Номер провадження: 22-ц/785/8617/15
Головуючий у першій інстанції Крачкова С. В.
Доповідач Бабій А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Бабія А. П.

суддів Варикаші О. Д., Станкевича В. А.

при секретарі Желєзнові В. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, поділ житлового будинку в натурі, припинення права спільної часткової власності, визнання права власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, за апеляційною скаргою ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20. 08. 2015 р.,

в с т а н о в и в:

13. 08. 2013 р. ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, який в подальшому уточнювала і 16. 06. 2015 р. надала уточнену позовну заяву до ОСОБА_3, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 26. 04. 2007 р., виданого державним нотаріусом на ім'я ОСОБА_2 після смерті батька ОСОБА_5 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р.) в частині зазначення як самовільно возведених та побудованих: житлової площі розміром 10,10 кв. м. та надвірних споруд: літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня; провести поділ житлового будинку з надвірними спорудами та виділити в натурі ОСОБА_2 частку в розмірі 1/2 частини зі спільного нерухомого майна в АДРЕСА_2, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 60,9 кв. м., житловою площею 50,1 кв. м., та надвірних споруд у самостійний об'єкт нерухомості; припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на вказаний житловий будинок з надвірними спорудами; визнати за ОСОБА_2 право власності на об'єкт нерухомості - вказаний житловий будинок з надвірними спорудами, що складається з частини житлового будинку літ. «А», до складу якого входять приміщення: № 1-1 житлова кімната, площею 17,1 кв. м., № 1-2 коридор, площею 5,5 кв. м., № 1-5 веранда площею 5,2 кв. м., господарські будівлі: сарай літ. «Б», вбиральня літ. «Д», погріб літ. «Е»; встановити порядок користування земельною ділянкою загальною площею 0,45 га, що розташована за вказаною адресою, виділивши в користування ОСОБА_2 земельну ділянку площею 2250 кв. м.

В обґрунтування позовних вимог зазначається, що під час оформлення спадкових прав позивача було допущено помилку і нотаріусом видано документ з безпідставним зазначенням самовільно збудованих площ.

Вказала, що в правовстановлюючих документах визначалась лише житлова площа будинку як його основна технічна характеристика, дані по господарських книг неточні, глинобитний будинок з моменту його будівництва у 1954 р. не перебудовувався та не реконструювався, оскільки це неможливо з технічної точки зору, а технічна інвентаризація була проведена вже під час оформлення позивачем спадщини і в технічному паспорті виготовленому 16. 04. 2007 р. було допущено помилку в частині визначення цільового призначення приміщення № 1-3 як житлового, що зумовило збільшення житлової площі і віднесення її до самовільно побудованої, а сарай під літ. «В» та вбиральня під літ. «Г» також не відносяться до самовільно збудованих, оскільки приміщення які літеруються на даний час, як сарай літ. «Б» та сарай літ. «В» колись були єдиним приміщенням та має місце встановлення перегородки, яка розділила одне приміщення на два з однаковим цільовим призначенням.

Зазначила, що технічний паспорт на будинок не містить позначень про самовільне будівництво і тому у свідоцтві про право на спадщину за законом неправомірно вказані приміщення як самовільно побудовані.

Вважає, що у встановленому законом порядку набула право власності на 1/2 частину вищевказаного будинку з надвірними спорудами, а іншим співвласником цього будинку є відповідач, брат спадкодавця ОСОБА_3, сторони не змогли знайти згоди щодо поділу вказаного будинку з надвірними спорудами та визначення порядку користування земельною ділянкою, на якій розташоване вказане нерухоме майно.

З посиланням на ст. ст. 16, 316 ч. 1, 319 ч. 1, 356 ч. 1, 364 ч. 1 ЦК України, п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04. 10. 1991 р. «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» просить задовольнити заявлені вимоги.

Зазначається, що в позовній заяві ставиться питання про встановлення порядку користування земельною ділянкою, що не приватизована та знаходиться у власності територіальної громади с. Дачне, у зв'язку з чим залучається в якості третьої особи, Дачненська сільска рада, у віданні якої знаходиться ця земельна ділянка та яка уповноважена законом на розпорядження землями територіальної громади.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 20. 08. 2015 р. відмовлено у задоволенні зазначеного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, представника ОСОБА_2, ставиться питання про скасування рішення суду як незаконного та необгрунтованого з ухваленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2

Зокрема, вказано, що суд не врахував, що з дати побудови житлового будинку у 1954 р. інвентаризація будинку не проводилася до 2007 р., коли у спадкові права вступила позивачка, і вперше встановлено площу об'єкту нерухомого майна в АДРЕСА_2. Вважає, що під час оформлення спадкових прав позивача було допущено помилку і державним нотаріусом видано документ з безпідставним зазначенням самовільно побудованих площ, оскільки інвентаризація на момент оформлення права власності попередніх власників не проводилася, а в правовстановлюючих документах визначалася лише житлова площа будинку як його основна технічна характеристика, а дані погосподарських книг Дачненської сільської ради були не точні. Звертає увагу, що технічний паспорт не містить даних про самовільні споруди, а сарай під літ. «В» та вбиральня під літ. «Г» також не відносяться до самовільно побудованих, оскільки сарай літ. «Б» і сарай літ. «В» колись були єдиним приміщенням та має місце встановлення перегородки, яка розділила це приміщення на два з однаковим цільовим призначенням.

Не погоджується з висновком суду, що заявляючи вимогу про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину в частині зазначених як самовільно возведених та побудованих приміщень, позивач мав заявляти вимогу про включення цього майна до складу спадкового, оскільки це майно вже існувало з моменту побудови житлового будинку, з висновком суду про відсутність висновку спеціаліста про можливість поділу спадкового майна за наявності такого висновку у справі і вказує, що позивач не заявляв вимоги про позбавлення відповідача права власності на вказаний будинок, а лише просив поділити порівну вказане майно між співвласниками і суд порушив норми процесуального права, оскільки мала місце необгрунтована відмова про відкладення розгляду справи.

В запереченнях на апеляційну скаргу Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Вказує, що згідно правовстановлюючих документів, що зареєстровані в погосподарській книзі сільради, на будинок в АДРЕСА_2, його житлова площа складає 40 кв. м., а також наявні надвірні споруди, тоді як в технічному паспорті від 16. 04. 2007 р. та в свідоцтві про право на спадщину за законом від 26. 04. 2007 р. житлова площа цього будинку становить 50,1 кв. м., а також наявні надвірні споруди, і вказує на невідповідність документів позивачки та її доводів доказам у справі і на те, що площа спірного будинку була збільшена на 10,1 кв. м. та побудовані надвірні споруди, вважає, що позивачем пропущено строк позовної давності щодо визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину, а також, що не набувається право власності на самочинне будівництво і, що позивачем не надано висновку спеціаліста щодо можливості поділу майна без врахування самочинного будівництва. З приводу визначення порядку користування земельною ділянкою зазначено, що земельна ділянка є не сформованою, не має кадастрового номеру, рішення Дачненської сільської ради щодо неї не приймалося і суд не вправі своїм рішенням підміняти орган місцевого самоврядування.

В судовому засіданні ОСОБА_4, представник ОСОБА_2, підтримав доводи апеляційної скарги, а ОСОБА_6, представник ОСОБА_3, погодилася з цими доводами.

Відповідно до ст. 305 ЦПК України неявка в судове засідання інших осіб, які беруть участь у справі, не перешкоджає розгляду справи.

Розглянувши доводи скарги і перевіривши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову в повному обсязі суд першої інстанції виходив з того, що на день отримання позивачкою оспорюваного свідоцтва площа спірного будинку збільшилася, а відомості щодо законності добудови відсутні, а також з того, що самочинне будівництво не може бути предметом спору і позивачкою не надано висновку спеціаліста щодо можливості поділу спадкового майна без врахування самочинного будівництва

Проте з таким висновком суду в повному обсягу погодитися не можна з таких підстав.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів (ч. 1 ст. 3 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання і право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу способом, що встановлений законом або договором (ст. ст. 15, 16 ЦК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно з положеннями ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, зокрема, у разі, якщо обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Судом встановлено, що за свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14. 03. 2000 р., посвідченого державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_7, спадкоємцями після смерті ОСОБА_8, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 р., в рівних частках є ОСОБА_3 та ОСОБА_5 і це майно складається з житлового будинку з надвірними спорудами під АДРЕСА_2 та складається з одного житлового будинку житловою площею 40,00 кв. м. та надвірних споруд і літньої кухні, сараю, гаражу, погрібу, цистерни, розташованих на земельній ділянці площею 0,45 га і зазначений житловий будинок належить померлій ОСОБА_8 на підставі свідоцтва про право власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Біляївською держнотконторою Одеської області 08. 04. 1985 р., з вказівкою, що це свідоцтво підлягає реєстрації у виконкомі Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області.

У зв'язку з втратою цього свідоцтва 04. 04. 2007 р. державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_9 був виданий аналогічний за змістом дублікат цього свідоцтва на підставі якого згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації обєктів нерухомостіо» 17. 04. 2007 р. було проведено державну реєстрацію права власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_5 по 1/2 частки будинку 38 по вул. Леніна в с. Дачне Біляївського району Одеської області.

За свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26. 04. 2007 р., посвідченим державним нотаріусом Біляївської державної нотаріальної контори Одеської області ОСОБА_9 і зареєстрованим в реєстрі за № 1-2788, спадкоємцем всього майна гр. ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 р., є його донька ОСОБА_10, що мешкає в АДРЕСА_1 у тому числі з урахуванням 1/2 частини спадкового майна, від якого відмовилася гр. ОСОБА_11 і спадкове майно, на яке видане це свідоцтво, складається з 1/2 частини житлового будинку зазначеного на платі «А», житловою площею 40,0 кв. м., загальною площею 50,8 кв. м. та надвірних споруд: «Б» - сараю, «Д» - гаражу, «Е» - погрібу, «Ж» - літньої кухні, 1-4 - огорожі, 1 - колодязю, розташованих на земельній ділянці земель Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області, загальним розміром 0,225 гектарів і державний акт про право приватної власності на землю не видавався і зазначена 1/2 частина житлового будинку належала померлому на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого Біляївською державною нотаріальною конторою Одеської області 14. 03. 2000 р. за реєстровим № 1-2016, зареєстрованого в комунальному підприємстві «Одеське бюро технісної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» м. Білявка 17. 04. 2007 р., реєстраційний номер НОМЕР_1. Самовільно возведені та побудовані: житлова площа розміром 10,10 кв. м. та надвірні споруди: «В» - сарай, «Г» - вбиральня до складу спадкового майна не надійшли.

Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, оформленим Комунальним підприємством «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості рішення про реєстрацію права власності за вказаним правовстановлюючим документом за ОСОБА_10 прийнято 16. 04. 2009 р.

За довідкою Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області від 01. 08. 2013 р. № 3291 за житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, Біляївський район, АДРЕСА_2 закріплена земельна ділянка площею 0,45 га земель Дачненської сільскої ради, державний акт на земельну ділянку не видавався, договір оренди земельної ділянки не укладався.

З наявної у справі копії технічного паспорту на житловий будинок індивідуального житлового фонду по вул. Леніна, 38 в с. Дачне Біляївського району Одеської області, складеного КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» за станом на 16. 04. 2007 р., з планом поверхів будинку літ. А, журналу внутрішніх обмірів та розрахунків площ приміщень літ. А видно, що загальна площа будинку складає 60,9 кв. м., житлова - 50,1 кв. м., підсобна - 10,8 кв. м. і в технічному плані не заповнені дані стосовно земельної ділянки (експлікація земельної ділянки).

З наявних у справі копій витягу з погосподарської книги по вул. Леніна, 38 Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської області видно, що загальна площа цього будинку станом на 2006 р. вказана 40,00, житлова - 50,1, а з 2007 р. загальна площа будинку - 60,00, житлова - 50,1 з зазначенням земельної ділянки площею у 2006 р. - 0,225 га, а з 2007 р. - 0,45 га.

При цьому, апеляційний суд відмічає наявність помилок/описок в погосподарській книзі сільради, коли за станом на 2006 р. загальна площа цього будинку станом вказана 40,00 м, а житлова - 50,1, що неможливо.

За висновком судової будівельно-технічної експертизи № 3196 від 17. 11. 2014 р., проведеної експертом Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України на підставі технічного паспорту за станом на 16. 04. 2007 р. і внаслідок обстеження на місті встановлено, що спірний будинок має загальну площу 60,9 кв. м., житлову - 50,1 кв. м., підсобу - 10,8 кв. м. і були запроповані варіанта поділу усього домоволодіння з урахуванням саме таким параметів житлового будинку.

Сторонами у справі не надано і у справі відсутні (Дачненська сільська рада в запереченнях вказує на відсутність) рішення компетентних органів щодо узаконення значної зміни розміру загальної та житлової площі спірного будинку, а також правовстановлюючі документи стосовно виділення земельної ділянки сторонам і до того ж з пояснюючих різний розмір цієї земельної ділянки за документами.

При цьому, апеляційний суд відмічає, що за матеріалами справи, зокрема, за копією документів спадкової справи до майна померлої ОСОБА_8, що померла ІНФОРМАЦІЯ_2 р., чинними свідоцтвами про право на спадщину сторін за станом на 2000 р. у відповідача, і за станом на 2007 р. у позивача житлова площа будинку вказана в розмірі 40,00 м., з зазначенням у свідоцтві відповідача, що будинок розташований на земельній ділянці площею 0,45 га, а у свідоцтві позивача, що будинок розташований на земельній ділянці розміром 0,225 гектарів.

Аналіз матеріалів справи і позицій сторін, коли відповідач визнає позов, свідчить, що суттю справи є бажання позивача виділити в натурі належну їй частину спірного будинку і встановити з відповідачем певний порядок користування земельною ділянкою в с. Дачне по вул. Леніна, 38 Біляївського району Одеської області.

Разом з тим, відсутність правовстановлюючих документів на земельну ділянку і земельної реєстрації земельної ділянки виключає можливість в судовому порядку визначати порядок користування земельною ділянкою, оскільки відповідно до ст. 116 ЗК України громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, набуття права на землю громадянами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Тому за відсутності правовстановлюючих документів на спірну земельну ділянку, плану земельної ділянки, відведеної в натурі (на місцевості) та інших належних доказів, на обов'язковість надання яких вказано в п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16. 04. 2004 р. № 7 «Про практику застосування земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами), та відсутності даних про звернення сторін до відповідного органу щодо узаконення факту користування земельною ділянкою по вул. Леніна, 38 Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської областіу суду першої інстанції не було правових підстав для вирішення питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Леніна, 38 Дачненської сільської ради Біляївського району Одеської областіміж сторонами у справі, у зв'язку з чим у задоволенні позовних вимогах ОСОБА_2 щодо визначення порядку користування земельною ділянкою суд першої інстанції обґрунтовано відмовив.

Що стосується виділу позивачу в натурі належної їй частки спірного домоволодіння, то в цій частині апеляційний суд приходить до такого.

Відповідно до ст. ст. 356, 357, 364 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю; частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом; співвласник має право на виділ частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

За ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється.

З урахуванням наведеного слід відмітити, що відмінністю між таким виділом та поділом є те, що поділ нерухомого майна супроводжується припиненням права спільної власності. Водночас, при виділі частки з майна, що є у спільній власності, право спільної власності припиняється лише для співвласника, який здійснив такий виділ, крім випадків наявності лише двох співвласників на спільне майно.

При цьому необхідно враховувати, що відповідно до законодавства суд не вправі вирішувати питання щодо поділу/виділу нерухомого майна, в склад якого входять самочинно збудовані, реконструйовані, переплановані об'єкти.

Зокрема, Інструкцією щодо проведення поділу, виділу та розрахунку часток об'єктів нерухомого майна, затвердженою наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 18. 06. 2007 р. № 55, зареєстрована в Міністерстві юстиції України 06. 07. 2007 р. за № 774/14041, встановлено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого

майна може розглядатись лише після визнання права власності на них

відповідно до закону (п. 2.3). При розрахунку частки кожного співвласника в будинку при виділі частки зі спільного необхідно визначити всю внутрішню площу будинку, а також площу, яка належить кожному співвласнику окремо відповідно до Інструкції

про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 № 127, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за № 582/5773 (із змінами) (п. 3.4). За наявності самочинно збудованих (реконструйованих, перепланованих) об'єктів нерухомого майна документи щодо виділу готуються тільки після визнання права власності на них відповідно до закону (п. 3.1).

Крім того, у розумінні частини 1 статті 376 ЦК самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а й об'єкт нерухомості, який виник у результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови вже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленному порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт від органів архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність із тим, на який власником (власниками) раніше отримано право власності.

Відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30. 03. 2012 р. № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» розташовані на земельній ділянці поряд із житловим будинком господарсько-побутові будівлі й споруди: сараї, гаражі, літні кухні тощо - на підставі положень статей 186, 381 ЦК є приналежністю головної речі (будинку). У зв'язку із цим положення частини 5 статті 376 ЦК не є підставою для визнання за власником такого житлового будинку самостійного права власності на самочинно побудовані господарсько-побутові будівлі й споруди, що були зведені після набуття ним права власності на будинок чи садибу.

Прийняття в експлуатацію цих об'єктів нерухомості (крім закінчених будівництвом до 05. 08. 1992 р. індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них) має здійснюватися безоплатно територіальними органами Державної архітектурно-будівельної інспекції України за результатами технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, а також за наявності документа, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою, на якій розміщений об'єкт, шляхом реєстрації поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації у спосіб, визначений Змінами до Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж, затвердженими наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 13.06.2012 № 304, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 09. 07. 2012 р. за № 1132/21444.

У справі відсутні дані, що сторони зверталися до відповідних органів з питання узаконення фактичних розмірів будинку або усунення помилок у випадку їх наявності тощо у зв'язку зі зміною та суперечливістю параметрів будинку в різних документах, внаслідок чого, за відсутності інших доказів у справі, суд першої інстанції обґрунтовано прийшов до висновку, що у даному випадку щодо спірного будинку має місце самочинне будівництво, що виключає можливість прийняття судом рішення по суті спору в частині виділу частини цього будинку позивачу.

Одночасно апеляційний суд враховує, що позовні вимоги в цій частині стосуються виділення в натурі ОСОБА_2 частки в розмірі 1/2 частини зі спільного нерухомого майна в АДРЕСА_2, що складається з житлового будинку під літ. «А» загальною площею 60,9 кв. м., житловою площею 50,1 кв. м. в той час як за свідоцтвами про право власності сторін будинок має житлову площу 40 кв. м.

З приводу визнання відповідачем позовних вимог апеляційний суд виходить з того, що згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову; якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

З урахуванням вищевикладеного, при розгляді справи в межах позовних вимог сторін на основі наявних доказів навіть при визнанні позову відповідачем у суду першої інстанції не було підстав для задоволення заявлених ОСОБА_2 позовних вимог щодо виділення в натурі належної їй частки спірної нерухомості та визначення порядку користування земельною ділянкою.

З приводу дослідженого апеляційним судом в порядку ст. 303 ч. 2 ЦПК України висновку № 25-12/15 будівельно-технічного дослідження про відповідність будівель технічній документації від 25. 12. 2015 р., складеному спеціалістом ОСОБА_12, за яким функціональне призначення приміщення № 1-3 в технічному паспорті житлового будинку літ. А площею 76,7 кв. м. в АДРЕСА_2, складеному 16. 04. 2007 р., не є житловим і може бути визначено лише як «кухня», що можна стверджувати, що з моменту будівництва основної будівлі та господарських будівель на ділянці в період їх експлуатації вони не реконструювались, і, що з урахуванням багаточисельних помилок, які є в технічному паспорті, його дані не слід приймати при підрахунку площ і спеціаліст рекомендує провести технічну інвентаризацію і виготовити новий паспорт, апеляційний суд вважає, що зміст цього висновку також свідчить про необхідність сторонам вирішувати питання стосовно невідповідності та суперечливості даних в правовстановлюючих документах стосовно спірного будинка шляхом звернення до відповідних органів і лише у випадку невирішення цих питань у позасудовому порядку - шляхом звернення до суду.

Що стосується визнання частково недійсним свідоцтва на ім'я позивача про право на спадщину стосовно спірного будинку в частині в частині зазначення як самовільно возведених та побудованих: житлової площі розміром 10,10 кв. м. та надвірних споруд: літ. «В» - сарай, літ. «Г» - вбиральня, то з урахуванням того, що фактично ставиться питання про помилку нотаріуса, який посвідчував цей документ, вказана позовна вимога не могла розглядатися без притягнення до участі у справі цього нотаріуса в якості особи, яка бере участь у справі - третьої особи або відповідача, і оскільки апеляційний суд позбавлений в межах своїх повноважень вирішувати це питання в апеляційній інстанції, то в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні позову в цій частині з цих підстав.

За таких обставин відповідно до вимог ст. ст. 11, 303, 307, 309 ЦПК України апеляційний суд в межах своїх повноважень приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і належить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині з підстав викладених у даному рішенні апеляційного суду, а в іншій частині рішення суду належить залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307 ч. 1, 313, 314, 316, 317, 319, 325, 327 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Скасувати рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20. 08. 2015 р. в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа Дачненська сільська рада Біляївського району Одеської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом і відмовити у задоволенні позову ОСОБА_2 в цій частині з підстав викладених у даному рішенні апеляційного суду.

В іншій частині рішення Біляївського районного суду Одеської області від 20. 08. 2015 р. залишити без змін.

Судове рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області А. П. Бабій

О. Д. Варикаша

В. А. Станкевич