Справа № 158/2067/15-ц
Провадження № 2/0158/842/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року м. Ківерці

Ківерцівський районний суд Волинської області

в складі: головуючого судді Корецької

при секретарі Процик Л.В.

з участю позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Ківерці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ УМВС України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ УМВС України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку.

Позовні вимоги обгрунтовує тим, що вона є одноосібним власником житлового будинку в с. Прилуцьке, вул. Ківерцівська, 18 Ківерцівського району Волинської області.

У даному будинку зареєстровані вона, її чоловік, ОСОБА_4 та їхні неповнолітні діти: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, а також її племінник відповідач ОСОБА_2, який починаючи з 2009 року у будинку не проживає.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 відсутній за місцем реєстрації протягом семи років, не виконує обовязків по утриманню житла, одружився та проживає з сімєю в іншому місці, просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим будинком в с. Прилуцьке, вул. Ківерцівська, 18 Ківерцівського району Волинської області, а також зобовязати Сектор у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ УМВС України у Волинській області зняти відповідача з реєстраційного обліку.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити заявлені вимоги в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позов не визнали, та просили відмовити у задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи та проаналізувавши надані докази, суд прийшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що на підставі, нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу житлового будинку від 28.08.2002 року, власником житлового будинку в с. Прилуцьке по вул. Ківерцівська, 18 Ківерцівського району Волинської області, є позивач ОСОБА_1 /а.с. 5/.

Згідно записів будинкової книги серії А № 19253 для прописки (реєстрації громадян, у житловому будинку значаться зареєстрованими: ОСОБА_1, ОСОБА_4, неповнолітні ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, та ОСОБА_2 /а.с. 13-18/.

Як вбачається з актів комісії Прилуцької сільської ради Ківерцівського району Волинської області від 17.08.2015 року, 25.08.2015 року, 12.10.2015 року та висновку ДІМ Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області від 20.08.2015 року, громадянин ОСОБА_2 з 2009 року не проживає за місцем реєстрації в с. Прилуцьке по вул. Ківерцівська, 18 Ківерцівського району Волинської області /а.с. 9-12/.

З наданих в судовому засіданні відповідачем ОСОБА_2 пояснень вбачається, що він не проживав у вищевказаному будинку з 2009 року та забрав свої речі, оскільки одружився.

Разом з тим, твердження представника відповідача ОСОБА_3 про те, що відповідач, хоча й не проживає за адресою реєстрації, однак веде спільне з позивачем господарство, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та спростовані самим ОСОБА_2

В силу ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та права розпорядження своїм майном.

Також, згідно ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб, розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Статею 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) обов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку.

Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до змісту ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Відтак, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 понад один рік відсутній за місцем реєстрації, а саме в будинку № 18 по вул. Ківерцівська в с. Прилуцьке Ківерцівського району Волинської області, між сторонами не було укладеного угоди про користування спірним житловим приміщенням, і відповідно його реєстрація в будинку позбавляє позивача права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном, тому відповідача слід визнати такими, що втратив право користування даним жилим приміщенням.

Щодо вимоги про зобов'язання Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ УМВС України у Волинській області зняти відповідача з реєстрації місця проживання, то вказана вимога до задоволення не підлягає, оскільки зняття з реєстраційного обліку є наслідком встановлення судом зміни місця проживання, втрати права на користування житлом відповідачем, і тільки після цього можуть бути порушені такі процедурні питання як зняття з реєстраційного обліку.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Враховуючи, що у справі відсутні дані про те, що права позивача були порушені, невизнані або оспорювані відділом громадянства та міграції фізичних осіб Ківерцівського РВ УМВС України у Волинській області, тому відсутні підстави вважати, що вони потребують захисту.

Крім того, зняття з реєстрації не є способом захисту цивільних прав та інтересів особи відповідно до положень ст.16 ЦК України.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Згідно п. 10 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах, які складаються з кількох самостійних вимог, ціна позову визначається загальною сумою всіх вимог.

Враховуючи, що позивачем у справі ОСОБА_1 заявлено дві позовні вимоги, одна з яких задоволенню не підлягає, суд приходить до висновку, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати в сумі 487, 20 грн., а з ОСОБА_1 слід стягнути в дохід держави судовій збір в сумі 487, 20 грн., оскільки позивачем судовий збір при подачі заяви до суду було сплачено лише за одну позовну вимогу.

На підставі ст.ст. 71, 72, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 58, 60, 88, 130, 213-215 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Сектору у справах громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб РВ УМВС України у Волинській області про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зобовязання зняти з реєстраційного обліку задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме: житловим будинком в с. Прилуцьке по вул. Ківерцівська, 18 Ківерцівського району Волинської області.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави для зарахування до спеціального фонду державного бюджету України судовий збір в сумі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Ківерцівський районний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ківерцівського районного суду В.В. Корецька