Справа № 161/2219/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пушкарчук В.П.
Провадження № 22-ц/773/1055/15 Категорія: 44 Доповідач: Мудренко Л. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Мудренко Л. І.,

суддів Осіпука В.В., Матвійчук Л. В.,

при секретарі - Концевич Я. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2, треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Виконавчий комітет Луцької міської ради Волинської області, про визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло.

Позов мотивовано тим, що за невідомих для позивача причин відповідач ОСОБА_2 внесена в свідоцтво про право власності на житлову кватиру в перелік осіб - співвласників житлової квартири АДРЕСА_1, як член її сімї, коли за законом такого права не могла набути і не є членом її сімї. А тому вважає, що право власності відповідача ОСОБА_2 в цій квартирі має бути припинене, а саме свідоцтво про право власності на житлову квартиру визнане частково недійсним.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги в повному обсязі.

В судове засідання особи, які беруть участь у справі не зявились, хоч були повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення судових викликів. Про причини неявки до суду не повідомили. За таких обставин колегія суддів вважає за можливе справу розглянути за відсутності осіб, які беруть участь у справі.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що підстави для визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на житло відсутні.

Висновки суду ґрунтуються на встановлених обставинах справи, підтверджених належними доказами.

Так, судом першої інстанції встановлено, що згідно з Розпорядженням (наказом) від 16.06.1994 року № 78-р Комітетом по майну комунальної власності Луцької міської ради народних депутатів видано свідоцтво на право власності на житло на квартиру АДРЕСА_1, відповідно до якого вказана квартира належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_1 та члену її сімї ОСОБА_2 (а.с. 29-30, 6).

Спірна квартира приватизована в порядку Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 дійсно була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з 15 липня 1992 року по 30 вересня 1994 року, що стверджується довідкою житлово-комунального підприємства № 3 за № 1690 від 16.04.2015 року та довідкою № 850 від 21.05.1994 року житлово-експлуатаційної контори № 1 (а.с. 33, 34).

Відповідно до додатку № 1 до Розпорядження (Наказу) від 16.06.1994 року № 78-р Про приватизацію квартир державного житлового фонду приватизація спірної квартири затверджувалась на двох наймачів, а саме: ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності (а.с. 31-32).

Відповідно до п. 2 ст. 8 Закону України Про приватизацію державного житлового фонду, який є спеціальним законом, що регулює дані відносини, передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку.

Згідно п.п. 18, 19, 20, 21 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15 вересня 1992 року № 56 (діяв на момент виникнення спірних правових відносин) громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сімї на умовах найму квартиру (одноквартирний будинок), звертається в орган приватизації або до створеного ним підприємства по оформленню документів, де одержує бланк заяви (додатки 2, 3) та необхідну консультацію. При оформленні заяви на приватизацію квартири (будинку) громадянин бере на підприємстві, що обслуговує жилий будинок, довідку про склад сімї та займані приміщення (додатки 4, 5). У довідці вказуються члени сімї наймача, які прописані та мешкають разом з ним, а також тимчасово відсутні особи, за якими зберігається право на житло. У довідці вказуються новонароджені, і на них розраховується норма площі, що передається безкоштовно, незалежно від строку їх народження та введення в дію Закону України Закону України Про приватизацію державного житлового фонду.

З довідки № 850 ЖКП № 1 від 21.05.1994 року про склад сімї наймача ізольованої квартири та займані приміщення встановлено, що у спірній квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України Про приватизацію державного житлового фонду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (а.с. 34). На момент отримання даної довідки позивач жодних заперечень щодо її змісту не мала.

На підставі викладеного та письмових доказів, що наявні в матеріалах справи, суд першої інстанції підставно прийшов до висновку, що відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована та входила до складу сімї позивача на момент приватизації вказаної квартири, а тому відсутні підстави для визнання частково недійсним свідоцтва на право власності на житло від 16.06.1994 року.

Суд апеляційної інстанції погоджується з думкою суду першої інстанції, що посилання позивача на те, що відповідач ОСОБА_2 на момент приватизації не була зареєстрована та не проживала в квартирі, що на її думку підтверджується відсутністю відповідного запису в будинковій книзі, спростовуються письмовими доказами наявними в матеріалах справи.

Право власності ОСОБА_2 на квартиру підтверджено свідоцтвом на право власності на квартиру.

Один лише факт невизнання права власності протилежною стороною не може бути підставою для задоволення висунутих вимог, інших належних та допустимих доказів позивач суду не надала.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

За таких обставин суд обґрунтовано дійшов висновку про відмову в задоволенні заявлених позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 07 травня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: