Справа № 445/749/15 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/5107/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати Апеляційного суду Львівської області з розгляду цивільних справ у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Симець В.І.,

з участю: представника Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» - Ільків С.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства (далі ПАТ) «УкрСиббанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

встановила:

рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року вказаний вище позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ «УкрСиббанк» 20 718,6 доларів США заборгованості по кредиту та відсоткам і 19 458,85 грн. пені за несвоєчасне погашення заборгованості, та 3 654 грн. судових витрат.

Рішення суду оскаржила відповідач, просить його скасувати й ухвалити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України. Так, зокрема, апелянт зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази передачі позивачем коштів, відсутній графік погашення кредиту. Крім того, апелянт зазначає, що суд не врахував, що кредитним договором не передбачено дострокове стягнення кредиту та не з'ясовано чи мав право позивач на видачу кредитних коштів в іноземній валюті.

Апелянт в судове засідання не з'явилася, про зміну свого місця проживання суд не повідомила, повістка їй направлялась за відомою суду адресою та яка була вказана апелянтом. Однак, як вбачається з довідки поштового відділення за цією адресою апелянт відсутня. А відтак, з урахуванням вимог ст. 77 ЦПК України, повістка вважається доставленою апелянту.

Заслухавши суддю-доповідача, учасника процесу на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Встановлено, що між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є позивач (а.с.33-39) та відповідачем ОСОБА_3 01 серпня 2007 року укладено договір про надання споживчого кредиту № 0, відповідно до якого позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 56 000 доларів США зі сплатою 13% відсотків річних за користування кредитними коштами зі строком повернення кредитних коштів не пізніше 01 серпня 2018 року (а.с.5-9).

В той же день, між сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до вищевказаного договору кредиту, яким сторони, зокрема, узгодили графік платежів, визначення сукупної вартості кредиту (а.с.53-55).

Кредитним договором передбачено, зокрема п. 3.1.2 та п. 6.1.2 право позивача на вимогу дострокового погашення кредиту у випадку порушення позичальником умов кредитного договору.

Як вбачається з довідки-розрахунку заборгованості за кредитом станом на 07.04.2015 року, позивач з березня 2012 року перестала належним чином виконувати умови кредитного договору - не вносила в повному обсязі суми платежів, внаслідок чого стала появлятись заборгованість по кредиту (а.с.10-22).

Так, станом на 07.04.2015 року заборгованість по тілу кредиту становить 20 316,56 доларів, в тому числі простроченої - 2 923,31; заборгованість по процентах - 402,04 долара США, 19,449 грн. пеня за прострочення сплати кредиту та 9,85 грн. пеня за прострочення сплати процентів.

18.12.2014 року ПАТ «УкрСиббанк» направляв відповідачу повідомлення щодо порушення боржником умов кредитного договору і вимоги щодо погашення заборгованості за договором кредиту та настання наслідків у випадку невиконання цих вимог (а.с. 40-41).

Однак зазначене повідомлення та вимоги кредитора не були виконанні.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 611 ЦК у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відтак, стягуючи борг за кредитним договором районний суд вірно виходив з того, що відповідач взяті на себе зобов'язання щодо своєчасного погашення кредиту (у встановлені згідно графіку) в сумі та строки, не виконувала, внаслідок чого на час подання позову допустила заборгованість по кредиту, що підтверджується відповідним розрахунком, який відповідачем не спростований.

Визначаючи розмір заборгованості по кредитному договору позивачем враховані всі умови Кредитної угоди, якими були передбачені процентна ставки за користування кредитними коштами та штрафні санкції за неналежне виконання умов договору і протилежного апелянтом не доведено.

Згідно ст. 3 ЦК загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, свобода договору, а відповідно до ст. 11 цього Кодексу - підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитним договором банк зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» коштами є гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент.

Відповідно до ч. 2 ст. 192 та ч. 3 ст. 533 ЦК використання іноземної валюти, в тому числі при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями, допускається у випадках, в порядку та на умовах, встановлених законом.

Законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю, є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю».

Відповідно до ст. 5 цього Декрету операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного Банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральної ліцензії) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до п. 2 ст. 5 Декрету.

Встановлено, що позивач має ліцензію, видану Національним Банком України, та дозвіл на право здійснення банківських операцій, зокрема надавати кредит в іноземній валюті( а.с.29-32).

Посилання апелянта на обов'язкову наявність індивідуальної ліцензії у позивача є безпідставним, оскільки ч. 4 ст. 5 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» встановлює, що індивідуальної ліцензії потребують, в тому числі, операції щодо надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі. Однак на сьогодні такі терміни і суми кредитів в іноземній валюті законодавцем не визначено.

Зазначене підтверджується і листом НБУ від 07.12.2009 р. №13-210/7871-22612 щодо вимог підпункту «в» пункту 4 статті 5 Декрету, який передбачає наявність індивідуальної ліцензії на надання і одержання резидентами кредитів в іноземній валюті, якщо терміни і суми таких кредитів перевищують встановлені законодавством межі.

А відтак доводи відповідача про незаконність надання йому відповідачем кредиту в іноземній валюті із зобов'язанням повернення такого та сплати процентів за користування ним також в іноземній валюті є безпідставним.

Крім того, в справі маються графік погашення кредиту, який підписаний сторонами та докази часткової сплати відповідачем кредиту.

Відтак, наведене спростовує доводи апелянта, наведені в апеляційній скарзі.

За таких обставин постановлене судом першої інстанції рішення є законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно з'ясованих обставин справи, на які сторони посилалися як на підставі своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Доводи апелянта законність рішення не спростовують, а відтак не можуть бути підставою для скасування рішення.

В той же час, колегія суддів, з урахуванням того, що в резолютивній частині рішення суду не зазначено кредитний договір, по якому проведено стягнення та станом на яке число, приходить до висновку про викладення резолютивної частини в новій редакції, що не змінює суті рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 16 червня 2015 року залишити без змін, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції: «Позов Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити. Стягнути з ОСОБА_3 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1; АДРЕСА_1) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок № 0113 в АТ «УкрСиббанк», м Харків, МФО 351005, код 09807750) суму заборгованості по кредитному договору № 0 від 01 серпня 2007 року станом на 07 квітня 2015 року, а саме: 20 316 (двадцять тисяч триста шістнадцять) доларів США 56 центів - тіло кредиту; 402 (чотириста два) долари США 04 центи - заборгованість по процентам за користування кредитом; 19 449 (дев'ятнадцять тисяч чотириста сорок дев'ять) грн. - пені за прострочення сплати тіла кредиту та 9 (дев'ять) грн. 85 коп. - пені за прострочення сплати процентів, а всього - 20 718,6 доларів США та 19 458,85 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк 3 654 грн. сплачених судових витрат».

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.