АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22ц-355 / 2015 р. Головуючий в І інстанції
Категорія 46 Доповідач: Воронцова Л.П.
У ХВ А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

2015 року лютого місяця 05 дня колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_2
Суддів:ОСОБА_3,
ОСОБА_4
При секретарі: З участю прокурора: Адвокатів:ОСОБА_5 ОСОБА_6 ОСОБА_7

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката ОСОБА_7, діючого в інтересах ОСОБА_8 на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року у справі за позовом Нововоронцовської районної державної адміністрації Херсонської області до ОСОБА_8 про звільнення від обовязків опікуна, -

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2014 року Нововоронцовська районна державна адміністрація Херсонської області звернулася до суду з вище зазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалася на те, що згідно рішення Нововоронцовської селищної ради від 25 жовтня 2006 року №80 ОСОБА_8 призначена опікуном її малолітнього онука ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає і виховується у сімї відповідачки.

ОСОБА_8 свої зобовязання опікуна належним чином не виконує.

Починаючи з квітня 2011 року проведеними перевірками умов проживання ОСОБА_9, виявлені порушення прав дитини: в оселі не прибрано, холодно, запах нечистот; 30 травня 2013 року під час проведеної комісією перевірки умов проживання дитини встановлено, що умови проживання не покращилися, а опікун мала ознаки вживання алкогольних напоїв.

В ніч з 17 на 18 квітня 2014 року ОСОБА_8 не пустила онука на ніч до оселі, і дитина провела ніч у лікарні. Цей факт став підставою для постановки ОСОБА_9 на облік дітей, що опинилися у складних життєвих обставинах та притягнення опікуна до адміністративної відповідальності за ст.184 КУпАП.

Проведена з відповідачкою профілактична робота позитивних результатів не дала. Під час останньої перевірки комісією умов проживання дитини у серпні 2014 року виявлено, що дитина не підготовлена до школи: не має одягу та канцелярських приладів, в оселі перебувала група осіб сумнівної поведінки. Стало відомо, що влітку дитина з ініціативи відповідача працювала на сільськогосподарських роботах. Опікун щорічне медичне обстеження з 2009 року не проходить, на зауваження спеціалістів у справах дітей не реагує. Неодноразово до служби у справах дітей надходили повідомлення зі школи, де навчається дитина, що він неохайно одягнутий, не належно виконує домашні завдання.

Рішенням Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року позов задоволено, звільнено ОСОБА_8 від обовязків опікуна над малолітнім ОСОБА_9, стягнуто судовий збір на користь держави.

В апеляційній скарзі на рішення суду адвокат ОСОБА_10, діючий в інтересах ОСОБА_8 посилаючись на неналежність та недопустимість доказів, наданих позивачем на підтвердження позовних вимог і неналежну їх оцінку судом та відсутність підстав для звільнення опікуна від виконання її обовязків, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу Нововоронцовська РДА просить її відхилити, рішення суду залишити без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів вважає апеляційну скаргу не підлягаючою задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це встановлено судом, згідно рішення Нововоронцовської селищної ради від 25 жовтня 2006 року №80 ОСОБА_8 призначена опікуном над малолітнім ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.5 зворот, 6), у сімї якої він виховується.

Розпорядженням голови Нововоронцовської РДА від 23.08.2013 року №225 малолітньому ОСОБА_9 надано статус дитини сироти (а.с. 4).

Наказом служби у справах дітей Нововоронцовської РДА від 18.04.2014 року №10, ОСОБА_9 взято на облік, як дитину, що опинилася у складних життєвих обставинах (а.с.6 зворот).

Згідно висновку Нововоронцовської РДА від 27.08.2014 року №523/01-32, на яку законом покладено повноваження органу опіки та піклування, доцільним є звільнення ОСОБА_8 від виконання нею обовязків опікуна неповнолітнього ОСОБА_9В,, як такої, що покладені на неї законом зобовязання опікуна не виконує (а.с.3).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту, що відповідачка не виконує обовязків опікуна неповнолітнього онука ОСОБА_9 та інтересів дитини.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки він повно зясував обставини справи, правильно визначив характер спірних правовідносин та застосував норми матеріального права, що їх регулюють, дав належну оцінку наданим сторонами доказам і вирішив спір з дотриманням норм процесуального права.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо не надання позивачем належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги та неналежна оцінка судом наданих позивачем доказів, які не підтверджують неналежне виконання опікуном своїх обовязків, підлягають відхиленню, як безпідставні і такі, що висновки суду щодо розвязання спору, не спростовують.

Відповідно до положень ч.3 ст.78 ЦК України за заявою органу опіки та піклування суд може звільнити особу від повноважень опікуна у разі невиконання нею своїх обовязків, порушення прав підопічного.

Права та обовязки опікуна закріплені законодавчо у ст.249 СК і ст.67 ЦК України, які передбачають, що опікун зобовязаний дбати про підопічного, створення йому необхідних побутових умов, забезпечення його доглядом та лікуванням.

Згідно приписів ч.1 ст.64 ЦПК України, письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Надані позивачем письмові докази на підтвердження обставин, якими обґрунтовані позовні вимоги: акти обстеження житлово-побутових умов проживання підопічного ОСОБА_9 за період з листопада 2010 року по грудень 2014 року, характеристики на ОСОБА_8 за місцем проживання та на ОСОБА_9 за місцем навчання, яким суд першої інстанції дав належну оцінку підтверджують факти систематичного не виконання відповідачкою, як опікуном своїх обовязків щодо підопічного, не створення належних умов для проживання дитини, забезпечення його доглядом (а.с.11-23, 45-48, 49).

Вказані письмові докази констатують факти: збирання сумнівних компаній у опікуна, вживання алкогольних напоїв, не дотримання у будинку правил гігієни, відсутності у підопічного у необхідній кількості одягу і взуття, постільної білизни, засобів гігієни, відсутність книг, крім шкільних підручників, іграшок, не опалення будинку в опалювальний період та відсутності обігрівача у кімнаті дитини, не виконання опікуном вимог працівників відповідних служб і не адекватна реакція на їх зауваження.

Крім того, постановою Нововоронцовського районного суду від 29 квітня 2014 року ОСОБА_8 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.184 КУпАП за те, що 17.04.2014 року у вечірній час вона умисно не впустила до будинку онука ОСОБА_9 тобто ухилилася від передбачених законом обовязків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання і виховання неповнолітньої дитини.

Згідно довідки Нововоронцовської ЦРЛ, 17.04.2014 року працівником кримінальної міліції був доставлений у дитяче відділення ОСОБА_9 о 21 20 годин, одягнений по літньому, з проявами респіраторного захворювання.

Даний факт став підставою для взяття Службою у справах дітей РДА на облік ОСОБА_9, як такого, що опинився у складних життєвих обставинах (а.с.6 зворот).

Згідно висновку Нововоронцовської РДА від 27.08.2014 року, як органу опіки і піклування, доцільним є звільнення ОСОБА_8 від виконання обовязків опікуна відносно підопічного ОСОБА_9 (а.с.3 зворот).

Доводи апелянта щодо необхідності при вирішенні спору, відповідно до норм національного і міжнародного законодавства, врахування думки дитини щодо питань, які стосуються її життя та судом не врахована, підлягають відхиленню, оскільки, ст..171 СК, яка регламентує це право дитини, не передбачає віку дитини, з якого вона може висловити думку, тому за аналогією закону ст.165 СК, такою особою може бути 14-річна дитина.

Стаття 12 ч.1 Конвекції ООН від 20.11.1989 р. «Про права дитини», також не передбачає право дитини вільно висловлювати погляди з питань, що її стосуються і таким поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю.

Оскільки ОСОБА_9 виповнилося 11 років, виходячи з його віку, зрілості, певної залежності від бабусі опікуна, відсутності інших рідних людей, з ким би він бажав і міг проживати і виховуватися, колегія суддів вважає недоцільним заслуховувати його думку зі спірного питання.

Крім того, ч.3 ст.171 СК, передбачає, що суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають інтереси дитини.

Тобто, законодавець надає пріоритет захисту інтересів дитини, а суд першої інстанції приймаючи рішення у справі, перш за все керувався та враховував інтереси дитини.

За вказаних обставин, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, як такі, що не ґрунтуються на законі, не стверджені доказами, висновки суду не спростовують і підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції - законне і обґрунтоване залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7, діючого в інтересах ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Іванівни на рішення Нововоронцовського районного суду Херсонської області від 10 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього ж часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: