Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Нагорняка В.А., Черненко В.А.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Акціонерний банк «Експрес-Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - на рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Експрес-Банк» (далі - ПАТ «АК «Експрес-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач посилався на те, що 27 травня 2011 року Печерським районним судом м. Києва було ухвалено рішення, згідно з яким із ОСОБА_3 на користь ПАТ «АК «Експрес-Банк» стягнуто заборгованість у розмірі 15 547 427 грн 96 коп. Позивач вказував, що ОСОБА_3 ухиляється від виконання вказаного рішення, не зважаючи на рішення суду, свої зобов'язання з повернення коштів не виконав.

На підставі вищевказаного позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4, з якою боржник проживав без реєстрації шлюбу та придбав після отримання кредиту квартиру АДРЕСА_1 та квартиру АДРЕСА_2, суму заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 13 травня 2011 року по 02 листопада 2014 року - 5 419 134 грн 25 коп., суму 3 % річних за несвоєчасне повернення заборгованості з кредиту - 469 234 грн 93 коп., суму заборгованості з кредиту з урахуванням індексу інфляції - 240 380 грн, оскільки невиконання рішення суду порушує права кредитора та завдає йому збитків.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 вересня

2015 року, позов ПАТ «АК «Експрес-Банк» задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АК «Експрес-Банк» суму заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 13 травня 2011 року по 02 листопада 2014 року, - 5 419 134 грн 25 коп., суму 3 % річних за несвоєчасне повернення заборгованості з кредиту - 469 234 грн 93 коп., суму заборгованості з кредиту з урахуванням індексу інфляції - 240 380 грн, судові витрати в розмірі 3 654 грн, а всього 6 132 403 грн 18 коп.

У решті вимог відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_5, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 26 липня 2005 року між АТ «АБ «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АК «Експрес-Банк», та ОСОБА_3, було укладено договір про відкриття кредитної лінії № 35-05/кл, згідно з умовами якого банком було відкрито ОСОБА_3 відновлювальну кредитну лінію з лімітом максимальної заборгованості 8 585 000 грн строком до 26 липня 2010 року зі сплатою 18 % річних та надано в її межах кредит на придбання майна та інші поточні потреби.

21 вересня 2005 року до кредитного договору між АТ «АБ «Експрес-Банк», правонаступником якого є ПАТ «АК «Експрес-Банк», та ОСОБА_3 було укладено додатковий договір № 1, згідно з яким останньому відкрито відновлювальну кредитну лінію в сумі 1 600 000 дол. США строком на 60 місяців, з 26 липня 2005 року по 26 липня 2010 року, із сплатою 12 % річних; було змінено порядок надання та погашення кредиту, в новій редакції викладено п. 3.1 розділу 3 щодо забезпечення виконання зобов'язань та в іншій редакції викладені права та обов'язки сторін.

28 вересня 2005 року додатковим договором № 2 до договору про відкриття кредитної лінії від 26 липня 2005 року № 35-05/кл, укладеним між банком та ОСОБА_3, останньому було зменшено процентну ставку зі сплати відсотків до 6,9 % річних.

08 жовтня 2005 року додатковим договором № 3 до договору відкриття кредитної лінії від 26 липня 2005 року № 35-05/кл, укладеним між банком та позичальником, останньому було збільшено процентну ставку до 12 %.

02 серпня 2006 року договором про внесення змін та доповнень № 4 до договору відкриття кредитної лінії від 26 липня 2005 року № 35-05/кл, укладеним між банком та відповідачем, в інтересах якого діяв представник за довіреністю за реєстровим № 2980 від 24 липня 2006 року ОСОБА_6, збільшено ліміт заборгованості до 2 500 000 дол. США. При цьому строк та відсотки не змінені.

Договором про внесення змін та доповнень від 15 травня 2007 року № 5 до договору відкриття кредитної лінії від 26 липня 2005 року № 35-05/кл, укладеного між банком та ОСОБА_3, в інтересах якого діяв представник за довіреністю за реєстровим № 974 від 05 березня 2007 року ОСОБА_7, ліміт заборгованості збільшено до 2 700 000 дол. США.

28 серпня 2007 року між банком та відповідачем укладено договір № 6 про внесення змін та доповнень до кредитного договору від 26 серпня 2005 року № 35-05/кл, яким змінено п. 4.1 вищевказаного кредитного договору щодо порядку нарахування та сплати процентів.

Договором про внесення змін та доповнень від 31 березня 2008 року № 7 до договору про відкриття кредитної лінії від 26 липня 2005 року № 35-05/кл, укладеного між банком та ОСОБА_3, в інтересах якого діяв представник за довіреністю за реєстровим № 1749 від 29 травня 2007 року ОСОБА_7, встановлено ліміт максимальної заборгованості 8 585 000 грн, строком до 26 липня 2010 року та зі сплатою 18 % річних.

Також судам встановлено, що ОСОБА_3 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим позивач звернувся до суду з позовом. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 27 травня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 07 вересня 2011 року та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 листопада 2011 року, з ОСОБА_3 на користь ПАТ «АБ «Експрес-Банк» стягнуто заборгованість станом на 13 травня 2011 року в розмірі 15 547 427 грн 96 коп. з яких: 8 585 000 грн - прострочена заборгованість за кредитом; 3 447 399 грн 21 коп. - прострочені відсотки за кредитом; 1 402 412 грн 67 коп. - пеня за несвоєчасне повернення кредиту; 434 759 грн 19 коп. - пеня за несвоєчасне повернення відсотків; 415 861 грн 89 коп. - 3 % річних за прострочення виконання грошового зобов'язання; 832 745 грн - інфляційні витрати; 429 250 грн - штраф.

19 жовтня 2011 року державним виконавцем відділу примусового виконання рішення Державної виконавчої служби України Гречуха О.Я. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа, даних про завершення виконавчого провадження та погашення боргу у повному обсязі матеріали справи не містять.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором боржником не виконано, правовідносини між сторонами не припинилися, а тому дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника на користь банку заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 13 травня 2011 року по 02 листопада 2014 року, 3 % річних та індексу інфляції.

Такі висновки ґрунтується на фактичних обставинах, встановлених судом, і відповідають вимогам закону.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, яка, відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення з боржника на користь банку заборгованості за відсотками, які нараховані за період з 13 травня 2011 року по 02 листопада 2014 року, 3 % річних та індексу інфляції.

З урахуванням вказаних норм колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не знаходить підстав для задоволення касаційної скарги та вважає, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 19 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.А. Нагорняк

С.Ф. Хопта

В.А.Черненко

С.П. Штелик