Справа №489/5083/15-ц 22.12.2015 221215 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/3101/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 57 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М., Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Гавор В.Б.,

за участю позивача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року

за позовом

ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення неустойки,

В С Т А Н О В И Л А

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ФОП ОСОБА_4про захист прав споживача та стягнення неустойки.

Позивач в обґрунтування позову посилався на те, що рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2014 року на його користь з ФОП ОСОБА_4 стягнуто 1041 грн. - суми, сплаченої за товар та неустойку за період з 24 квітня по 01 липня 2014 року в розмірі 530 грн. 91 коп., а всього 1571 грн. 91 коп..

Рішення суду відповідачем виконано лише 30 вересня 2014 року.

Посилаючись на те, що затримка повернення коштів за продукцію за умови розірвання договору купівлі-продажу та повернення товару тривала з 24 квітня по 30 вересня 2014 року, позивач просив стягнути з ФОП ОСОБА_4 неустойку за період з 02 липня 2014 року по 29 вересня 2014 року в розмірі 936 грн.90 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове про задоволення його вимог

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач, посилаючись на положення п.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» та зазначаючи про те, що відповідач свої зобовязання по поверненню коштів за період з 02 липня по 29 вересня 2014 року не виконав, то з нього на його користь належить стягнути неустойку у розмірі 1% від вартості товару.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що положення вищевказаної норми на правовідносини сторін не розповсюджуються, оскільки договір купівлі-продажу між сторонами розірвано у судовому порядку. Крім того, позивачем не надано жодного доказу щодо підтвердження тих обставин, а саме: не надано відомостей про те, чи дійсно виконано рішення суду від 02 липня 2014 року.

Проте погодитися з таким висновком у повній мірі не можна.

Згідно із п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір, укладений поза торговельними або офісними приміщеннями, - договір, укладений із споживачем особисто в місці, іншому ніж торговельні або офісні приміщення продавця

Відповідно до п. 22 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 10 жовтня 2012 року ОСОБА_3 придбав у ФОП ОСОБА_5, власниці інтернет-магазину «Сокіл», маршрутизатор (роутер) ASUS RT-N56U, що підтверджується товарним чеком № фРН-1010/0038 від вказаної дати.

В подальшому, 23 квітня 2014 року позивач звернувся до відповідача з вимогою про розірвання договору та повернення грошових коштів через виявлений істотний недолік товару.

Проте, в добровільному порядку кошти за придбаний товар позивачеві повернено не були, що і стало підставою для звернення ОСОБА_3 з відповідним позовом до суду.

Згідно із ч. ч. 3-4, 9 ст. 12 Закону України «Про захист прав споживачів» у разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями споживач має право розірвати договір за умови повідомлення про це продавця (виконавця) протягом чотирнадцяти днів з дати одержання документа, який засвідчує факт здійснення правочину поза торговельними або офісними приміщеннями чи прийняття продукції або першої поставки такої продукції, за умови, що така продукція є річчю, а прийняття чи поставка продукції відбувається пізніше часу одержання споживачем документа на їх продаж.

У разі реалізації продукції поза торговельними або офісними приміщеннями продавець (виконавець) повинен повернути сплачені гроші без затримки не пізніше тридцяти днів з моменту повідомлення споживачем про розірвання договору. Споживач має право не повертати продукцію або результати роботи чи послуги до моменту повернення йому сплаченої ним суми грошей.

Якщо всупереч вимогам цієї статті протягом установлених строків продавець (виконавець) не здійснює повернення сплаченої суми грошей за продукцію у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі одного відсотка вартості продукції за кожний день затримки повернення грошей.

Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 02 липня 2014 року, позов задоволено - розірвано договір купівлі-продажу від 10 жовтня 2012 року, укладений між сторонами, а з фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 стягнута грошова сума, сплачена за товар у розмірі 1041 грн. 00 коп. та неустойка в розмірі 530 грн. 91 коп. за період з 24 квітня по 01 липня 2014 року, а всього 1571 грн. 91 коп.

Після набрання рішенням чинності, позивач 16 липня 2014 року отримав виконавчий лист та направив на виконання за місцем реєстрації відповідача - відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції в м. Києві.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач зазначив, що кошти, які були стягнуто на його користь за рішенням суду він отримав 30 вересня 2014 року у вигляді поштового переказу.

Постановою державного виконавця даного відділу ДВС від 18 грудня 2014 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/489/1682, виданого 16 липня 2014 року Ленінським районним судом м. Миколаєва на підставі п.8 ч.1 ст.49,50 Закону України «Про виконавче провадження» ( фактичне виконання рішення) закінчено. Викладене підтверджується оглянутими в судовому засіданні матеріалами цивільної справи за № 2/489/1682/2014.

Враховуючи, що договір між сторонами розірвано, кошти які було стягнуто на користь позивача отримано ним 30 вересня 2014 року, а положеннями п.9 ст.12 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що у разі розірвання договору, споживачеві виплачується неустойка в розмірі 1% вартості продукції за кожен день затримки повернення коштів та враховуючи обставини даної справи, колегія суддів приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та стягнення на його користь неустойки за кожен день затримки повернення грошей - 936 грн.90 коп.( 1041*90 днів).

За такого в силу п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відповідно до ст..88 ЦПК України з відповідача на користь держави належить стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309,316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 26 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_3 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про стягнення неустойки задовольнити.

Стягнути з фізичної особи підприємця ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 неустойку у розмірі 936 грн.90 коп., на користь держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржено у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: