АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/8746/2015 Головуючий 1 інст. Усенко С.І.
Справа № 610/3188/15-ц Доповідач - Кісь П.В.
Категорія: договірні
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого Кіся П.В.,

суддів: - ОСОБА_1,

- ОСОБА_2,

за участю секретаря Прийміч А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и л а :

28.09.2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк» (далі по тексту ПАТ КБ «Приват Банк») звернулось до суду з позовом в якому просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в розмірі 23 543 грн. 50 коп. за кредитним договором б/н від 24.01.2006 року та судові витрати.

В обґрунтування позовної заяви ПАТ КБ «Приват Банк» зазначало, що закрите акціонерне товариство комерційний банк «Приват Банк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_3 24.01.2006 року уклали договір № б/н за умовами якого відповідач отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

ПАТ КБ «Приват Банк» свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а відповідач не надала банку своєчасно грошові кошти для погашення заборгованості за користування кредитом, відсотками, а також іншими витратами, і станом на 31.08.2015 року має заборгованість розмірі 48 863 грн. 47 коп.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року з ОСОБА_3 стягнуто на користь ПАТ КБ «Приват Банк» заборгованість за договором № б/н від 24.01.2006 року у розмірі 26 917 грн.28 коп.

Таким чином різниця заборгованості, яку повинна сплатити відповідач складає 21 946 грн. 19 коп., а також штраф у розмірі 500 грн. та штраф (процентна складова) 1097 грн. 31 коп.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» відмовлено.

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» вище зазначене рішення скасувати і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи скаргу, апелянт зазначав, що суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, не надав належної оцінки тому, що відповідачем не заперечувалось укладання договору та не спростовано розрахунок заборгованості

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року кредитний договір №б/н від 24.01.2006 року не розірвано, а тому відповідно до ст. 599 ЦК України зобов'язання не припинено, бо належним чином не виконане.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року відповідачем виконано не було, а тому проценти за користування кредитом продовжувалися нараховуватись на підставі ст.ст. 598, 599, 610, 625, 626, 627, 629,1048 ЦК України.

Крім того, аналіз ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України свідчить, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України. Аналогічної правової позиції дотримується Верховний суд України, висловивши її в постановах від 23.09.2015 року, 23.01.2012 року, 14.11.2011 року.

В суді апеляційної інстанції представник ПАТ КБ «ПриватБанк» апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.

Представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити та залишити рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи представника позивача, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.

Судом встановлено, сторонами не заперечується, що 24.01.2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит у розмірі 10000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та зобов'язалась погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також сплачувати комісії на умовах, передбачених договором, а у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку та штрафів (а.с. 11-17).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову з підстав недоведеності позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не підтверджено належними доказами про те, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року не виконано та не доведено, що заборгованість утворилась саме з вини відповідача.

Однак з таким рішення колегія суддів погодитися не може у звязку з невідповідністю висновків суду обставинам справи і неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності.

Згідно ст.ст.10,60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, передбачених цим Кодексом, для застосування яких у даній справі підстав немає.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. (ч.4 ст.60 ЦПК України)

Частиною 2 ст.27, частиною 1 ст.131 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобовязані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться до початку розгляду справи по суті.

На підтвердження укладення між сторонами кредитного договору позивачем надано заяву ОСОБА_3 № б/н від 24.01.2006 року в якій зазначено, що вона ознайомлена і згодна з Умовами надання банківський послуг, Правилами користування платіжною карткою і тарифами банка. А також погодилась з тим, що заява № б/н від 24.01.2006 року разом з Умовами надання банківський послуг, Правилами користування платіжною карткою і Тарифами банка є договором про наданні банківських послуг.

На даний час кредитний договір чинний.

Відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Посилання суду першої інстанції на те, що позивачем не доведено, що рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року на даний час не виконано і те, що заборгованість утворилась саме з вини відповідача, є помилковими, оскільки ОСОБА_3, як вбачається з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 24.01.2006 року, після 02.04.2012 року здійснила погашення заборгованості лише 28.04.2015 року у сумі 1,36 грн., а також відповідачем не надано доказів на підтвердження того, що вона здійснила оплату заборгованості в повному обсязі або частково.

Крім того, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 в судовому засіданні посилався на те, що ПАТ КБ «Приват Банк» безпідставно продовжував нараховувати заборгованість після ухвалення рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 02.04.2012 року, однак дане твердження є помилковим та суперечить правовій позиції викладеній в Постанові Верховного Суду України по справі № 6-1206 цс15 від 23.09.2015 року в якій зазначено, що згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору, слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Враховуючи наведене, судова колегія уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, та вважає за необхідне ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.3 ч.1 ст.307, п.п.3,4 ст.309, ст.ст.313, 314, 316, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 09 листопада 2015 року скасувати і ухвалити нове.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.01.2006 року у розмірі 23 543 грн. 50 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 (РНОКПП - НОМЕР_1) на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» судовий збір у розмірі 1218 грн.

Рішення суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту його проголошення, в касаційному порядку може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий П.В. Кісь

Судді: І.С. Кіпенко

ОСОБА_2