№ 2/243/5342/2015
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року Слов'янський міськрайонний суд Донецької області в складі :

головуючого судді Лаптєва М.В.

при секретарі Мороз К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду міста Слов'янська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків , -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до державного підприємства « Артемвугілля» ( структурний підрозділ «шахта ім.А.І. Гайового) про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків в сумі 40000грн.

Обгурнтовуючи вимоги позивач зазначив , що він тривалий час працював на шахті «ім. А.І.Гайового» державного підприємства «Артемвугілля», робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах під впливом шкідливих факторів виробничого середовища. Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя професійне захворювання: «хронічна радіокулопатія» за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений та виданий йому акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання.

Після проходження ним стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах у 2012 році він був направлений до огляду до МСЄК . Вперше висновком МСЕК від 23.03.2014 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40 % у звязку з професійним захворюванням та інвалідність 3 групи. Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги.

Вважає, що наведені вище обставини свідчать про те, що ушкодження його здоровя повязані з виконанням ним трудових обовязків, спричинили спричиняють і спричинятимуть йому моральні та фізичні страждання, обмежують його можливості вести активний образ життя, що , в частковості, встановлено вищевказаним ним оглядом МСЕК.

Вважає, що несприятливі умови праці на підприємстві призвели до ушкодження його здоровя, унаслідок чого йому спричинені моральні втрати, розмір компенсації яких він визначає у сумі 40 000 грн. У звязку з відмовою відповідача у добровільному порядку відшкодувати моральну шкоду, позивач, посилаючись на положення Конституції,статті 237-1 КЗпП України, просив суд стягнути на його користь вказану суму відшкодування, та на підставі пункту 2 статті 367 ЦПК України допустити негайне виконання повністю або частково рішення суду.

Позивач, який належним чином був сповіщений про час та місце судового розгляду справи, в судове засідання не зявився, подавши суду заяву про розгляд позову у його відсутність.

Представник відповідача, був належним чином повідомленний про час та місце судового розгляду справи, надав до суду заперечення проти безпідставного на його думку завищення позовних вимог, згідно якого позовні вимоги визнав частково не заперечував проти стягнення суми моральної шкоди в розмірі 5 000 грн.

Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя підлягають задоволенню частково з наступних підстав, а позовні вимоги в частині згідно п.2 ст. 367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду про стягнення всієї присудженої судом суми відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я задоволенню не підлягають.

У статті 1 Загальної декларації прав людини проголошено, що всі люди народжуються вільними й є рівними за своєю гідністю та правами. Вони наділені розумом і совістю та повинні діяти один щодо одного в дусі братерства. Кожна людина має всі права і всі свободи, проголошені цією Декларацією, незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного чи соціального походження, майнового, станового або іншого становища

Приписами статті 46 Конституції України (254к/96-ВР) закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та інших випадках, передбачених законом.

У відповідності до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до п.п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» «Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов»язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів.

Наявними в матеріалах справи доказами підтверджено, що ОСОБА_1 тривалий час працював на шахті «ім. А.І.Гайового» державного підприємства «Артемвугілля», робочим підземної шахтної професії з повним робочим днем під землею. Багато років він працював на шкідливих роботах, його праця тривалий час була у шкідливих умовах під впливом шкідливих факторів виробничого середовища.

Під час роботи під землею у шкідливих умовах праці він отримав ушкодження здоровя професійне захворювання: «хронічна радіокулопатія» за яким роботодавцем було проведено розслідування та був складений та виданий йому акт по формі П-4 розслідування хронічного професійного захворювання.

Після проходження ним стаціонарного й амбулаторного лікування та обстеження в медичних установах у 2012 році він був направлений до огляду до МСЄК . Висновком МСЕК від 23.03.2014 року йому була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 40 % у звязку з професійним захворюванням та інвалідність 3 групи. Цим висновком МСЕК йому були визначені потреби у додаткових видах допомоги.

Приписами статті 13 Закону України від 14 жовтня 1992 року № 2694-ХІІ «Про охорону праці» визначено, що роботодавець зобовязаний створити на робочому місці в кожному структурному підрозділі умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

Таким чином, у позивача є всі законні підстави вимагати відшкодування шкоди, завданої здоровю, за нормами вказаного Закону за рахунок відповідача.

Відповідно до вимог статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування моральної шкоди визначається законодавством.

Визначення моральної шкоди міститься у положеннях статті 23 ЦК України, у якій зазначено, що моральна шкода полягає, зокрема: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з противоправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном, або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначені розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди зазначено, „ що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до діючого законодавства моральна шкода може полягати, зокрема:... в моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Надані позивачем докази повною мірою вказують, що ушкодження здоров'я ОСОБА_1 і наявність у нього хронічного професійного захворювання відбулося при виконанні ним трудових обов'язків, що у свою чергу призвело як до фізичних, так і до моральних страждань. Втрата працездатності призвела до обмеження його можливості вести активний спосіб життя, вільно спілкуватися, в повному обсязі виконувати роботу з господарства, бо при її виконанні зазнає постійні фізичні болі в суглобах, постійне лікування , внаслідок чого змушений прикладати додаткові зусилля для організації свого життя.

Відповідно до діючого законодавства, втрата працездатності, що встановлена висновком МСЕК, вже сама по собі свідчить про заподіяння моральної шкоди, оскільки стан здоров'я потерпілого погіршено. Обов'язкове ж призначення МСЕК для встановлення факту заподіяння моральної шкоди передбачається у випадку відсутності вищевказаних доказів.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівникові здійснюється у випадку, якщо порушення його законних прав привели до моральних страждань, втраті нормальних життєвих зв'язків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму рішенні від 08.10.2008 року № 20-рп/2008 також роз'яснив про право застрахованих громадян, що потерпілі на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Крім того, у пункті 4.1 Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року № 1-рн/2004 вказано, що ушкодження здоровя, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обовязків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності спричиняють йому моральні і фізичні страждання

Вирішуючи питання про розмір відшкодування позивачеві моральної шкоди, суд на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, керуючись засадами розумності, виваженості та справедливості враховує глибину фізичних та моральних страждань позивача, ступінь втрати ним професійної працездатності, потребу в проходженні курсів лікування у медичних закладах та, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача, у вигляді одноразового відшкодування в сумі 10 000 грн.

Щодо негайного виконання рішення суду у повному обсязі або частково, як про це просить позивач, то вимоги статті 367 ЦПК України на вказані правовідносини не поширюються. Крім того, посилання позивача на пункт 2 статті 367 ЦПК України не є дорічним, бо зазначене положення передбачає негайне виконання рішення суду у справах про присудження працівникові виплати заробітної плати, але не більше ніж за один місяць.

Згідно з ч.3 ст. 88 ЦПК України „ Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

У звязку з чим, з відповідача Державного підприємства «Артемвугілля», на користь держави необхідно стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,10,60, 209, 212,213,214,215,ЦПК України, ст.ст. 15,16, 23, 1168 Цивільного Кодексу України, ст. ст. 153, 237-1 КЗпП України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного підприємства «Артемвугілля» про відшкодування моральної шкоди завданої ушкодженням здоровя при виконанні трудових обовязків задовольнити частково.

Стягнути з Державного підприємства «Артемвугілля» юридична адреса: 84130, Донецька обл., м. Святогірськ, вул. Куйбишева, 66, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1, який мешкає за адресою: м. Горлівка вул. Ногіна, 16/2 Донецької області на відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, стійкою втратою професійної працездатності суму у розмірі 10 000 ( дванадцять тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти частини вимог - відмовити

Стягнути з Державного підприємства « Артемвугілля» на користь держави на р/р 0075, банк отримувача - ГУ ДКСУ у Донецькій області, отримувач Словянське УК /Словянськ/ 22030001, код ЄДРПОУ (банку)37803368, МФО834016, кодкласифікації доходів бюджету22030001, судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається Апеляційному суду Донецької області через Словянський міськрайонний суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: М.В. Лаптєв