхала в кювет, посилання щодо перевищення останньою швидкості руху у постанові відсутні.

Апеляційний суд не звернув належної уваги на те, що п. 5.12 Умов добровільного страхування транспортного засобу не передбачає відмову у виплаті страхового відшкодування, внаслідок перевищення безпечної швидкості руху з урахуванням дорожньої обстановки, в даному випадку наявності сильного дощу. Саме внаслідок цієї обставини позивач не обрала безпечної швидкості руху, не впоралась з керуванням та з'їхала в кювет, хоча і рухалась у межах установленої швидкості руху.

Допущені апеляційним судом при розгляді справи порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для її правильного вирішення, тому ухвалене ним рішення не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області від 19 травня 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук