Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1555/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Український В. В.
Доповідач Бубличенко В. П.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Бубличенко В.П.

суддів - Мурашка С.І., Сукач Т.О.

при секретарі - Савченко Н.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року і

в с т а н о в и л а :

В листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що працювала інструктором з трудової терапії у Знам'янському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням; наказом директора інтернату № 54-к від 24.10.2014 року вона була звільнена з роботи за прогули на підставі п.4 ч.40 КЗпП України. Посилаючись на те, що звільнення з роботи є незаконним, оскільки її відсутність на роботі 25 і 26 вересня 2014 року була пов'язана з необхідністю постійного догляду за дочкою, яка після важкіх пологів перебувала у Кіровоградській обласній лікарні в акушерському відділенні патології вагітних, позивачка просила поновити її на роботі, стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу і 10000 грн. у відшкодування моральної шкоди, завданої порушенням її трудових прав.

Рішенням Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року у позові відмовлено.

У апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення її позову у повному обсязі.

В судове засідання представник відповідача не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому статтею 76 ЦПК України порядку, надіслав заяву з проханням розглядати справу у відсутності його представника.

Враховуючи положення ч.2 ст.305 ЦПК України, згідно з якою неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, колегія суддів вирішила розглядати справу у відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_2 та її представника, адвоката Кучмара С.В., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду у встановлених статтею 303 ЦПК України межах, а також обгрунтованість доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню на підставі п.3 ч.1 ст.309 ЦПК України у зв'язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Пунктом 4 ч.1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.

Згідно п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясовувати, в чому конкретно проявилося порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4 ст. 40 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувалися при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

У п. 24 зазначеної постанови роз'яснено, що при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин.

Встановлено, що позивачка працювала інструктором з трудової терапії у Знам'янському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням; наказом директора інтернату № 54-к від 24.10.2014 року вона була звільнена з роботи на підставі п.4 ч.40 КЗпП України за прогули, що мали місце 25 і 26 вересня 2014 року.

Відсутність на роботі у вказані дні позивачка не оспорювала і пояснила, що після важких пологів її дочка, ОСОБА_4, потребувала цілодобового піклування, тому після закінчення відпуски без збереження заробітної плати, яка була надана їй з 22 по 24 вересня 2014 року для догляду за дочкою, вона зателефонувала в інтернат медичній сестрі ОСОБА_5 з проханням продовжити відпустку на два дня. Проте у наданні відпустки керівником інтернату було відмовлено.

Пояснення позивачки про те, що її дочка, ОСОБА_4, з 21 по 26 вересня 2014 року знаходилася на стаціонарному лікуванні в Кіровоградській обласній лікарні в акушерському відділенні патології вагітних № 1 і потребувала ліжкового режиму та додаткового догляду, підтверджується довідкою цієї лікарні № 635 (а.с.20) і копією медичної картки (а.с.47-56).

Наказом № 148-в від 22 вересня 2014 року позивачці була надана відпустка без збереження заробітної плати за сімейними обставинами з 22 по 24 вересня 2014 року (а.с.82). Надати додатково відпустку без збереження заробітної плати на 25,26 вересня 2014 року позивачка просила з тих же підстав, а саме для здійснення догляду за дочкою після важких пологів.

Колегія суддів вважає, що обставини, через які позивачка була відсутня на роботі 25 і 26 вересня 2014 року, можна вважати поважною причиною прогулу.

В рішенні суд, пославшись на лист головного лікаря Кіровоградської обласної лікарні про те, що ОСОБА_4 під час перебування на стаціонарному лікуванні з 21 по 26 вересня 2014 року надавалася високоспеціалізована медична допомога, дійшов висновку, що дочка позивачки не потребувала її допомоги.

Такий висновок суду є помилковим, оскільки позивачка здійснювала догляд за дочкою, а не надавала медичну допомогу, і, як вбачається з довідки лікарні № 635, ОСОБА_4 потребувала додаткового догляду.

Крім того, при визначенні виду дисциплінарного стягнення відповідачем не враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку, заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота позивачки.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідачем не надано доказів того, що відсутність позивачки на роботі 25 і 26 вересня 2014 року спричинила заподіяння шкоди, та що раніше вона притягувалася до дисциплінарної відповідальності.

За таких обставин колегія суддів вважає, що звільнення позивачки з роботи не відповідає тяжкості вчиненого нею проступку, тому вона підлягає поновленню на роботі з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до ст.235 КЗпП України.

З наданих відповідачем довідок № 28 від 04.02.2015 року та № 263 від 09.07.2015 року вбачається, що середньогодинний заробіток позивачки за два місяці, що предували звільненню, дорівнює 13,26 грн.; тривалість робочого тижня інструктора з трудової терапії складає 36 годин. За період з 25 жовтня 2014 року по 28 липня 2015 року включно час вимушеного прогулу складає 1353,6 годин, а середній заробіток за час вимушеного прогулу - 17948,72 грн., обрахований без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає доведеними доводи позивачки про те, що звільнення її з роботи призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди колегія суддів враховує фактичні обставини справи, зокрема, наявність проступку з боку позивачки і невідповідність застосованого відповідачем дисциплінарного стягнення, а також вимоги розумності і справедливості і вважає, що достатнім розміром такого відшкодування є 1000 грн.

Згідно з п.п.2,4 ч.1 ст.267 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць, та поновлення на роботі незаконно звільненого працівника.

Крім того, з відповідача належить стягнути судовий збір в доход держави в розмірі 730,80 грн. (243,60 грн. х 3 = 730,80 грн.) відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, виходячи з того, що позивачка звільнена від сплати судового збору при пред'явленні позову згідно з п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а заявлені нею вимоги майнового характеру (про стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу) і дві вимоги немайнового характеру (про поновлення на роботі і про відшкодування моральної шкоди) судом задоволено.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 309 ч.1 п.3, 313, 314, 316, 367 ч.1 п.п.2,4 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Знам'янського міськрайонного суду Кіровоградської області від 30 квітня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_2 до Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Поновити ОСОБА_2 на роботі інструктором з трудової терапії Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням з 24 жовтня 2014 року.

Стягнути зі Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням на користь ОСОБА_2 17948 грн. 73 коп. заробітної плати за час вимушеного прогулу, обрахованої без утримання прибуткового податку й інших обов'язкових платежів, і 1000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути зі Знам'янського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням в доход держави 730 грн. 80 коп. судового збору.

Рішення в частині поновлення ОСОБА_2 на роботі та виплати заробітної плати за один місяць підлягає негайному виконанню.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді