АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9059/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3700/15Головуючий у 1-й інстанції Січиокно Т.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого-судді: Чумак О.В.,

суддів: Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.,

при секретарі: Лимар О.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача Апеляційного суду Полтавської області ОСОБА_1, -

в с т а н о в и л а :

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року позов ОСОБА_2 залишено без задоволення.

Не погодившись з зазначеним рішенням місцевого суду його в апеляційному порядку оскаржив позивач. В апеляційній сказі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм процесуального і матеріального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким визнати звільнення незаконним, поновити його на роботі, стягнути заробітню плату за час вимушеного прогулу у сумі 14 695, 25 грн., а також моральну шкоду в розмірі 7 000 грн. Вважає своє звільнення незаконним, оскільки серед інших претендентів на звільнення були працівники, які перебувають у трудових відносинах з підприємством менше за нього, що, на думку апелента, свідчить про упередженість працедавця.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення сторін, вважає, що скарга підлягає відхиленню з підстав, передбачених ст. 308 ЦПК України.

Судом першої інстанції було встановлено, згідно наказу від 11 червня 2005 року № 27-П «По особовому складу», виданий генеральним директором СП «Полтавська нафтогазова компанія» ОСОБА_2 прийнятий пожежним протипожежної служби виробничої бази компанії з випробувальним строком 3 місяці /а.с. 9/.

Наказом від 30 квітня 2015 року № 80 «Про скорочення штату працівників», виданий в.о. генерального директора СП «Полтавська газонафтова компанія», на підставі ч. 3 ст. 64, п. 1 ст. 40 КЗпП України, наказано скоротити посаду пожежний; попередити працівника про вивільнення в порядку ст. 49-2 КЗпП України; головному бухгалтеру забезпечити проведенння усіх відповідних розрахунків необхідних при скорченні штату працівників; відповідальність за виконання наказу покладено на начальника відділу кадрів ОСОБА_4, головного бухгалтера ОСОБА_5, юрисконсульта ОСОБА_6 /а.с. 10/.

30 квітня 2015 року в.о. генерального директора СП «Полтавська газонафтова компанія», відповідно до наказу від 30.04.2015 року № 80 «Про скорочення штату працівників», попередив ОСОБА_2 про його скорочення по закінченню 2 місяців з моменту попередження про звільнення. Також повідомлено про неможливість запропонувати йому іншу роботу на підприємстві, з причин відсутності такої роботи. Попередження містить запис про те, що ОСОБА_2 відмовився його підписати, що засвідчено підписами начальника служби ОСОБА_7, командира віддлення пожежної служби ОСОБА_8 /а.с. 11/.

Наказом від 01 липня 2015 року № 65 П, виданого в.о. генерального директора СП «Полтавська газонафтова компанія», на підставі наказу від 30 квітня 2015 року № 80 звільнено ОСОБА_2 у звязку зі скороченням чисельності та штату працівників СП ПГНК, п.1 ст. 40 КЗпП України. Зобовязано бухгалтерію компанії виплатити вихідну допомогу у розмірі середнього місячного заробітку відповідно до ст. 44 КЗпП України, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку у 7 календарних днів, за робочий період 11.04.2015 01.07.2015 року /а.с. 12/.

Відповідно до службової характеристики, виданої начальником служби пожежної безпеки СП «Полтавська газонафтова компанія», ОСОБА_2під час роботи на посаді пожежного СП «Полтавська газонафтова компанія» зарекомендував себе з позитивної сторони. Функціональні обовязки пожежного виконував без зауважень. Взаємовідносини в колективі добрі. Вміє налагоджувати стосунки з товаришами по роботі, користується повагою та авторитетом. З робітниками інших відділів та служб виробничої бази стосунки робочі, доброзичливий по відношенню до всього обслуговуючого персоналу на виробництві /а.с. 13/.

Ухвалюючи рішення, місцевий суд прийшов до висновку, що порушення трудового законодавства при звільненні ОСОБА_2, в порядку скорочення за п.1 ст. 40 КЗпП, з займаної посади відсутні, а тому позов задоволенню не підлягає.

Колегія суддів в повній мірі погоджується з такими висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Згідно ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи

Відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк може бути розірвано власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з ст. 47 КЗпП Україн, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст.49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

Як вбачається з матеріалів справи, 30 квітня 2015 року ОСОБА_2 було попереджено про його звільнення, відповідно до наказу в. о. генерального директора СП «Полтавська газонафтова компанія» № 80 від 30 квітня 2015 року про скорочення штату працівників.

Наказом № 65-П від 01 липня 2015 року ОСОБА_2 було звільнено з займаної посади пожежного служби пожежної компанії, у звязку з скороченням штату працівників.

Зі змісту вказаного наказу вбачається, що бухгалтерією компанії позивачу було виплачено вихідну допомогу у розмірі середньомісячного заробітку, а також компенсацію за невикористану щорічну відпустку.

З огляду на наведене, колегія суддів, приходить до висновку, що працедавцем було дотримано процедури вивільнення працівника за п.1 ст. 40 КЗпП України, відповідно до вимог законодавства, зокрема, було дотримано двомісячного строку попередження працівника про наступне звільнення, виплачено вихідну допомогу в розмірі його середньомісячного заробітку, згідно з положеннями ст. 44 КЗпП України.

Що стосується доводів апеляційної скарги щодо недоведеності реального скорочення чисельності працівників на підприємстві, то судова колегія, зазначає наступне.

Згідно до статті 43-1 КЗпП розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без попередньої згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається, зокрема, у випадку звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації, та у інших випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до листа від 07.04.2011 р. N 114/06/187-11 «Щодо надання роз'яснення» Міністерство праці та соціальної політики України роз'яснило, що розірвання трудового договору за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України відбувається в разі реорганізації підприємства (злиття, приєднання, поділ, виділення, перетворення), зміни його власника, прийняття власником або уповноваженим ним органом рішення про скорочення чисельності або штату у зв'язку з перепрофілюванням, а також з інших причин, які супроводжуються змінами у складі працівників за посадами, спеціальністю, кваліфікацією, професією.

Відповідно до п. 19 постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 6.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових зборів» при розгляді трудових спорів, пов'язаних зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясовувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації праці, зокрема ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом законодавства, що регулюють вивільнення працівника, зокрема чи є докази того, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу; власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Відповідно до ч. З ст. 64 Господарського кодексу України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Колегією суддів встановлено, що штатний розпис на підприємстві не ведеться, чисельність працівників, а також розмір їх заробітної плати, встановлюється відповідними наказами /а.с. 117-118/.

Як вбачається з наказу СП «Полтавська газонафтова компанія» № 80 від 30 квітня 2015 року, рішення про скорочення чисельності працівників, а саме посади пожежника, було прийняте у звязку з скороченням програми буріння та операційної діяльності підприємства /а.с. 12/.

З наданої представником відповідача довідки про пожежників пожежної служби Спільного підприємства «Полтавська газонафтова компанія» вбачається, що всі пожежники, крім позивача, а також працівника ОСОБА_9, який має більш тривалий безперервний стаж роботи, що відповідно до п.3 ст. 42 КЗпП України є підставою переважного залишення на роботі, мають на утриманні малолітніх дітей, а тому, колегія суддів приходить до висновку, що звільнення, у звязку з скороченням програми буріння та операційної діяльності підприємства, з посади пожежника саме позивача, в даному випадку, враховуючи сімейний саме інших працівників, є обґрунтованим, а тому доводи апеляційної скарги в цій частині на увагу не заслуговують.

Крім того, про факт скорочення посади, яку займав позивач, а не заміщення його іншим працівником, свідчить довідка про зменшення фонду оплати праці, згідно якої станом на 01 грудня 2014 року фонд оплати праці складав 59 331 700 грн., а станом на 01 грудня 2015 року 57 848 900 грн., тобто спостерігається зменшення фонду оплати праці на 1 482 800 грн.

Безпідставними, на думку колегії суддів, є доводи апелянта про те, що суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, не врахував його переважного права на залишення на роботі, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Отже, при вивільненні працівників, у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці в першу чергу підлягає оцінці кваліфікація та продуктивність праці працівників, що підлягають скороченню. І лише за умови рівноцінності кваліфікації та продуктивності праці перевагу на залишення на роботі мають працівники, перелічені у частині другій статті 42 КЗпП України.

Як було встановлено місцевим судом, всі працівники пожежної служби підприємства мають однаковий кваліфікаційний рівень. У звязку з чим при прийнятті рішення про скорочення урахували, що тільки ОСОБА_2 не є сімейним, в розумінні п. 2 ст. 42 КЗпП України, тому з посади пожежного було звільнено саме його.

Ураховуючи ту обставину, що позивачем в порушення вимог ст. ст. 10, 59-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, що він має переважне право серед інших кандидатів на залишення на посаді, колегія суддів вважає зазначені доводи апеляційної скарги недоведеними.

Твердження апелянта, що скорочення працівників пожежної служби призведе до порушення Плану пожежогасіння на установку первинної нафти та газу, затвердженого начальником ГУ МНС України в Полтавскій області від 23.03.2010 року, не беруться колегією суду до уваги, оскільки суд не має права входити в обговорення доцільності заходів скорочення штату працівників, а лише зобов`язаний перевірити дотримання відповідачем вимог закону при вивільненні працівників.

Аналізувавши спірні правовідносини, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення осіб та доводи апеляційної скарги , керуючись положеннями вищенаведеного діючого трудового законодавства України, колегія суддів дійшла висновку, що відповідачем не було порушено процедуру вивільнення ОСОБА_2 з займаної посади, а тому підстави для визнання незаконним звільнення позивача з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України, поновлення позивача на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу - відсутні.

За таких обставин, враховуючи наведене, колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення місцевого суду, вважаючи його законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 15 жовтня 2015 року залишити без мін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_10 (підпис) ОСОБА_11

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1