Справа № 392/1005/15-ц
Провадження № 2/392/534/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2015 року м. Мала Виска

Маловисківський районний суд Кіровоградської області в складі: головуючого судді Кратка Д.М., із участю секретаря судового засідання Жельман О.В., Бичанчук В.С., Бичанчука Р.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Мала Виска цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що від шлюбу з відповідачем, який був розірваний у них народилася спільна дитина, дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час вона не працює, оскільки здійснює нагляд за хворою дитиною, якій встановлений діагноз «двухстороння сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступенів» і для дитини необхідно було купувати слухові апарати, на придбання яких вона витратила грошову суму в розмірі 26578,00 грн.. Посилаючись на положення ст. 185 СК України просить суд стягнути з відповідача ? частину вартості слухових апаратів, що становить 13289,00 грн., а також грошову суму витрат повязаних із поїздкою у м. Київ для їх придбання, що становить 400 грн., оскільки всього було витрачено 800 грн..

В судовому засіданні позивач підтримала предявлений нею позов і просила його задовольнити з підстав викладених у ньому. Додатково пояснила, що письмового медичного висновку (рекомендації) про призначення лікарем необхідності придбання їхній спільній з відповідачем дитині слухових апаратів для лікування хвороби «двухстороння сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступенів» у неї не має, оскільки рекомендація щодо їх придбання лікарями надавалася лише в усній формі, а тому вона вважала доцільним їх придбати.

Відповідач позов визнав частково, в частині стягнення з нього грошової суми в розмірі 6250,00 грн., в подальшому у судовому засіданні, що мало місце 15 вересня 2015 року визнав позов в розмірі ? (однієї другої) частини від суми в розмірі 13689,00 грн., яку просить з нього стягнути позивач, в іншій частині проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що позивач двічі зазначає вартість одного і того ж самого слухового апарату, вартість якого складає 12500,00 грн., не надає доказів придбання індивідуального вкладишу, а також батарейок. Кріт того, відповідач зазначає, що можливо було придбати слуховий апарат меншої вартості, зазначає, що дитині встановлена інвалідність і слуховий апарат мав би бути наданий їй безкоштовно, та придбати його без поїздки у м. Київ або поїхавши потягом, а не автомобілем. Відповідач вказує, що на даний час він безробітний і перебуває на обліку у Центрі зайнятості, отримує у звязку із цим мінімальну допомогу по безробіттю, а також сплачує аліменти. Крім того, в судовому засіданні, що мало місце 15 вересня 2015 року відповідач визнав ту обставину, що у їхньої спільної з позивачем дитини є проблеми зі слухом і для забезпечення повноцінного розвитку дитини та її лікування було б доцільним придбання слухових апаратів.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Позивач та відповідач є батьками ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується копією Свідоцтва про народження (а.с. 5).

Згідно Медичного висновку № 8 від 03 квітня 2015 року Маловисківської центральної районної лікарні про дитину інваліда віком до 18 років, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, встановлений діагноз «двухстороння сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступенів» (а.с. 8).

ОСОБА_3 є дитиною-інвалідом, що підтверджується Довідкою № 363 від 10 квітня 2015 року виданою УСЗН Маловисківської РДА в Кіровоградській області, у звязку із чим їй призначена пенсія (а.с. 6).

З копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що на час розгляду справи вона не працює (а.с. 14-16).

Згідно товарного чеку № 08/1 від 08 квітня 2015 року було придбано слуховий апарат в кількості 1 (одна) одиниця, вартістю 13500,00 грн. (тринадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.), індивідуальний вкладиш в кількості 2 (дві) одиниці, загальною вартістю 500,00 (пятсот гривень 00 коп.), батарейки в кількості 6 (шість) одиниць, загальною вартістю 78,00 грн. (сімдесят вісім гривень 00 коп.), а всього на загальну суму 14078,00 грн. (чотирнадцять тисяч сімдесят вісім гривень 00 коп.) (а.с. 7).

Також, згідно товарного чеку № 28/1 від 28 травня 2015 року було придбано слуховий апарат в кількості 1 (одна) одиниця, вартістю 12500,00 грн. (дванадцять тисяч пятсот гривень 00 коп.) (а.с. 72), що підтверджується також і фіскальним чеком № 2075 від 28 травня 2015 року (а.с. 7).

Таким чином, товарний чек № 08/1 від 08 квітня 2015 року та товарний чек № 28/1 від 28 травня 2015 року, а також інструкції з користування, разом із гарантійними талонами підтверджують факт придбання позивачем 2 (двох) слухових апаратів, 2 (двох) індивідуальних вкладишів до слухових апаратів, а також 6 (шести) батарейок до слухових апаратів на загальну суму в розмірі 26578,00 грн. (двадцять шість тисяч пятсот сімдесят вісім гривень 00 коп.).

З фіскальних чеків від 28 травня 2015 року вбачається, що придбавалося 40 (сорок) літрів дизельного палива на загальну суму в розмірі 800,00 грн. (вісімсот гривень 00 коп.).

Згідно виконавчого листа від 04 лютого 2013 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі ? частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 січня 2013 року і до повноліття дитини, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а.с. 41-71).

Згідно ст. 6 СК України, правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до п. 1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року (далі Конвенція), яку було ратифіковано Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Згідно зі ст. 18 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стянення аліментів не була подана, зобовязана брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначаються за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватись або покриватись після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Пленум Верховного Суду України в п. 18 Постанови № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» звернув увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.

Таким чином положення ст. 185 СК України стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Суд вважає, що участь батьків у додаткових витратах на дитину не є правом, а обовязком батька (матері) не залежно від сплати ним (нею) аліментів, і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі у таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що відповідач у справі не працює, перебуває на обліку у Маловисківському районному центрі зайнятості та одержує допомогу по безробіттю, не має у власності нерухомого майна (а.с. 74, 75).

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Саме батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

В ч. 1 ст. 38 Закону України від 21 березня 1991 року N 875-XII «Про основи соціальної захищеності інвалідів в Україні» серед іншого зазначається, що дітям-інвалідам надаються безоплатно або на пільгових умовах вироби медичного призначення (індивідуальні пристрої, протези очей, зубів, щелеп, окуляри, слухові та голосоутворювальні апарати, ендопротези, сечо- та калоприймачі тощо) на підставі індивідуальної програми реабілітації.

Постановою Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1301 «Про затвердження Порядку забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами» (надалі за текстом Постанова Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1301) визначено механізм безоплатного забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними та іншими засобами (далі - технічні засоби) для якнайбільшої компенсації функцій ушкоджених органів, з метою медичної та соціальної реабілітації інваліда або дитини-інваліда з вираженими порушеннями функцій органів та систем.

Так, в п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 130 1 серед іншого зазначається, що до технічних засобів, які отримують безпосередньо інваліди, діти-інваліди або їх законні представники в закладах охорони здоров'я для використання в амбулаторних та побутових умовах, належать слухові апарати

Згідно п. 3 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 1301 забезпечення інвалідів і дітей-інвалідів технічними засобами здійснюється на підставі медичного висновку за рахунок та в межах коштів державного та місцевих бюджетів, передбачених на зазначену мету.

В п.п. 5, 6 Постанови Кабінету Міністрів України від 3 грудня 2009 року N 130 1 серед іншого зазначається, що потребу у забезпеченні технічними засобами (крім зубопротезування) визначають: дітей-інвалідів - лікувально-консультативні комісії лікувально-профілактичних закладів (далі - ЛКК) з підготовкою відповідного висновку. Облік дітей-інвалідів, які мають право на безоплатне забезпечення технічними засобами (далі - облік), ведуть управління охорони здоров'я обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, Міністерство охорони здоров'я Автономної Республіки Крим (далі - територіальні органи охорони здоров'я) за зареєстрованим місцем проживання осіб, тримання під вартою або відбування кримінального покарання. Територіальні органи охорони здоров'я мають право взяти, як виняток, на облік у встановленому МОЗ порядку інваліда і дитину-інваліда не за місцем реєстрації їх проживання.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Під час судового розгляду позивачем не було доведено, що для лікування їхньої спільної з відповідачем дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, лікарями був наданий медичний висновок (рекомендація) про призначення і необхідність придбання для дитини слухових апаратів для лікування хвороби «двухстороння сенсоневральна туговухість ІІ-ІІІ ступенів», що має бути обовязковим при розгляді справ пов»язаних із стягненням фактично понесених додаткових витрат на дитину, зумовлених такою особливою обставиною, як хвороба.

За таких обставин, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, а також враховуючи часткове визнання позову відповідачем в розмірі ? (однієї другої) частини від суми в розмірі 13689,00 грн., що становить 6844,50 грн. і який також погодився із тим, що для повноцінного розвитку дитини необхідні слухові апарати, суд приходить до висновку про задоволення позовної заяви частково.

Ухвалою від 03 липня 2015 року було задоволено клопотання позивача про відстрочення сплати судового збору та відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за її позовною заявою до ухвалення рішення у даній справі, до ухвалення судового рішення у справі позивачем судовий збір сплачений не був (а.с. 22).

На підставі ст. 88 ЦПК України, враховуючи часткове задовлення позовних вимог, а також те, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, з позивача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі розмірі 121 грн. 80 коп., і також підлягає стягненню з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі розмірі 121 грн. 80 коп..

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 3, 4, 10, 11, 57-61, 64, 88, 179, 209, 212 -215, 218, 222, 223, 292, 294 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

ОСОБА_4 Сергіївни про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, грошову суму в розмірі 6844,50 грн. (шість тисяч вісімсот сорок чотири гривень 50 коп).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_1), на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь держави судовий збір в розмірі 121 грн. 80 коп. (сто двадцять одна гривня 80 коп.).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Кіровоградської області через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Повний текст судового рішення виготовлений 15 вересня 2015 року.

Суддя Д.М. Кратко