Справа № 539/2879/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 вересня 2015 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Іващенка Ю. А.

при секретарі Мирна Т.Ф.,

за участю : представника позивача Величко О.Г.,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Лубни цивільну справу за позовом обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку,

В С Т А Н О В И В :

Позивач обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Лубнитеплоенерго» (далі - ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго») звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрований та є власником квартири АДРЕСА_1. В даному будинку діє внутрішньобудинкова система централізованого опалення, так як при проектуванні багатоквартирного будинку закладався засіб теплопостачання - централізоване теплопостачання. Згідно з вимогами будівельних норм щодо питань влаштування системи опалення , всі стояки та внутрішні розподільчі мережі гідравлічно ув»язані між собою для забезпечення стабільної роботи системи опалення будинку. ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» є виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води до вказаного багатоквартирного будинку, в якому мешкає відповідач.

У 2006 році відповідач звернувся до підприємства з заявою про перегляд умов договору на теплопостачання в зв»язку з відключенням квартири від ЦО будинку. Проектною організацією, при виготовленні проекту влаштування індивідуального опалення, виконано розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками і нагрівальними приладами приміщень місць загального користування та розподільчими трубопроводами при відключенні окремих приміщень від системи ЦО у зв»язку з улаштуванням автономного джерела теплопостачання.

Відповідачем в квартирі встановлено індивідуальну (автономну) систему опалення та виконано роботи з відключення квартири від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання шляхом видимого розриву зварювальних приєднань радіаторів, що підтверджується актом про відключення квартири від мереж ЦО і ГВП.

В подальшому представниками ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго», як теплопостачальною організацією, та головою будинку АДРЕСА_1, в якому знаходиться квартира відповідача, проведено обстеження місць загального користування даного будинку. За наслідками обстеження складено акт від 27.08.2012 року, в якому зазначені кількість під"їздів в будинку, наявність опалювальних приладів в під"їзді, де розташована квартира відповідача, їх технічна характеристика, довжина і діаметр розподільчих трубопроводів у підвалі. На підставі акту обстеження виконано розрахунки кількості теплової енергії на опалення місць загального користування відносно квартири відповідача, згідно яких, починаючи з жовтня 2012 року проводиться нарахування плати за опалення місць загального користування. Плата нарахована тільки за опалювальний період відповідно до чинних тарифів на теплову енергію.

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем такі послуги надаються, а відповідач їх приймає , від них не відмовляється і тому зобов"язаний проводити їх оплату.

В зв"язку з не оплатою опалення місць загального користування будинку по кожному місяцю опалювальних періодів з липня 2008 року по квітень 2014 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 788,82 грн. На вимоги позивача проводити оплату спожитої теплової енергії відповідач не реагує, заборгованість не погашає.

18.12.2014 р. позивач звернувся до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення із відповідача боргу за опалення місць загального користування. На підставі даної заяви судом було видано судовий наказ, який у подальшому було скасовано ухвалою суду від 26.01.2015 року.

На підставі викладеного, позивач прохав стягнути із відповідача ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за опалення місць загального користування у будинку за період з липня 2008 року по квітень 2014 року в сумі 788,82 грн.

В судовому засіданні представник позивача ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» Величко О.Г. позовні вимоги підтримав, прохав їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позов не визнав , мотивуючи відсутністю із позивачем договору про надання послуг з теплопостачанням , неналежним наданням даних послуг позивачем.

Також у письмовому запереченні на позовну заяву відповідач ОСОБА_2 прохав суд застосувати до вимог позивача строки позовної давності, оскільки частина позовних вимог заявлена поза межами строку позовної давності.

З"ясувавши обставини справи на підставі доказів, поданих особами, які беруть участь у справі, суд вважає за необхідне позов задовольнити частково.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. ст. 60, 61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Судом встановлено, що згідно довідки від 01.12.2014 року ОСББ «Едельвейс» відповідач ОСОБА_2 проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6).

У багатоквартирному будинку за адресою : АДРЕСА_1 діє система централізованого опалення.

Квартира за місцем проживання відповідача згідно заяви від 18.06.2006 р. та отриманих технічних умов від 19.06.2006 р. відключена від мережі централізованого опалення та гарячого водопостачання у зв»язку із облаштуванням автономного джерела тепло забезпечення, що підтверджується актом про відключення квартири від внутрішньо будинкових мереж ЦО і ГВП (а.с. 7,8,9, 12) і з того часу нарахування плати за поставку теплової енергії до квартири відключеної від системи централізованого опалення не проводиться.

Проектною організацією, при виготовленні проекту влаштування індивідуального опалення, виконано розрахунок кількості теплової енергії, яка витрачається стояками і нагрівальними приладами приміщень місць загального користування (сходова клітина) та розподільчими трубопроводами у підвалі, при відключенні окремих квартир від системи ЦО (а.с.10).

Згідно акту обстеження місць загального користування житлового будинку за адресою : АДРЕСА_1 від 27.08.2012 року, за підписами контролера ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» та голови будинку , встановлено розташування на сходових клітинах приладів опалення, а в підвалі розподільчих трубопроводів централізованого опалення, їх довжина та діаметр (а.с.13).

На підставі вказаного акту обстеження, 04.09.2012 року було проведено нові розрахунки відносно квартири відповідача витрат теплової енергії на опалення сходової клітки та кількості теплової енергії, яка витрачається розподільчими трубопроводами розташованими у підвалі багатоквартирного житлового будинку при відключенні окремих квартир від системи централізованого опалення. (а.с.14).

Правовідносини між суб'єктом господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальних послуг (виконавець) і фізичною особою та юридичною особою (споживач), яка отримує або має намір отримувати послуги з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (послуги) регулюються "Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води", затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.05 № 630.

Відповідно до п. 28 Правил споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 31.10.2006 № 359 затверджено Методику розрахунку кількості теплоти, спожитої на опалення місць загального користування багатоквартирних будинків, та визначення плати за їх опалення.

Методика встановлює порядок визначення витрат теплової енергії на опалення місць загального користування (далі - МЗК) у багатоквартирних житлових будинках для встановлення розміру плати за неї споживачами (п. 1.2 Методики).

Судом встановлено, що в період з липня 2008 року по квітень 2014 року ОСОБА_2 оплату послуг з централізованого опалення місць загального користування багатоквартирного будинку не проводив, внаслідок чого утворилась заборгованість за даний період в сумі 788,82 грн., що підтверджується письмовим розрахунком позивача (а.с. 32-34).

З приводу наявної заборгованості позивач 19.06.2014 року звертався до відповідача із вимогою про погашення суми боргу (а.с. 35-37).

Розрахунок заборгованості позивачем проведено згідно з вимогами чинного законодавства, з урахуванням встановлених розпорядженнями міського голови періодів опалювального сезону, рішень Полтавської обласної ради про тарифи на послуги централізованого опалення та постачання гарячої води, а також постанов Національної комісії регулювання електроенергетики України про встановлення тарифів на теплову енергію. ( а.с.19-31).

Отримуючи комунальні послуги, відповідач зобов'язаний вносити за них плату, яка відповідно до п.п.18, 20, 21 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання, холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМ України від 21.07.2005 р. № 630 здійснюється щомісяця, не пізніше 20-го числа, що настає за розрахунковим відповідно до затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо).

Згідно ст.ст. 20, 21 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг із зобов'язанням оплачувати їх у строки, встановлені договором або законом, а виконавець зобов'язується забезпечувати вчасно та відповідної якості надання житлово-комунальних послуг.

Між сторонами відсутній письмовий договір про надання послуг з опалення місць загального користування, проте позивачем надаються такі послуги, а відповідач їх приймає, що є підставою для виникнення між сторонами цивільних прав і обов'язків.

Відповідно до ч. 6 ст. 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.

Цей обов'язок кореспондується споживачу теплової енергії також вимогами п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до якого споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі.

Вказана правова позиція зазначена у постанові Верховного суду України від 30 жовтня 2013 року за № 6-59 цс13.

Отже, обов»язок відповідача оплачувати послуги з теплопостачання зберігається навіть за відсутності договору на надання житлово-комунальних послуг.

Ухвалою Лубенського міськрайонного суду від 26.01.2015 року судовий наказ №539/4364/14-ц від 30.12.2014 року, виданий Лубенським міськрайонним судом про стягнення солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» 886,51 боргу за спожиту теплову енергію та в рівних частках 121,80 грн. судового збору скасовано. (а.с. 38).

Враховуючи вищевикладене, те, що відповідач в добровільному порядку не погашає заборгованість за отримані послуги з опалення місць загального користування багатоквартирного будинку, розмір заборгованості підтверджено документально, суд вважає вимоги позивача правомірними.

Разом з тим, враховуючи, що в судовому засіданні відповідач заявив клопотання про застосування строку позовної давності, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З матеріалів справи вбачається, що позивач звертався до суду із заявою про видачу судового наказу 18.12.2014 року, тобто в грудні 2014 року.

Позовна давність відповідно до частини першої статті 260 ЦК України обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253-255 цього Кодексу.

Частиною другою статті 264 ЦК України визначено, що позовна давність переривається у разі пред'явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Судовий наказ відповідно до частини першої статті 95 ЦПК України є особливою формою судового рішення про стягнення з боржника грошових коштів або витребування майна за заявою особи, якій належить право такої вимоги.

У даному випадку судовий захист права особи на стягнення грошових коштів може бути реалізовано у позовному провадженні, лише після звернення до суду із заявою про видачу судового наказу, оскільки відповідно до ч. 6 ст. 119 ЦПК України до позовної заяви, що подається у випадках, визначених частиною третьою статті 118 цього Кодексу, мають бути додані копії ухвали про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу або ухвали про скасування судового наказу.

Тому подання у даному випадку ОКВПТГ «Лубнитеплоенерго» заяви про видачу судового наказу в порядку, передбаченому розділом ІІ ЦПК України, перериває перебіг строку позовної давності.

Вищевикладене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 21 січня 2015 року в справі №6-214цс14.

А згідно ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню за три роки, що передували зверненню позивача до суду із заявою про видачу судового наказу.

Так, у зв»язку із застосуванням строку позовної давності вимоги позивача підлягають задоволенню за період з грудня 2011 року по грудень 2014 року.

Разом із тим, враховуючи що позовні вимоги заявлені по квітень 2014 року , суд діючи в межах заявлених позовних вимог вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» борг за опалення місць загального користування будинку за період з грудня 2011 року по квітень 2014 року в розмірі 523 грн. 18 коп. (788,82 грн. - 265,64 грн.).

Враховуючи вимоги ст. 88 ЦПК України, згідно яких, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» судовий збір в розмірі 161 грн. 57 коп. (523,18 грн. х 243,60 грн. / 788,82 грн.).

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61, 88, 213-215, 218 ЦПК України,

В И Р І Ш И В:

Позов обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за опалення місць загального користування будинку - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» борг за опалення місць загального користування будинку за період з грудня 2011 року по квітень 2014 року в розмірі 523 грн. 18 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Лубнитеплоенерго» судовий збір в розмірі 161 грн. 57 коп.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду Іващенко Ю. А.