АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/2922/15-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/2408/К/15 інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 (1) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: - ОСОБА_2,

суддів: - ОСОБА_3, ОСОБА_4

секретар: Петренко К.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом до Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» (надалі ТзДВ «Криворізький завод «Універсал») про стягнення невиплаченої заробітної плати на час її звільнення 20.04.2015 року, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та відшкодування моральної шкоди. Просила суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість по заробітній платі при звільненні у розмірі - 1526, 16 грн., та середній заробіток за весь час затримки виплати заробітної плати з 21 квітня до 01 липня 2015 року.

В обґрунтування позову зазначила, що вона з 30.10.2009 року була прийнята на роботу на підприємство відповідача. Звільнена 20.04.2015 року за власним бажанням, на підставі ст.38 КЗпП України. На час звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати за квітень та березень 2015 року в розмірі 7218,07 грн., яку позивач на день звільнення не отримала. Заборгованість їй виплачувалася частинами. Остаточний розрахунок відповідачем було здійснено лише 23.07.2015 року. Крім того, затримкою у виплаті заробітної плати їй завдана моральної шкоди, оскільки вона зазнала душевних страждань, які були спричинені порушенням з боку відповідача її прав, як колишнього працівника на повний розрахунок при звільненні.

Після уточнення заявлених позовних вимог, у серпні 2015 року, просила суд: стягнути з ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» на свою користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року в розмірі 8331,12 грн. та 3 000 грн. на відшкодування моральної шкоди завданої діями відповідача.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» на її користь середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року в розмірі 6371,43 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 грн. В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання стосовно розподілу с удових витрат.

В апеляційній скарзі ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» ставлять питання про зміну рішення суду, в частині стягнутого з них на користь позивача середнього заробітку за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за спірний період, а саме відмовити в стягненні середнього заробітку у розмірі 6071,43 грн., в іншій частині просять рішення суду залишити без змін, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, на його думку, суд дійшов помилкового висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року в розмірі 6071,43 грн., оскільки, як зазначав відповідач у своїх поясненнях, він згоден виплатити 300 грн. середнього заробітку і вважає цю суму обґрунтованою нормами чинного законодавства, виходячи із права суду визначити розмір такого відшкодування з врахуванням фактичних обставина справи. Так при визначенні вказаної суми необхідно враховувати і те, що ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» не навмисно не здійснювало повний розрахунок з позивачем у момент її звільнення. Так несвоєчасність здійснення повного розрахунку була викликана тяжким фінансовим становищем на підприємстві відповідача.

Не погоджується апелянт із висновком суду, щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди , з підстав її недоведеності, відсутності доказів її завдання позивачу.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Виходячи з доводів апеляційної скарги, рішення суду оскаржується апелянтом тільки в частині задоволення позову ОСОБА_5 про стягнення на її користь середнього заробітку у розмірі 6071,43 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 грн. Рішення суду в частині стягнення 300 грн. середнього заробітку та в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_5 апелянтом не оскаржується. В звязку з цим, виходячи з принципу диспозитивності цивільного процесу, предметом апеляційного розгляду є рішення суду в наступній частині : стягнення з ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року в розмірі 6071,43 грн. та моральної шкоди в розмірі 200 грн.

Судом встановлено, що з 02.11.2009 року ОСОБА_5 ,згідно наказу №334-к, працювала формувальником абразивних виробів у ВАТ «Криворізький завод «Універсал», який було реорганізовано в ТзДВ «Криворізький завод «Універсал». На зазначеному підприємстві позивач пропрацювала до 20.04.2015 року.

На підставі наказу № 62-к позивач звільнена з роботи, за власним бажанням, на підставі ст. 38 Кодексу Законів про працю України.

Згідно довідок № 469,470 від 24.07.2015 року, виданих ТзДВ «Криворізький завод «Універсал» вбачається, що ОСОБА_8 була нарахована заробітна плата у сумі 7218,07 грн, яка на дату звільнення позивача виплачена не була. Заборгованість їй виплачувалася частинами.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову суд першої інстанції дійшов висновку про наявність вини відповідача в затриманні повного розрахунку з позивачем, у звязку із чим стягнув з відповідача 6371,43 грн. середній заробіток за весь час затримки виплати належних сум при звільненні за період з 21.04.2015 року по 23.07.2015 року та визначився з розміром моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з зазначеним висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам закону в повній мірі.

У відповідності до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення працівником вимоги про розрахунок.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Пунктом 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Отже, обовязок по доказуванню відсутності вини покладено на роботодавця.

Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного суду від 29 січня 2014 року по справі 6-144ц13.

Пунктом 32 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", п. 21 Постанови Пленуму ВСУ від 24.12.1999 р. № 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", а також п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим Постановою КМУ № від 08.02.1995 р. № 100, передбачено, що розрахунок середнього заробітку у зв'язку з невчасним проведенням розрахунку при звільнені, здійснюється виходячи із заробітної плати за останні два календарні місяці роботи. При цьому, згідно п. 8 вказаного Порядку обчислення заробітної плати, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (година) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством - на число календарних днів за цей період.

Так, як встановлено в суді першої та не спростовано в суді апеляційної інстанції при звільненні ОСОБА_5, в порушення вимог ст..116 КЗПП України, відповідач не провів з нею повного розрахунку.

Суд першої інстанції, визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року, врахував суми добровільно сплачені відповідачем, в якості погашення заборгованості із заробітної плати та виходив із принципу пропорційності, а саме: 8331,12 *1167, 17 / 1526,16= 6371, 43 грн., де:

-8331,12 грн. -сума компенсації за час затримки розрахунку;

- 1167, 17 грн. добровільно погашена відповідачем заборгованості із заробітної плати;

- 1526,16 грн.- заявлена позивачем вимога по стягненню заборгованості по заробітній платі при звільненні.

Колегія суддів погоджується з наведеним розрахунком та вважає його правильним.

При цьому колегія суддів враховує і те, що визначений судом розмір стягнутої судовим рішенням заборгованості, позивачем не оспорюється, а відповідач не спростовує правильності його розрахунку, зазначаючи тільки, про свою згоду на виплату позивачу середнього заробітку у сумі 300 грн.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення середнього заробітку у розмірі 6371, 43 грн. за весь час затримки розрахунку при звільненні, а саме з 21 квітня 2015 року по 23 липня 2015 року.

Доводи апеляційної скарги, з приводу того, що відповідач визнає позов лише частково та згоден сплатити позивачу, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 300 грн., оскільки вважає вказаний розмір обґрунтованим нормами чинного законодавства, колегією суддів відхиляється, як безпідставні, враховуючи те, що вказана відповідачем сума належними доказами не доведена.

Твердження апеляційної скарги про те, що підприємство не мало можливості своєчасно розрахуватись з позивачем через тяжке фінансове становище, не може бути достатнім доказом відсутності вини підприємства в затримці розрахунку при звільненні позивача.

Колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, щодо безпідставності заявлених позивачем вимог про стягнення моральної шкоди.

Так, ст. 237-1 КЗпП України встановлено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", розяснено, що судам необхідно враховувати, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП (набрала чинності 13 січня 2000 р.) за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоровя умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обовязок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Пунктом 9 Постанови встановлено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи, що відповідачем не виплачено позивачу усі кошти належні їй при звільненні , що призвело до порушення її законних прав, вимагало від неї додаткових зусиль для організації її життя, оскільки позивач була змушена звертатися до суду для відстоювання своїх інтересів, обсяг моральних страждань, істотність вимушених змін у її життєвих стосунках, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що належною компенсацією отриманої позивачем моральної шкоди є сума 200 грн., відхиляючи при цьому доводи апеляційної скарги в цій частині.

За таких обставин, колегія суддів вважає рішення суду законним і обґрунтованим, постановлим з дотриманням вимог матеріального в процесуального права.

Доводів, які б спростували висновки суду чи доводили б порушення ним вимог матеріального та процесуального права, апеляційна скарга не містить, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування судового рішення.

В іншій частині рішення суду не оскаржується, тому апеляційною інстанцією, відповідно до ст. 303 ЦПК України, не переглядається.

За таких обставин підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю «Криворізький завод «Універсал» відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 30 вересня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_4