Справа № 215/3339/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу

в складі: головуючого, судді - Мельника Ю.П.

за участю: секретаря - Паращенко В.Д.

представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - Юфєрєвої О.М.

розглянувши у відкритомусудовому засіданні в м. Кривому Розі справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

25 червня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Північний гірничозбагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди.

В позові зазначив, що він - з 1985 року працював машиністом ексковатора Першотравневого рудоуправління ПАТ «Північний гірничо-збагачувальний комбінат». Працюючи машиністом ексковатора згідно професійних обов'язків виконував роботи в умовах кар'єру при проведенні технічного обслуговування, ремонтних робіт не завжди була можливість використовувати засоби механізації для переміщення вантажів внаслідок технологічного обмеження робочого простору перешкоджаючого їх застосування. Внаслідок недосконалості технології відкритого видобутку руди, мавших місце порушень режимів експлуатації екскаваторів, підпадав під вплив підвищених параметрів аерозолю переважно фібро генної дії у повітрі робочої зони, виробничої загальної вібрації, виробничого шуму та незручної робочої пози.

Згодом почав відчувати виражений тупий, ниючий біль періодично гострий, стріляючий, і обмеження об'єму рухів в поперековому відділі хребта, посилення болю при незначному фізичному навантаженні, тривалій ході, оніміння в ногах, утруднену ходу, болі в руках, в ліктьових та плечових суглобах. Після цього неодноразово звертався до лікарів Місткої лікарні № 14, знаходився на обстеженні та лікуванні в Українському науково- дослідницькому інституті промислової медицини, та не дивлячись на це його стан погіршувався.

18.03.2015 року був складений акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання по формі П-4, згідно якого професійним захворюванням є: вібраційна хвороба другого ст. Від дії загальної вібрації з церебрально-периферичним ангіодистонічним синдромом у поєднанні з вираженим полірадикулярним синдромом ( Ь5, 81, С5, С7) на фоні антеспондилолістезу тіла Ь5 (1.0см), двобічним плечолопатковим пері артрозом (ПФС другого ст.), деформуючим остеоартрозом з пері артрозами ліктьових і колінних суглобів, (ПФС першого- другого ст.).

Причина професійного захворювання визнано - перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процессу.

Умови праці машиніста екскаватора в кар'єрі за рівнем загальної вібрації відносяться до З класу 1 ступеню шкідливості ( дослідження проведені на підприємстві для атестації робочих місць за умовами праці спеціалізованою виробничо- екологічною лабораторією ПАТ «Пів ГЗК» в 2010 році). Вібрація загальна транспортно- технологічна, коректований еквівалентний рівень в дБ : 105 при гранично допустимому 101.

Висновком МСЕК від 28.04.2015р. ДНА № 004801 йому було встановлено 40% втрати працездатності та 3-тя група інвалідності.

Постановою Відділу Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі №28841 від 21.05.2015 року йому була встановлена одноразова грошова допомога в сумі 8282 грн. 40 коп, та щомісячні виплати 2470 грн. 27 коп.

Вважає, що окрім одноразової допомоги та щомісячних виплат які йому призначені Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань він має право на відшкодування моральної шкоди так як професійне захворювання, яке він отримав з вини власника, завдає йому моральні страждання.

Наслідком професійної хвороби стало не лише фізичне страждання, але й душевне потрясіння. Він переніс психологічний шок, який в подальшому переріс у глибокий депресивний стан.

Його хвороба потребує від нього постійних зусиль для організації свого життя. Відвідини лікарів, аптек, лікування в лікарнях позбавляють його можливості вести звичайне життя, порушують його встановлені життєві зв'язки. У нього погіршився апетит, стан здоров'я, сон. Він став роздратованим, нервовим, в зв'язку з цим погіршилися відносини з людьми які його оточують.

Моральні страждання, які він відчуває зараз та вимушений буде відчувати впродовж всього його життя він вважає може компенсуватися грошовою сумою в розмірі 225 600грн 00коп. виходячи з 200 розмірів мінімальних заробітних плат встановлених на день виплати, що складає 1218грн 00коп. (1218грн 00коп х 200 =225600 грн 00коп.).

Таким чином, позивач вважає, що професійне захворювання викликало втрату працездатності, йому було заподіяно суттєву моральну шкоду умовами праці, яку він оцінює відповідно до часу роботи у відповідачів та стягнути з Товариства з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 225 600 гривень та стягнути з відповідача судові витрати.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги свого довірителя.

Представник відповідача Юфєрєва О.М. в судовому засідання пояснила, що з позовом не згодні в повному обсязі та пояснила, що позивач ОСОБА_3 дійсно працював на Північному гірничо- збагачувальному комбінаті: з 11.06.1985р. по 19.10.1986р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 20.10.1986р. по 30.11.1995р. - машиністом екскаватора в кар'єрі 6 розряду Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 01.12.1995р. по 17.09.2002р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі 4 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню руди та вскришної породи з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 18.09.2002р. по 31.07.2003р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі 4 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню гірничої маси з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру; з 01.08.2003р. по 24.04.2015р. - машиністом екскаватора в кар'єрі 6 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню гірничої маси з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру та 24.04.2015р. звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України.

Відповідно до ст.5 ЗУ «Про охорону праці» та п.1 ст.29 КЗпП України, під час прийому на роботу і в подальшому - в процесі трудової діяльності, позивач був під розписку проінформований про умови праці та про наявність на його робочому місці небезпечних і шкідливих виробничих факторів, які ще не усунуто, можливі наслідки їх впливу на здоров'я, а також про його право на пільги і компенсації за роботу в таких умовах відповідно до законодавства і колективного договору.

Зазначене підтверджується копіями наказів про прийняття та переведення позивача на іншу роботу де зазначено, що ОСОБА_3 з умовами праці та правилами внутрішнього трудового розпорядку ознайомлений.

Статею 14 ЗУ «Про охорону праці» передбачений обов'язок працівника дбати про своє здоров'я і безпеку в процесі трудової діяльності.

Одним із факторів, який збільшуює ризик виникнення професійного захворювання, є тривалість роботи в шкідливих умовах.

Дійсно актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2015р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3 є робота на протязі 29 років 10 місяців в умовах впливу на організм шкідливого виробничого фактору -вібрації.

Чинне на сьогоднішній день законодавство не встановлює будь-якої прямої заборони або обмеження щодо тривалості роботи працівника у шкідливих або небезпечних умовах праці.

Проте, покладання повної провини за виникнення профзахворювання на відповідача і самоусунення позивача від відповідальності за збереження власного здоров вони вважають необґрунтованим, оскільки слід враховувати наступне.

Роботу на якій працював позивач він вільно обрав сам та вільно погодився на умови праці.

У зв'язку з цим вважають, що причинно-наслідковий зв'язок існує між професійним захворюванням і діями самого потерпілого, які виражаються у тривалому продовженні роботи в шкідливих умовах праці, а не діями роботодавця, який не має можливості будь-яким чином обмежити термін роботи працівника в шкідливих умовах праці.

А також вважають, що наявність шкідливих умов праці на деяких робочих місцях є об'єктивним явищем. Нормативними актами з охорони праці передбачаються заходи для максимально можливої нейтралізації дії шкідливих чинників, але не встановлюється заборона на проведення робіт у шкідливих та небезпечних умовах праці. Тому, виробнича діяльність підприємства, яке використовує працю робітників у шкідливих і небезпечних умовах не є протиправною за умови дотримання роботодавцем гарантій прав працівників на охорону праці, встановлених ст.ст. 5-8 ЗУ «Про охорону праці» та ст.153 КЗпП України.

Крім того, у довідці МСЕК, яка залучена до матеріалів справи, зазначено, що позивачу встановлено 40% втрати професійної працездатності та потребу у додаткових видах медичної та соціальної допомоги. Але дані про стрес, депресію чи інші негативні прояви психологічного стану, які зазнав потерпілий в результаті професійного захворювання у зазначеній довідці - відсутні.

В позовній заяві позивач зазначає, що у зв'язку з професійним захворюванням, змінився його рівень життєвої діяльності, багато зусиль він прикладає для організації свого життя, погіршилися стосунки з людьми, які його оточують.

Проте, зазначене нічим не підтверджується.

Важають, що посилання позивача на вищезазначені документи як на підставу для відшкодування моральної шкоди, є безпідставними, а вислови щодо втрати нормальних життєвих зв'язків - є його припущенням.

Тому, просять суд відмовити позивачу в повному обсязі.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. - позивач ОСОБА_3 дійсно працював на Північному гірничо- збагачувальному комбінаті: з 11.06.1985р. по 19.10.1986р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 20.10.1986р. по 30.11.1995р. - машиністом екскаватора в кар'єрі 6 розряду Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 01.12.1995р. по 17.09.2002р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі 4 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню руди та вскришної породи з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру Тернівського рудоуправління; з 18.09.2002р. по 31.07.2003р. - помічником машиніста екскаватора в кар'єрі 4 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню гірничої маси з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру; з 01.08.2003р. по 24.04.2015р. - машиністом екскаватора в кар'єрі 6 розряду виробничої дільниці № 4 по відвантаженню гірничої маси з перевантажувальних станцій Першотравневого кар'єру та 24.04.2015р. звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України а.с.4-9.

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2015р. встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання у ОСОБА_3 є робота на протязі 29 років 10 місяців в умовах впливу на організм шкідливого виробничого фактору -вібрації - а.с.10-13.

За висновком МСЕК від 28.04.2015 р. позивачу вперше було встановлено 40% втрати професійної працездатності та в зв'язку з чим йому встановлено 3 групу інвалідності - а.с.18-19.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання (форма П-4) від 18 березня 2015р. встановлена причина профзахворювання (п.14-17) - а.с.10-13.

Зазначеним актом розслідування вказані обставини, за яких виникло професійне захворювання: це умови праці, що характеризуються перевищенням гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу а саме загальна вібрація - а.с.12.

Стаття 153 Кодексу законів про працю України встановлено, що «забезпечення безпечних і не шкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган». Аналогічні вимоги передбачені ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Статтею 173 Кодексу законів про працю України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаних з виконанням трудових обов'язків.

Згідно статті 237-1 КЗпП України, відшкодування шкоди власником, або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування визначається законодавством.

За змістом ч.ч.1-3 статті 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої в наслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болі та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я та душевних стражданнях, яких особа зазнала в зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини душевних і фізичних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізацій, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно до частини 2 абз. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується, незалежно від вини фізичної або юридичної особи, яка її завдала.

Відповідно до роз'яснень, викладених у п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року (зі змінами), судам необхідно враховувати , що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності погіршення прав працівника у сфері трудових відносин ( в тому числі виконання робіт у безпечних для життя і здоров'я умовах), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

До юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв'язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Вказане свідчить про те, що закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов'язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Відповідно до вимог ст.14 «Про охорону праці», акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 18 березня 2015 року (а.с.10-13), висновку МСЕК а.с.18, виписок із історії хвороби ОСОБА_3 - а.с.21-36, суд вважає, що вищевказані докази свідчать про доведеність виконання робіт позивачем у небезпечних для життя і здоров'я умовах.

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд вважає, що слід врахувати роз'яснення п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", відповідно до якого, розмір відшкодування моральної( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача, та часу роботи у відповідачів, вини позивача та інших обставин. Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, стан здоров'я потерпілого, тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, характер моральних страждань і наслідків, що наступили.

Отже, враховуючи те, що вперше позивачу встановлено 40% втрати працездатності, а також фізичних і моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі, і наслідків, що наступили та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що слід позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити частково та стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат» на його користь в рахунок компенсації моральної шкоди 80 000 грн. та судові витрати по справі.

На підставі ст. ст.153, 237-1 КЗпП України, ст.10, 11, 60, 88, 209 ч.3, 212, 213-214, 218 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 80 000,00 грн. з проведенням з цієї суми відрахувань податків та обов'язкових платежів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства "Північний гірничозбагачувальний комбінат" на користь держави судовий збір в сумі 800 грн.

В іншій частині позову - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана всіма учасниками по справі до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Тернівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: