Справа № 685/454/15-ц
Провадження № 2/685/137/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 липня 2015 року Теофіпольський районний суд Хмельницької області в складі

головуючого судді Самойловича А.П.,

за участі секретаря Самойлюк Н.П.,

представника позивача ОСОБА_1 та

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Теофіполь цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» та ОСОБА_2 про визнання договору № 010453 фінансового лізингу від 04 серпня 2014 року з усіма додатками, застосування наслідків недійсності правочину шляхом стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_2 35000 грн.,

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 04 серпня 2014 р. ОСОБА_2, без згоди позивачки, з якою проживає в шлюбі з 04 жовтня 2003 року, уклав з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» договір фінансового лізингу № 010453, за яким зобовязався сплатити ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» кошти для придбання мінітрактора за ціною базової моделі у 56000 грн., а також всі інші повязані із цим витрати, в т.ч. комісію за організацію (10 %) 5600 грн., комісію за передачу (3 %) 1680 грн., щомісячний платіж 2333,33 грн.

Позивачем заявлена вимога визнати недійсним укладений між відповідачами договір, застосувати наслідки недійсності правочину до вищезазначеного договору, стягнувши з ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_2 35000 грн., які останнім було сплачено за вищезазначеним договором.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що майно, набуте за час шлюбу, є обєктом спільної сумісної власності.

Так як заробітна плата, пенсія, стипендія та інші доходи, одержані одним із подружжя, є обєктом спільної сумісної власності, тому розпорядження нею здійснюється за взаємною згодою. Оскільки позивач не надавала згоди на укладення спірного договору, який виходить за межі дрібного побутового, тому просить визнати його недійсним.

В ході судового розгляду представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених у позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав та пояснив, що в мережі Інтернет знайшов оголошення про продаж трактора за досить дешевою ціною, тому взяв спільні з дружиною сімейні кошти в м. Хмельницький уклав договір з представником лізингової компанії на придбання трактора вартістю 56000 грн.

До укладення договору сплатив 35000 грн., після чого договір був підписаний і йому пообіцяли, що трактор буде наданий впродовж 4-5 днів, однак трактора не було надано до даного часу. Спочатку телефонував представникам позивача в м. Київ, де причину ненадання трактора пояснювали завантаженістю працівників на складі та іншими причинами, потім телефонувати припинив. Про намір придбати трактор, укладення договору лізингу та сплату коштів дружину до відома не ставив, про це вона дізналася пізніше, коли знайшла сам договір.

Відповідач ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», про час та місце розгляду справи повідомлений, в судове засідання представника не направив, причин неявки представника не пояснив, заперечень не надав, справа розглянута за відсутності представника даної компанії.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача ОСОБА_2 та дослідивши матеріали справи, суд дійшов переконання про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Згідно частин 1 та 2 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків, правочини можуть бути одно, дво- чи багатосторонніми (договори).

Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені статтею 203 ЦК України, зокрема, зміст правочину не повинен суперечити нормам законодавства, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом, та має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, та інші.

Частиною 1 статті 215 ЦК України визначено, як підстава недійсності правочину, недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог закону, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 ЦК України. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлений законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (ч. 3 ст. 215 ЦК України).

Статтею 65 Сімейного кодексу України передбачені умови розпорядження майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, відповідно до якої дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є у спільній сумісній власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік мають право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим з подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

04 серпня 2014 р. між відповідачами по справі ТОВ «Лізингова компанія «АвтоФінанс», як лізингодавцем, та ОСОБА_2, як лізингоодержувачем, був укладений Договір № 010453 фінансового лізингу, предметом якого є Мінітрактор Xintai 244c вартістю 56000 грн.

Відповідно до п. 1.3 Договору Лізингодавець бере на себе зобовязання придбати предмет лізингу у власність та передати його в користування лізингоодержувачу на строк та на умовах, передбачених договором.

Предмет лізингу є власністю лізингодавця до моменту переоформлення права власності на нього на лізингоодержувача на умовах договору та передається в користування лізингоодержувачу, набуття у власність (викуп) предмету лізингу відбувається не раніше сплати лізингоодержувачем всіх платежів (п. 1.5, 1.7, 9.1 Договору).

Погашення вартості предмета лізингу відбувається відповідно до Розділу 8 Договору та додатків № 1 і 2 до нього.

Таким чином, спірний договір не є договором про розпорядження майна, тому одержання згоди іншого з подружжя на його укладення, передбаченої ст. 65 СК України, не вимагається, так як у даному правочині гроші виступають як законний платіжний засіб відповідно до ч. 1 ст. 192 ЦК України, а не предметом правочину.

Оскільки в ході судового розгляду було встановлено, що згоди позивача на укладення відповідачами спірного договору фінансового лізингу не потребується, тому позивач, яка не являється стороною або заінтересованою особою правочину, не може заперечувати дійсність цього правочину недотриманням сторонами вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 179, 190, 192, 203, 215 ЦК України, ст.ст. 61, 65 СК України, ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні позову.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Хмельницької області шляхом подання апеляційної скарги через Теофіпольський районний суд Хмельницької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Самойлович А.П.