Справа №489/4071/15-ц 24.12.2015 24.12.2015 24.12.2015
Справа №489/4071/15-ц
Провадження 22-ц/784/3093/15 Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 5 Доповідач апеляційної інстанції ОСОБА_2
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
24 грудня 2015 року м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:
головуючої - Крамаренко Т.В.,
суддів - Буренкової К.О., Серебряковою Т.В.,
із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,
за участю: представника позивача ОСОБА_3І, представника відповідача - ОСОБА_4, представника відповідача - ОСОБА_5, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою
на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Мегабанк» (надалі (ПАТ «Мегабанк»), ОСОБА_7 про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмету іпотеки, -
в с т а н о в и л а:
У червні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Мегабанк», ОСОБА_7, який в подальшому уточнив про визнання недійсним договору купівлі-продажу предмету іпотеки.
Позивач зазначав, що 13 липня 2007 року між ним та ВАТ «Мегабанк», правонаступник ПАТ «Мегабанк» в забезпечення виконання кредитного договору було укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір належної йому квартири №26 по прт. Жовтневий, 14-а в м. Миколаєві. 13 травня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки. Всупереч вимогам Закону України «Про іпотеку» в редакції 23 лютого 2006 року звернення стягнення на предмет іпотеки було здійснено не за договором про задоволення вимог іпотекодержателя, а відповідно до застереження в іпотечному договорі.
Посилаючись на викладене та на те, що договір купівлі-продажу укладено всупереч його волі та без належних правових підстав, а крім того договір не спрямований на реальне настання правових наслідків, позивач просив суд визнати договір купівлі-продажу квартири №26, розташованої по прт. Жовтневий, 14-а в м. Миколаєві, укладений між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_7 13 травня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за р.№859.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Частиною 1 статті 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що 13 липня 2007 року між ВАТ «Мегабанк» правонаступник ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_6 укладено нотаріально посвідчений іпотечний договір за р.№618, відповідно до умов якого останній передав ОСОБА_9 в іпотеку двокімнатну квартиру №26, розташовану в будинку №14-а по прт. Жовтневому в м. Миколаєві в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором від 13 липня 2007 року та накладено заборону на вказану квартиру за р.№619 (а.с.6-8).

ОСОБА_8 про реєстрацію у державному реєстрі іпотек від 19 липня 2007 року іпотекодержателем є ВАТ «Мегабанк» (а.с.9).

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 23 лютого 2006 року за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобовязанням у повному обсязі або в частині встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобовязання.

Положеннями статті 33 Закону «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки передбачено статтею 38 Закону України «Про іпотеку» в якій зазначено, що якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Протягом тридцятиденного строку з дня отримання такого повідомлення особа, яка має зареєстровані права чи вимоги на предмет іпотеки, вправі письмово повідомити іпотекодержателя про свій намір купити предмет іпотеки. З дня отримання іпотекодержателем цього повідомлення вказана особа набуває переважне право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя. Якщо таких повідомлень надійшло декілька, право на придбання предмета іпотеки у іпотекодержателя належить особі, яка має вищий пріоритет своїх зареєстрованих прав чи вимог.

ОСОБА_8 пункту 5 іпотечного договору передбачено звернення стягнення на предмет іпотеки та наявне Застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

Пунктом 5.2.1 іпотекодержатель має право при зверненні стягнення на предмет іпотеки, зокрема від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому чинним законодавством.

Таким чином, сторони при укладенні іпотечного договору самостійно визначили умови та порядок звернення стягнення в тому числі і шляхом продажу іпотекодержателем предмету іпотеки будь-якій особі покупцеві.

У звязку з невиконанням кредитних зобовязань ОСОБА_6 утворилася заборгованість, яка станом на грудень 2013 року в загальному розмірі становила 21 592,58 дол. США. Така ж сума заборгованості існувала і станом на 13 травня 2014 року (а.с.54, 224).

На адресу боржника ОСОБА_9 неодноразово направлялися вимоги про усунення порушень, які залишилися без задоволення (а.с.49-59).

Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» в редакції від 25 грудня 2008 року, яка діяла на момент укладення спірного договору купівлі-продажу, якщо рішення суду або договір про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідне застереження в іпотечному договорі) передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки будь-якій особі-покупцеві, іпотекодержатель зобов'язаний за 30 днів до укладення договору купівлі-продажу письмово повідомити іпотекодавця та всіх осіб, які мають зареєстровані у встановленому законом порядку права чи вимоги на предмет іпотеки, про свій намір укласти цей договір. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед такими особами за відшкодування завданих збитків.

Отже, підставою для продажу іпотекодержателем предмету іпотеки є не лише договір про задоволення вимог іпотекодержателя а й відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками.

13 травня 2015 року між ПАТ «Мегабанк» та ОСОБА_7 укладено договір купівлі-продажу предмету іпотеки квартири №26 по прт. Жовтневому, 14-а в м. Миколаєві, належну ОСОБА_6, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області за р.№859 (а.с.12-13).

Пунктом 2.2. вказаного договору передбачено, що покупець зобовязаний сплатити суму вартості квартири - 216 564 грн. до 20 травня 2015 року.

Відповідно до платіжного доручення зазначена сума покупцем ОСОБА_7 була перерахована на рахунок ПАТ «Мегабанк» (а.с.103).

У звязку з чим вказані кошти були розподілені в рахунок погашення за кредитним договором, укладеного між ОСОБА_6 та ПАТ «Мегабанк».

ОСОБА_8 з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

З урахуванням встановленого та положень вказаних вище норм суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та правильно відмовив у задоволенні позову.

Крім того, права особи, яка вважає себе власником майна підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215,216 ЦК України. Таким спосіб захисту можливий лише шляхом подання віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність доказів про перерахування грошових коштів, отриманих від продажу предмету іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки спростовуються документами наявними в матеріалах справи.

Інші доводи, апеляційної скарги зводяться до підстав позову та не впливають на висновки суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду, ухваленого відповідно до закону.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 10 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: