АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/6521/15 Доповідач - Макаров Г.О.
Категорія: договірні
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2015 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - Макарова Г.О.,

суддів: Кружиліної О.А., Кіся П.В.,

за участю секретаря - Рязанової С.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліни Володимирівни на рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення № 32 ХГРУ «ПриватБанк» про заборону проводити списання грошових коштів за умовами зарплатного проекту, -

встановила:

04.12.2014 року позивач ОСОБА_2 звернувся у суд з позовом до відповідача ПАТ КБ «ПриватБанк», в особі відділення № 32 ХГРУ «ПриватБанк», в якому просив визнати дії відповідача щодо списання грошових коштів, зарахованих на його ім'я за умовами зарплатного проекту, в рахунок погашення заборгованості такими, що суперечать діючому законодавству України, та в подальшому заборонити проводити списання грошових коштів ОСОБА_2 з будь-якого рахунку, відкритого у вказаній установі банку, зарахованих за умовами зарплатного проекту. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 24.09.2006 р. уклав з відповідачем кредитний договір і отримав 6470 грн. У зв'язку із виниклою заборгованістю, відповідач звернувся до суду про видачу судового наказу, який винесено 11.06.2007р. Згідно з судовим наказом з позивача стягнуто на користь банку заборгованість у сумі 8118,41грн. та судові витрати. Судовий наказ позивачем отримано 10.07.2007р. та виконано 19.07.2007р. у повному обсязі. Між тим, відповідачем з 2013 р. проводилось списання грошових коштів з поточного карткового рахунку позивача, отриманих як заробітна плата, у тому числі 05.11.2014 року та 06.11.2014 року, безпідставно, як вважає позивач, списано суму 260,56грн. та 132,04 грн. відповідно, а всього 392,60 грн. Рішенням суду від 10.07.2014 р. кредитний договір припинений. З посиланням на ст.26 Закону України «Про оплату праці», якою встановлені обмеження розміру відрахувань з заробітної плати, позивач вважає, що банк незаконно проводить списання сум з його рахунку, отриманих як заробітна плата. Доказів наявності заборгованості, яка оспорюється позивачем, відповідач не має.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано дії ПАТ КБ «ПриватБанк», щодо списання грошових коштів, зарахованих за умовами зарплатного проекту на ім'я ОСОБА_2 в рахунок погашення заборгованості такими, що суперечать діючому законодавству України. Заборонено ПАТ КБ «ПриватБанк», проводити списання грошових коштів ОСОБА_2 з будь-якого рахунку, відкритого у вказаній установі банку, зарахованих за умовами зарплатного проекту. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір на користь ОСОБА_2 в розмірі 243 грн. 60 коп.

В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліна Володимирівна просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, оскільки суд не визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, не врахував, що права та обов'язки сторін закріплені в договорах, які і підлягають виконанню, якщо сторони про них домовились. Позивачем не доведено незаконні дії відповідача, відсутність правових підстав для виконання договірного списання. Посилання суду на те, що рішення Московського районного суду м. Харкова від 10.07.2014 року про припинення кредитного договору, набрало законної сили, є помилковим, оскільки рішення суду набрало законної сили після списання вказаних коштів. Крім того, суд першої інстанції розглянув справу за позовом до неналежного відповідача, оскільки відділення № 32 ХГРУ «ПриватБанк», не є юридичною особою.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліни Володимирівни задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 308 Цивільного процесуального кодексу України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч.2 ст.109 Цивільного процесуального Кодексу України, позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Відповідно до ч.7, ч. 14 ст.110 Цивільного процесуального кодексу України, позови, що виникають з діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням. Позивач має право на вибір між кількома судами.

Згідно з п. п. 37, 38 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01.03.2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Із матеріалів справи вбачається, що позивач звернувся з даним позовом до Червонозаводського районного судум.Харкова за місцезнаходженням ПАТ Комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення № 32 Харківського Головного регіонального управління Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», тобто за місцезнаходженням філії юридичної особи.

Відповідно до Положення про Філію «Харківське головне регіональне управління» ПАТ КБ «ПриватБанк», затвердженого рішенням Правління ПАТ КБ «ПриватБанк» , філія є відокремленим структурним підрозділом ПАТ КБ «ПриіватБанк» (п.1.4 Положення).

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб - фізичних осіб - підприємців», відокремлений підрозділ юридичної особи - це філія, інший підрозділ юридичної особи, що знаходиться поза її місцезнаходженням та виробляє продукцію, і виконує роботи або операції, надає послуги від імені юридичної особи, або представництво, що здійснює представництво і захист інтересів юридичної особи.

Відповідно до вищезазначеного Положення Філія здійснює банківські та фінансові послуги (функції), а також іншу діяльність, виходячи з переліку банківських, фінансових послуг та інших видів діяльності, які має право здійснювати Банк відповідно до отриманих ним ліцензій, вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, - відкриття та ведення поточних (кореспондентських) рахунків клієнтів (п. 2.1 Положення)

Філія зобов'язана здійснювати оперативне управління діяльністю відділень, що входять до складу філії (п.п. 3.1.2, 4.1.4 Положення) та зобов'язана дотримуватись чинного законодавства України при здійснені своєї діяльності (п. 4.1.1 Положення).

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 4 Постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», позови, що виникають із діяльності філії або представництва юридичної особи, можуть пред'являтися також за їх місцезнаходженням (частина сьома статті 110 ЦПК), проте відповідачем у справі є банк чи інша фінансова установа як юридична особа. Зазначене правило територіальної підсудності поширюється на позови позичальників (споживачів), а не на позови, що пред'являються банками чи іншими фінансовими установами щодо виконання кредитних зобов'язань, оскільки у цьому випадку діють правила статті 109 ЦПК. А тому доводи апелянта про те, що судом відкрито провадження в справі з порушенням вимог ч. 2 ст. 109 та ч. 7 ст. 110 ЦПК України не заслуговують на увагу.

Відповідачем у справі зазначено Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» в особі відділення № 32 Харківського ГРУ. Таким чином, позивач при зверненні до суду правомірно скористався процесуальним правом вибору суду, передбаченого ч. 7 ст. 110 ЦПК України.

Крім того, відповідач скористався своїм правом та оскаржив ухвалу про відкриття провадження у справі від 08.12.2014 року. Ухвалою судової колегії судової палати Апеляційного суду Харківської області від 18 лютого 2015 року, яка набрала законної сили, ухвала суду першої інстанції залишена без змін (а.с.36-37).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі, про те, що оскаржуване судове рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права.

Статтями 10, 11, 58, 60, 61, 179, 212, 213 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді коли суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до ст. 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно розтлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 598 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Згідно з ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Статтею 26 Закону України «Про оплату праці», встановлені обмеження розміру відрахувань із заробітної плати. Так, частиною 1 цієї статті визначено, що відрахування із заробітної плати можуть провадитися тільки у випадках, передбачених законодавством. При кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти відсотків, а у випадках, передбачених законодавством, - п'ятдесяти відсотків заробітної плати, що належить до виплати працівникам.

Рішення суду першої інстанції обґрунтоване встановленням таких фактів та відповідних їм правовідносин:

24.09.2006 р. між сторонами укладено кредитний договір № HAEHRK11320069, згідно з яким ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 6470грн. (а.с. 5-6).

У зв'язку із виниклою заборгованістю, 11.06.2007 р. Московським районним судом м. Харкова винесено судовий наказ, на підставі якого з ОСОБА_2 стягнуто на користь банку заборгованість за зазначеним кредитним договором в сумі 8118,41грн. та судові витрати, а всього 8158,91 грн. (а.с.7).

19.07.2007 р. позивач у повному обсязі сплатив суму заборгованості, стягнуту на підставі судового наказу, що підтверджується квитанцією № 52 від 19.07.2007 року, копія якої міститься в матеріалах справи (а.с.8).

Відповідачем 05.11.2014 р. списано 260,56 грн. та 06.11.2014 р. списано 132,04 грн., тобто одноособово проведено стягнення з позивача, шляхом списання з картки особистого рахунку.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 р. визнано кредитний договір № HAEHRK11320069, укладений 24 вересня 2006 р. між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «Приватбанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», та ОСОБА_2, припиненим з 19 липня 2007 року.

Ухвалами судової колегії судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області від 20 серпня 2014 року та Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 листопада 2014 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 липня 2014 року, залишено без змін.

Оскільки відповідач не надав до суду доказів, що списані кошти не є заробітною платою, суд вважав цей факт доведеним.

На підставі вищезазначеного, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з боку ОСОБА_2 належним чином виконано зобов'язання за кредитним договором, шляхом виплати заборгованості 19.07.2007 р., а Законом України «Про оплату праці» встановлені обмеження розміру та порядку відрахувань, а тому відповідачем безпідставно проводилися списання грошових коштів, отриманих як заробітна плата.

Такий висновок є обґрунтованим, оскільки суд дійшов його на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, та наявних в ній доказів, яким дана відповідна оцінка. Правильно встановивши юридичну природу виниклих правовідносин, суд застосував закон, який їх регулює.

Доводи викладені в апеляційній скарзі були предметом судової перевірки та не дістали об'єктивного підтвердження.

Наведені у рішенні мотиви визнання цих доводів безпідставними, судова колегія вважає обґрунтованими, такими що відповідають матеріалам справи.

Оскільки судове рішення ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а наведені в скарзі доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення відносно скасування чи зміни оскаржуємого судового рішення і висновків суду першої інстанції не спростовують, в її задоволенні належить відмовити на підставі ст.308 Цивільного процесуального кодексу України.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 305, 307, 308, 313-315, 317, 319, 321, 322, 324, 325 Цивільного процесуального кодексу України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - Шуліка Аліни Володимирівни - відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 20 квітня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді: -