АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 216/8204/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/1412/К/15 ОСОБА_1
Категорія 27 (I) Доповідач Михайлів Л.В.
УХВАЛА

Іменем України

29 липня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Михайлів Л.В.,

суддів Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

при секретарі Петренко К.І.,

за участю: представника позивача - Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк"- ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі, цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" на рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційного банку " ПриватБанк " до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк " ПриватБанк " (далі ПАТ КБ" ПриватБанк ") звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просило стягнути з відповідача на свою корить заборгованість за кредитним договором № KRXRFB01700146 від 10.03.2007 року в розмірі 10 0035,06 грн., а також судовий збір. В обґрунтування позовних вимог ПАТ КБ" ПриватБанк " посилався на те, що між Закритим акціонерним товариством комерційний банк " ПриватБанк " правонаступником якого є ПАТ КБ " ПриватБанк " та відповідачем було укладено кредитний договір № KRXRFB01700146 від 10.03.2007 року, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 999,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном його повернення 10.12.2007 року. Проте, в порушення умов вказаного договору відповідач взяті на себе зобовязання не виконав у звязку з чим за ним накопичилась заборгованість, яка станом на 28.10.2014 року в загальному розмірі складає 12 752,51 грн. При цьому від даної суми віднято 2 717,45 грн., які раніше були стягнуті з відповідача заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13.01.2010 року. Відтак, загальна сума заборгованості, що підлягає до стягнення становить 10035,06 грн., яка складається з:

- 999,00 грн. - заборгованість за кредитом;

-4451,59 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

-269,73 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом;

-6078,14 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором;

а також штрафів відповідно до пункту 5.3 Умов та правил надання банківських послуг:

-500,00 грн. - штраф (фіксована частина).

-454,0567 грн. - штраф (процентна складова).

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, ставить питання про скасування вказаного рішення суду та ухвалення нового, яким просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначив, що судом суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки вона збільшена за згодою сторін до 5 років. Хоча сума заборгованості за вказаним кредитним договором вже стягнута рішенням суду, однак зобовязання за кредитним договором відповідачем не виконані, що не взяв до уваги суд першої інстанції. Крім того, сума заборгованості на той час була нарахована банком за період з 10.03.2007 року по 26.06.2008 рік. Також позивач в апеляційній скарзі наголошує на тому, що після ухвалення вказаного рішення кредитний договір не припинявся та не був розірваним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду відповідає зазначеним вимогам.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив із того, що звернувшись до суду 14.11.2014 року позивачем пропущено строк позовної давності по вимогам про стягнення боргу за кредитним договором від 10.03.2007 року.

Зазначений висновок суду відповідає обставинам справи.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ" ПриватБанк " та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № KRXRFB01700146 від 10.03.2007 року (а.с.6), за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 999,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 5,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 10.12.2007 року.

Заповнюючи 10.03.2007 року заяву позичальника та підписуючи її, позичальник ОСОБА_3 погодився з тим, що ця заява разом з запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) (далі Умови), тарифами банку складатимуть кредитний договір між ним та банком.

Згідно заяви позичальника від 10.03.2007 року ОСОБА_3 зобовязався повернути наданий йому кредит, сплатити відсотки, винагороди, штрафні санкції, які зазначені в заяві позичальника та Умовах строки. Сторони погодили, що погашення заборгованості відбувається в наступному порядку: щомісячно, у період сплати, за який приймається період з «10» по «15» число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 143,35 грн. для погашення заборгованості по кредиту.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_3 свої зобов'язання за кредитним договором своєчасно та належно не виконував, тому банк звернувся до суду з позовом. За результатами розгляду справи, заочним рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 13 січня 2010 року було стягнуто з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором № KRXRFB01700146 від 10.03.2007 року за період з 10.03.2007 року по 26.06.2008 рік в розмірі 2717,45 грн., яка складається з: - 999,00 грн. - заборгованість за кредитом; -1155,35 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; -269,73 грн. - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; - 293,37 пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором та судові витрати в розмірі 171 грн., яке не оскаржено та не скасовано, набрало чинності 09.03.2010 року.

За наявності рішення суду, яке вступило в законну силу від 13.01.2010 року, банк повторно звертається до суду з позовом до ОСОБА_3 та просить суд стягнути з нього заборгованість у сумі 10035,06 грн., станом на 28.10.2014 року, зазначаючи складові заборгованості, у тому числі тіло кредиту -999 грн., на яке нараховані відсотки та пеня, за період починаючи з 2007 року.

При цьому позивачем не враховані розяснення наведені у п.17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Проте позивачем не заявлено відповідних вимог, згідно ст. 625 ЦК України.

Судом апеляційної інстанції, справа розглядається, відповідно до вимог ст. 303 ЦПК України, у межах позовної заяви та апеляційної скарги.

Як пояснив представник позивача, у суді апеляційної інстанції, позовні вимоги по справі охоплюють період, починаючи з 26.06.2008 року.

Згідно наданого позивачем розрахунку та письмових пояснень представника позивача, на час ухвалення рішення 13.01.2010 року, банком за період з 26.06.2008 року по 13.01.2010 рік, нараховані відсотки у сумі 2098,91 грн. та пеня у сумі 1894,44 грн., а всього -3993,35 грн., які не включені до розрахунку заборгованості, згідно змісту позовної заяви банку від 12.10.2012 року (справа № 2-505/10). Отже заборгованість позичальника перед Банком становить 3993,35 грн.

Із матеріалів справи №2-505/10, вбачається, що заборгованість ОСОБА_3 перед Банком у сумі 2717,45 грн. розрахована та стягнута судовим рішенням від 13 січня 2010 року, станом на 26 червня 2008 року.

Заборгованість за період з 27.06.2008р. по 13.01.2010р., час ухвалення рішення суду, виходячи із меж позову, з ОСОБА_4 не стягувалась, і на час розгляду справи, що переглядається, не стягнута.

Нарахування позивачем заборгованості, після ухвалення рішення від 13.01.2010 року по справі №2-505/10, станом на 28.10.2014 року не ґрунтується на законі.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги позивача та вирішуючи питання про стягнення заборгованості, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції, про відмову у задоволені заявленого Банком позову, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції керувався тим, що із зазначеним позовом банк звернувся до суду із пропуском строку позовної давності. Стороною у спорі заявлено вимоги про застосування строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з тим, що подавши позов 14.11.2014 року позивач пропустив строк позовної давності про стягнення заборгованості у сумі 3993,35 грн., розрахованої за період з червня 2008 року по 13.01.2010 рік.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що Умови надання споживчого кредиту, містять п.5.5. про збільшення строку позовної давності до 5 років, а тому позов заявлено у межах установленої кредитним договором позовної давності, та враховує наступне.

Так судом апеляційної інстанції, досліджена у судовому засіданні цивільна справа №2-505/10 Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу, за результатами розгляду якої ухвалене рішення від 13.01.2010 року, що набрало законної сили. Як вбачається із матеріалів зазначеної справи, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які долучені банком до позовної заяви про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за кредитним договором № KRXRFB01700146 від 10.03.2007р., що є предметом розгляду справи, що переглядається / а.с.3-6 справи 2-505/10/, не містять п.5.5, щодо збільшення строку позовної давності до 5 років. Розділ «Відповідальність сторін» Умов, закінчується п.5.3.

Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які містяться у справі, що переглядається не відповідають вищезазначеним Умовам та містять п.5.5, про строк позовної давності у 5 років.

Позивач при розгляді справи а ні в суді першої, а ні в суді апеляційної інстанції не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що при підписанні сторонами кредитного договору № KRXRFB01700146 від 10.03.2007р., діяли саме Умови зі збільшеним, до 5 років, строком позовної давності.

Колегія суддів зазначає, що один і той же договір не може регулюватися Умовами із різним змістом

Судом, при ухвалені рішення від 13.01.2010 року про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості за спірним договором взяті до уваги Умови надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), які не містять положень п.5.5, про збільшення позовної давності.

Зазначене рішення Банком не оскаржено, набрало законної сили.

Представник позивача не спростував в суді апеляційної інстанції того факту, що Умови, якими не передбачено збільшеного строку позовної давності не є складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору № KRXRFB01700146 від 10.03.2007р.

Тому, при розгляді справи, що переглядається, колегія суддів бере до уваги рішення суду, що набрало чинності з приводу стягнення заборгованості з ОСОБА_3 та до спірних правовідносин застосовує загальний строк позовної давності, а не збільшений до пяти років.

Крім того, Умови надання споживчого кредиту, зі збільшеним строком позовної давності до пяти років не підписані позичальником, тоді як ч.1 ст. 259 ЦК Кураїни передбачає, що договір про збільшення строку позовної давності укладається у письмовій формі.

За змістом ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, листах телеграмах, якими обмінялись сторони

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Отже Умови надання споживчого кредиту, в яких установлено збільшену позовну давність, які не містять підпису позичальника не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору та письмовою угодою сторін про збільшення строку позовної давності.

Саме з такого розуміння, зазначених норм матеріального права виходив Верховний Суд України при викладенні в постановах від 11.03.2015р., від 10.06.2015 та від 01.07.2015 р. висновків, щодо застосування в подібних правовідносинах норм матеріального права.

Таким чином, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно застосував строк позовної давності до вимог про стягнення заборгованості з ОСОБА_3 на користь Банку, починаючи з червня 2008 року.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів, які б спростували встановлені обставини справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін, відповідно до ст. 308 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу від 28 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: