Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» на рішення апеляційного суду Сумської області від 8 липня 2015 року,

встановила:

У листопаді 2014 року товариство з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» (далі - ТОВ «Сумитеполенерго») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що останній, користуючись наданими послугами з централізованого опалення та постачання гарячої води, своєчасно не проводить їх оплату, в зв'язку з чим за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2014 року утворилась заборгованість за надані послуги.

Уточнивши розмір суми заборгованості, ТОВ «Сумитеплоенерго» просило стягнути з відповідача 6 065,43 грн, посилалось на те, що

18 липня 2014 року зверталось до суду із заявою про видачу відповідного наказу, який за заявою відповідача був скасований.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 8 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго»

1 498,99 грн заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання за період з 1 серпня 2011 року по 30 червня 2014 року. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Сумитеплоенерго» просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови в задоволенні позову, у цій частині ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із пропуску строку позовної давності в частині заборгованості за період з червня 2010 року по квітень 2011 року, а також прийняв до уваги доводи відповідача про сплату поточних платежів за надані послуги з теплопостачання та гарячого водопостачання.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_3 1 498,99 грн заборгованості за надані послуги з гарячого водопостачання, апеляційний суд посилався на те, що останній зареєстрований та фактично проживав у вказаному періоді в квартирі АДРЕСА_1 та користувався названими послугами, а тому відповідно до ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» зобов'язаний оплачувати ці житлово-комунальні послуги у строки, встановлені законом.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_3 за послуги з централізованого опалення, апеляційний суд посилався на те, що останній не є власником квартири.

Проте повністю з такими висновками погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться, крім квартирної плати, за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Крім того, відповідно до ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреби фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу

Установлено, що ОСОБА_3 зареєстрований та фактично проживав у квартирі АДРЕСА_1.

Власником вказаної квартири є ОСОБА_4, який в даній квартирі не зареєстрований.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2011 року стягнуто з ОСОБА_3 на користь ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з теплопостачання за період з 1 липня 2007 року по 31 травня 2009 року в сумі 2 282,55 грн; заборгованість за надані послуги з гарячого водопостачання за період з 1 червня 2009 року по 31травня 2010 року в сумі 376,53 грн. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в солідарному порядку на користь

ТОВ «Сумитеплоенерго» заборгованість за надані послуги з опалення за період з 1 червня 2009 року по 31травня 2010 року в сумі 872,15 грн.

У липні 2014 року ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 1 червня 2010 року по 30 червня 2014 року.

23 липня 2014 року Зарічний районний суд м. Суми видав відповідний наказ, який ухвалою цього ж суду від 18 серпня 2014 року за заявою ОСОБА_3 був скасований.

Після скасування судового наказу, ТОВ «Сумитеплоенерго» звернулось до ОСОБА_3 з відповідним позовом, який розглядався у даній справі.

Відмовляючи в задоволенні позову, місцевий суд не звернув увагу на ту обставину, що 20 квітня 2011 року ОСОБА_3 звернувся до

ТОВ «Сумитеплоенерго» з заявою про реструктуризацію боргу, стягнутого рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 18 лютого 2011 року.

5 травня 2011 року між ТОВ «Сумитеплоенерго» та

ОСОБА_3 був укладений договір про реструктуризацію заборгованості, стягнутої з нього зазначеним вище рішенням суду.

Умовами договору про реструктуризацію заборгованості сторони досягли істотних умов виконання рішення суду, а саме: перший внесок становить 531,23 грн, залишок суми 3 000 грн сплачується в готівковій формі в указаний строк та у визначеній сумі - з травня 2011 року по квітень 2012 року - щомісячно по 250 грн ( а. с. 118).

За період з травня 2011 року по квітень 2012 року ОСОБА_3 сплатив 3 531,23 грн, тобто виконав умови угоди про реструктуризацію.

А відтак, висновок суду першої інстанції про те, що зазначені сплати є оплатою поточних платежів, є помилковим.

Посилаючись на рішення Антимонопольного комітету України від

27 листопада 2013 року, яким зобов'язано ТОВ «Сумитеплоенерго» привести вартість послуг з централізованого опалення до економічно обґрунтованого рівня та подати на затвердження уповноваженому органу у двомісячний строк з дня одержання рішення, місцевий суд у рішенні не зазначив, із якого часу зазначене рішення набирає чинності та не перевірив можливості застосування перерахунку тарифів до ухвалення такого рішення.

Крім того, посилання рішення суду першої інстанції на пропуск строку позовної давності не ґрунтується на законі, так як видача судового наказу строк позовної давності перериває.

Згідно із п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. ст. 19, 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач житлово-комунальних послуг зобов'язаний укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору. Споживач має право одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 цього Закону обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Згідно із ч. 1 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:

1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо);

2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо);

3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо);

4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

З матеріалів справи вбачається, що предметом даного позову була заборгованість не лише з отримання ОСОБА_3 послуг з отеплопостачання і гарячого водопостачання, а і з надання послуг з централізованого опалення.

Втім, на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України апеляційний суд зазначене вище до уваги не взяв, всупереч встановленим обставинам та вимогам ст. 68 ЖК України, ст. ст. 20, 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відмовив у задоволенні позову в частині стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за послуги з централізованого опалення, фактично звільнивши останнього від сплати за отримані послуги. Крім того, вказаний обов'язок покладено на ОСОБА_3 рішенням Зарічного районного суду м. Суми від

18 лютого 2011 року

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, з'ясування яких має суттєве зайченя для правильного вирішення спору, не дано юридичної оцінки наданим сторонам доказами, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених у справі судових рішень, з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Сумитеплоенерго» задовольнити частково.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 23 квітня 2015 року та рішення апеляційного суду Сумської області від 8 липня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська