У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі: головуючого судді - Боймиструка С.В., суддів: Гордійчук С.О., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ПАТ АБ «Укргазбанк», ВДВС Дубенського МУЮ, третя особа приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про припинення дії договору іпотеки, додаткового договору до договору іпотеки та зобовязання зняти арешт та виключити запис з Державного реєстру заборон на відчуження майна,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_1, звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Укргазбанк», Відділу Державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції, третя особа Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про припинення дії договору іпотеки, додаткового договору до договору іпотеки та зобов'язання зняти арешт і виключити запис з Державного реєстру заборон на відчуження майна.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що 16 жовтня 2007 року між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк» та ТОВ «Перун» було укладено кредитний договір № 45/07/0 від 16.10.2007 року, на забезпечення виконання зобов'язань за яким, між банком та нею було укладено іпотечний договір № 05/2009/1 від 16 січня 2009 року та 5 січня 2010 року додатковий договір № 1 до договору іпотеки який, забезпечує всі вимоги за кредитним договором.

Згідно п. 2.1.1 Іпотечного договору предметом іпотеки є однокімнатна квартира, житловою площею 17.5 кв.м., загальною площею 50,3 кв.м, що розташована за адресою: м. Рівне, майдан Незалежності, 5, кв.5 , яка за згодою сторін оцінена в 562 600 грн. (п.2.2) іпотечного договору.

Оскільки умови кредитного договору позичальником не виконувались, то рішенням Рівненського міського суду від 14 лютого 2012 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. Обєкт іпотеки виставлявся на торги три рази згідно укладеного з ТОВ «УкрСпецТоргГрупп» договору про надання послуг по організації і проведенню аукціону з арештованого нерухомого майна від 22.04.2013 року № 018-0205/13, але жодні торги не відбулися.

17 липня 2013 року у відповідності до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» та ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», листом № 8644 державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області повідомив ПАТ АБ «Укргазбанк», що треті прилюдні торги по реалізації арештованого

_____________________________________________________________________________________________

Справа №569/20054/14-ц Головуючий в суді І інст. ОСОБА_4

Провадження № 22-ц /787/2548/2015р. Суддя-доповідач ОСОБА_5

нерухомого майна ОСОБА_1, яке знаходиться за адресою: м. Рівне майдан Незалежності буд.5 кв.5 не відбулися та запропонував ПАТ АБ «Укргазбанк» вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна.

Оскільки у встановлений строк банк відповіді не надав, то позивачка вважала, що він не скористався правом залишити іпотечне майно за собою. Просила припинити іпотеку за рішенням суду.

Рішенням Рівненського міського суду від 23 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено повністю.

У поданій на вказане рішення апеляційній скарзі ОСОБА_1В покликалася на його незаконність та необгрунтованість через порушення судом норма матеріального та процесуального права.

Вказувала, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що ПАТ АБ «Укргазбанк» не отримував повідомлення з пропозицією залишити за собою предмет іпотеки, після того як троє торгів не відбулись, оскільки це спростовується доказами наявними у матеріалах справи, зокрема листом № 8644.

Доводила, що не відповідає дійсності висновок суду про те, що були покупці на предмет іпотеки, оскільки наявні повідомлення про те, що перші, другі і треті торги не відбулись в звязку з відсутністю зареєстрованих учасників. ПАТ АБ «Укргазбанк» з результатами торгів був ознайомлений.

Стверджувала, що судом першої інстанції не було взято до уваги того факту, що існує постанова старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного відділу юстиції від 12 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа стягувачеві, де вказано, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення. Вказана постанова не була оскаржена, тобто ПАТ АБ «Укргазбанк» підтвердив та визнав, що стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.

Вказувала, що нове предявлення виконавчого документу до стягнення є відвертим зловживанням правом з боку іпотекодержателя ПАТ АБ «Укргазбанк», оскільки він мав безпосереднє право отримати майно і відмовитися від такого отримання і своїм правом вже скористався.

З цих підстав просила рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

ОСОБА_1 в судовому засіданні доводи апеляційної скарги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник ПАТ АБ «Укргазбанк» ОСОБА_2, просив апеляційну скаргу відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Відділ ДВС Дубенського МУЮ подав заяву про розгляд справи за їх відсутності.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодних доказів того, що до банку (заставодержателю) надходили пропозиції залишити за собою предмет застави, який не був реалізований на прилюдних торгах.

Такий висновок місцевого суду відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.3 ст.10 та ч.1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 6 та ч.7 ст. 62 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в місячний строк з дня проведення повторної уцінки майно не реалізовано на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах, державний виконавець повідомляє про це стягувачу і пропонує йому вирішити питання про залишення за собою нереалізованого майна, крім майна, конфіскованого за рішенням суду.

У разі якщо стягувач у п'ятнадцятиденний строк з дня отримання повідомлення державного виконавця письмово не заявив про своє бажання залишити за собою нереалізоване майно, арешт з майна знімається і воно повертається боржникові. У разі відсутності в боржника іншого майна, на яке може бути звернено стягнення, виконавчий документ повертається стягувачу без виконання.

В справі відсутні будь-які докази отримання банком повідомлення державного виконавця № 8644 від 17 липня 2013 року, про необхідність вирішення питання про залишення за банком нереалізованого майна, а саме: іпотечної квартири № 5 в будинку № 5 на майдані Незалежності в місті Рівне. (а.с.34).

Відмітка в журналі вихідної кореспонденції відділу ДВС Дубенського МУЮ про направлення в банк повідомлення № 8644 від 17 липня 2013 року не є доказом його отримання банком (а.с.95).

Отже місцевий суд дійшов вірного висновку, що заставодержатель об'єктивно не міг скористатись своїм правом залишити за собою предмет іпотеки, оскільки жодних передумов для цього не було - він не знав про результат третіх торгів.

Крім того, після зазначеної дати відправлення згаданого повідомлення, виконання провадження про звернення стягнення на предмет іпотеки ще здійснювалось майже півтора року, про що свідчить постанова про повернення виконавчого документа стягувачеві (а.с.98).

Наявність в тексті постанови ДВС від 12 грудня 2014 року про повернення виконавчого документа, на яку посилається апелянт, твердження про відмову стягувача залишити за собою нереалізоване майно не підтверджує таку позицію банку, щодо відмови від нереалізованого іпотечного майна, навіть з огляду на її не оскарження банком.

Отже, доказів що банк відмовився від залишення за собою нереалізованого іпотечного майна в справі немає, а тому немає підстав для припинення іпотеки за рішенням суду.

За таких обставин, оскільки рішення місцевого суду постановлене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, наведених у ньому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Рівненського міського суду від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді: