Апеляційний суд Полтавської області
Справа № 22ц - 2220/2010 року Головуючий по 1-й інстанції: Логвінова О.В.
Суддя-доповідач: Чічіль В.А.
УХВАЛА

IMEHEM У К Р А I Н И

2010 року квітня місяця 22 дня м. Полтава

Колеія суддів судовоі палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі

Головуючого: Чічіля В.А.

Cyддiв: Антонова В.М., Пікуля В.П.

при ceкpemapi Колодюк О.П.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві

на постанову Київського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2009 року

по cnpaві за позовом ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві про нарахування недоплаченої допомоги дитини війни.

Колегія суддів, заслухавши доповіідь судді-доповідача , -

ВСТАНОВИЛА:

Постановою Київського районного суду м. Полтави від 30 грудня 2009 року адміністративний позов ОСОБА_5 до Управління Пенсійного фонду України Київського району в м. Полтаві про нарахування недоплаченої допомоги дитини війни задоволено частково.

Визнано бездіяльність УПФУ Київського району в м. Полтаві протиправною в частині не нарахування підвищення до пенсії ОСОБА_5, передбаченого ст. 6 Закону України "Про соціальний захист дітей війни", з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року.

Зобов'язано УПФУ Київського району в м. Полтаві здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_5 з підвищенням її на 30% мінімальної пенсії за віком з розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування» та провести відповідні виплати з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року, та з 01 січня 2009 року по 30 вересня 2009 року з урахуванням проведених виплат.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питания про судові витрати.

УПФУ Київського району в м. Полтаві не погодившись з постановою суду першої інстанції подав апеляційну скаргу, в якій просить суд апеляційної інстанції оскаржувану постанову скасувати та прийняти нове ршення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

В обгрунтування вимог апеляцшної скарги відповідач посилаеться на неврегульованість на законодавчому piвнi порядку виплати допомоги особам, які мають статус «дитина війни», прийняття оскаржуваної постанови з порушенням норм бюджетного законодавства України, приписів ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", що призвело до неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляцшної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Віповіно до ст. 303 ЦПК Україи суд апеляцшної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляцшної скарги.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу i залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального i процесуального права.

Як вбачається із матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції, позивач має статус дитини війни та відповідно до ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" має право на отримання державної' соціальної підтримки, а саме підвищення до пенсії в poзміріi 30% мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстапції виходив з наявності у позивача права на отримання, а у відповідача обов'язку щодо здійснення позивачу доплати до пенсії, відповідноно до норм ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни", з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. При цьому, зазначені висновки суду грунтувались на рішенні Конституційного Суду України від 09.07.2007 за №6-рп/2007 року, якими визнано неконституційними положения п.12 ст. 71 Закону України „Про Державний бюджет України" та рішенні Конституціного суду України від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008, яким були визнані неконституційними положения пункту 41 розділу II Закону України «Про державний бюджет України на 2008 рік» та про внесения змін до деяких законодавчих актів України».

Після прийняття вищевказаних рішень Конституційного суду України знову почали діяти положения ст. 6 Закону України «Про соціальний захист дігей війни» (в редакції Закону від 18 листопада 2004 року), тобто з цього часу відновлено право на підвищення пенсії на 30% мімальної пенсії за віком.

Kpім того, оскільки у 2009 poці до часу прийняття рішення положения ст.6 Закону України «Про соціальний захист дітей війни» мають законну силу та не були змінені чи призупинені, тому з 01.01.2009 року по день звернення до суду позивач має право на отримання пенсії або щомісячного довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії, з підвищенням на 30 відсотків мінімальної пенсії за віком.

Щодо доводів апеляцшної скарги про необгрунтоване застосування до спірних правовідносин ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсіне страхування", колегія судів зазначає наступне.

За чинним законодавством розміір мінімальної пенсії за віком визначається лише за правилами, передбаченими ст.28 Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування", іншого нормативно-правового акта, який би визначав цей розмір або встановлював інший розмір, немає.

3 огляду на викладене, колепя суддів, вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано не взяв до уваги положения ч.З ст.28 зазначеного Закону, з якої випливає, що мінімальний poзміp пенсії за віком, встановлений абзацом 1 частини 1 застосовується виключно для визначення poзмірів пенсії, призначених зпдно з цим Законом, оскільки наявність такої норми та відсутність іншого мімального розміру пенсії за віком не є підставою для відмови в реалізації позивачем конституцшної гарантії, встановленої ст.46 Конституції України та права на отримання доплати до пенсії, передбаченої ст.6 Закону Україи „Про соціальний захист дітей війни".

Kpiм того, колегія суддів, вважає безпідставним посилання відповідача на відсутність коштів щодо забезпечення виплат зазначеної доплати до пенсії, оскільки органи державної влади не можуть посилатися на відсутність коштів, як на підставу невиконання своїх зобов'язань, які встановлні ст.46 Конституції України та зазначеною нормою Закону.

Колеія суддів також відхиляє доводи відповщача щодо не визначеності на законодавчому piвнi питания відносно органу на який покладено обов'язок здійснення виплат підвищення до пенсії особам, які мають статус дитини війни.

Пенсійний фонд Українии діе у відповіності Положения „Про Пенсійний фонд України" i здшенює свої повноваження на підставі п.15 зазначеного положения через створені в установленому порядку його територіальні управління. Відповідно до Закону України „Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування" рішення про призначення та перерахунок пенсії приймаються районными управліннями Пенсійного фонду України за місцем проживания пенсіонерів. Таким чином, суд дійшов обгрунтованого висновку, що обов'язок по нарахуванню та виплаті доплати до пенсії позивача, передбачені ст.6 Закону України „Про соціальний захист дітей війни" покладено саме на управління пенсійного фонду України за місцем проживания позивача.

Враховуючи, що держава взяла на себе обов'язок щодо выплати позивачу 30% доплати до пенсії та поклала виконання цього обов'язку на центральный орган виконавчої влади - Пенсійний фонд України, який діє через свої місцеві органи, що входять в систему його органів, але вони не вчинили жодної дії для нарахування цих коштів та їх виплати, колепя суддівв вважає, що вони не виконали своїх повноважень без поважних причини.

Отже рішення суду слід вважати законним, обгрунтованим i таким, що скасуванню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317 ЦПК України, колепя суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляцшну скаргу Управління Пенсіного фонду України Київського району в м. Полтаві - відхилити.

Постанову Київського районного суду м. Полтави вiд 30 грудня 2009 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення i може бути оскаржена протягом двох місяців до Верховного Суду України шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касацшної інстанції.

Головуючий:

Судді:

З оригіналом згідно: