Номер провадження: 22-ц/785/9364/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Кравець Ю. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Кравця Ю.І.,

суддів: Погорєлової С.О., Цюри Т.В.

з участю секретаря судового засідання - Книгиницького О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одеса цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення грошових коштів. за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року,-

встановила:

Позивач 02.06.2015 року звернулася до суду з позовом до з позовом до ПАТ «ОСОБА_3 Аваль» про визнання кредитного договору недійсним та стягнення грошових коштів, посилаючись на те, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», (перетворено на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 010/2-0-1/07-701, згідно якого банк надав позивачу кредит в сумі 59 200 доларів США, з датою остаточного його повернення до 28 грудня 2022 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитом.

Оскільки позивач вважає кредитний договір недійсним через його невідповідність вимогам Цивільного кодексу України, Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг, Постанови правління Національного банку України № 168 від 10 травня 2007 року «Про затвердження правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту», порушує її права, як споживача фінансових послуг, вона вимушена звернутись з позовом до суду..

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення норм процесуального та не правильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення районного суду та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Свої вимоги ОСОБА_4 обґрунтовує тим, що суд першої інстанції при винесенні рішення помилково дійшов до висновку стосовного того, що спірний кредитний договір та додаток до нього, який є його невідємною частиною, містять всі передбачені чинним законодавством відомості, адже вони не містять передбачених законодавством детального розпису загальної вартості кредиту, графік платежів кредитного договору не відображає сум сплати процентів за користуванням кредитом, вартості всіх супутніх послуг а також інших фінансових зобовязань споживача за кожним платіжним періодом та у кредитному договорі строк його дії не відповідає вимогам ч.1 ст. 215 ЦК України, що, на думку представника позивача, є підставою для визнання договору недійсним у звязку з недодержанням в момент вчинення цього правочину сторонами вимог ч.1 ст. 203 ЦК України.

Сторонни в судове засідання не зявились. Про час та місце розгляду справи в апеляційному суді повідомлялись належним чином, що підтверджується поштовими повідомленнями.

Відповідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін або інших осіб які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи не перешкоджає розглядові справи, а тому справа розглянута за відсутності сторін.

Справа розглянута судом на підставі ч. 2 ст. 197 та ч. 2 т. 305 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Судом встановлено, що 28 грудня 2007 року між ВАТ «ОСОБА_3 Аваль», (перетворено на ПАТ «ОСОБА_3 Аваль») та ОСОБА_5 укладено кредитний договір № 010/2-0-1/07-701, згідно якого банк надав позивачу кредит в сумі 59 200 доларів США, з датою остаточного його повернення до 28 грудня 2022 року, зі сплатою 13% річних за користування кредитом.

Відповідач свої зобовязання за кредитним договором виконав, надав кредитні кошти в іноземній валюті, а позивач отримав те, на що розраховував кошти в іноземній валюті на придбання нерухомого майна.

Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 60 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відмовляючи у задоволенні позову районний суд виходив з того, що твердження позивача щодо невідповідності умов кредитного договору законодавству України є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України.

Посилання позивача, якими він обґрунтовує позовні вимоги, не є підставою звільнення від виконання зобовязань або відповідальності за їх порушення, оскільки позивач сам уклав кредитний договір з відповідачем на підставі вільного волевиявлення, і ставлячи підпис, вважав його справедливим.

Тобто, при підписанні кредитного договору, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, договір та додаток до нього, який є його невідємною частиною містять всі передбачені чинним законодавством відомості, в тому числі щодо інформації про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, а також про строк його дії, дотримано всіх вимог щодо змісту та форми їх укладення, а тому не вбачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства.

Колегія суду погоджується з таким висновком районного суду. Оскільки, суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи та давши належну оцінку зібраним доказам, дійшов до обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову. Вказані висновки суду відповідають зібраним у справі доказам, яким судом дана належна оцінка, правильно визначена юридична природа правовідносин що виникли і закон, який їх регулює.

Жодного нового доказу чи обставини апелянт до апеляційного суду не надав.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Крім того колегія суддів зауважує, що зазначена позиція суду першої інстанції кореспондується з постановою Верховного Суду України від 2 грудня 2015 року при розгляді справи за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсним кредитного договору та договору іпотеки за заявою ОСОБА_6 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 12 травня 2015 року, ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 квітня 2015 року та рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 5 лютого 2015 року.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 24 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Ю.І.Кравець

Судді: С.О.Погорєлова

ОСОБА_7