Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.,

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу, за апеляційною скаргою ОСОБА_3на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року,-

встановила

18.06.2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3, в якому просить розірвати шлюб, укладений 07.11.1997 року у відділі ЗАГС с. Ботаніка, Кишинів, актовий запис № 842. При цьому позивач посилається на те, що шлюб у сторін перший. На теперішній час сторони спільно не проживають, спільне господарство не ведеться, збереження сімї неможливо та суперечить інтересам сторін.

У судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції позивач вказав, що причиною звернення до суду є те, що він протягом двох років проживає з іншою жінкою, примирення з відповідачем неможливе.

Заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено. Шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_2 (до шлюбу Олейнік) Н.В., зареєстрований 07.11.1997 року у відділі ЗАГС с. Ботаніка, Кишинів, актовий запис № 842 розірвано. Позивачу та відповідачу після розірвання шлюбу залишено прізвище «Зенченко».

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 06.11.2015 року відмовлено в задоволені заяви ОСОБА_3про перегляд заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 09.10.2015 року.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3подала апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

Свої вимоги ОСОБА_3обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при розгляді було помилково встановлено, що відповідач втрете не зявилась в судове засідання, а тому став можливий розгляд справи за відсутності позивача, хоча, зважаючи на докази, наявні в матеріалах справи, неявка відповідача була першою з повідомленням суду про причини неявки, що привело до ненадання можливості відповідачеві висловити свою думку щодо підстав позову. Крім того, апелянт зазначив, що районним судом не вжито заходів щодо примирення подружжя, як того вимагає ст. 111 Сімейного кодексу України та не було враховано наявність у сторін спільної малолітньої дитини, якої розлученням батьків буде нанесена моральна шкода. Також, на думку ОСОБА_3, є таким, що не відповідають дійсності висновки суду щодо шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються протягом двох років, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, оскільки позивач проживає з іншою жінкою, адже ОСОБА_2 з травня 2014 року по травень 2015 року працював за межами України, при цьому протягом цього часу регулярно надсилав зароблені грошівідповідачеві, тобто проживав окремо у звязку з роботою та працював в інтересах сімї. Оскільки позивач щоночі знаходиться вдома, відповідач наголошує, що не має підстав вважати, що у позивача є інша жінка, з якою від підтримує шлюбні стосунки.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом

Згідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами було зареєстровано 07.11.1997 року у відділі ЗАГС с. Ботаніка, Кишинів, актовий запис № 842 (а.с. 11,12).

Під час перебування у шлюбі 24.11.2013 року у сторін народилась дитина ОСОБА_4 (а.с.9,10).

Задовольняючи позов районний суд виходив з того, що шлюб у сторін носить формальний характер, подружні стосунки між ними не підтримуються протягом двох років, спільного господарства сторони на теперішній час не ведуть, проживають окремо, оскільки позивач проживає з іншою жінкою, спорів стосовно поділу спільного майна немає, як і немає спору стосовно проживання та утримання дитини сторін та відповідач протягом трьох місяців не заявила будь-яких заперечень стосовно підстав розірвання шлюбу, заявлених позивачем, а також не спростувала обставин стосовно відсутності спору по утриманню та проживанню дитини сторін, а також стосовно майна, що є спільною власністю сторін.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідає вимогам закону та дійсним обставинам справи.

Посилання апелянта на те, що вона не була присутня в судовому засіданні з поважних причин, що привело до ненадання можливості відповідачеві висловити свою думку щодо підстав позову та на те, що позивач проживав окремо у звязку з роботою та працював в інтересах сімї, висновків суду першої інстанції не спростовують, не впливають на правильність прийнятого судом рішення і, з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, не можуть бути визнані підставою для його скасування, тому підлягають відхиленню.

Також колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта ОСОБА_3 про те, що районним судом не вжито заходів щодо примирення подружжя, як того вимагає ст. 111 Сімейного кодексу України, виходячи з наступного.

Суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства (ст.111 СК України). За змістом статті 111 СК України суд не зобов'язаний призначати строк для примирення подружжя.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1 ст. 111 СК України вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч.5 ст.191 ЦПК України). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей. При визначенні строку на примирення суд заслуховує думку сторін та враховує конкретні обставини справи.

Колегія суддів приймає до уваги те, що відповідач у судове засідання не зявилася та не надала належних та допустимих доказів на підтвердження зазначених посилань в апеляційній скарзі, не скористалась своїм правом на подання клопотання про призначення строку для примирення. Також враховує те, що з часу предявлення позову, тобто з 18.06.2015 року минуло більше пяти місяців, але сторони не досягли примирення, більш того, представник відповідача в судовому засіданні не міг пояснити суду, які заходи для примирення були здійсненні ОСОБА_3

Крім того, та обставина, що позивач має стосунки проживає з іншою жінкою, не дає змоги суду вжити заходів щодо примирення подружжя, оскільки буде суперечити моральним засадам суспільства.

Згідно ч. 1 ст. 60, ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: О.М.Таварткіладзе

ОСОБА_5