Справа № 344/4377/15-ц
Провадження № 2/344/2525/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ЗАОЧНЕ

15 липня 2015 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Кріцак Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення банківського вкладу, неустойки за ним, моральної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

до Івано-Франківського міського суду звернулась ОСОБА_1 з позовом до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення банківського вкладу, неустойки за ним, моральної шкоди. В позові вказано, що 22/10/2014 р. між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського вкладу на 7 місяців, за умовами якого відповідач отримав 5750 доларів США. Після завершення строку вкладу відповідач не повернув грошові кошти. Тому позивач просив суд стягнути з відповідача грошові кошти, що становлять банківський влад, неустойку та моральну шкоду.

В рішенні Європейського суду з прав людини по справі Пономарьов проти України (Заява № 3236/03) вказано: ... сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (mutatis mutandis, рішення у справі "ОСОБА_2 проти України" (Aleksandr Shevchenko v. Ukraine), заява № 8371/02, п. 27, рішення від 26 квітня 2007 року, та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) (ухвала), заява N 50966/99, від 14 жовтня 2003 року). Відповідач належним чином повідомлений судом про час і місце розгляду спору за його участі, отже він реалізував своє право на безпосередню участь в судовому засіданні. Також у відповідача було достатньо часу для подання суду доказів та обґрунтування його заперечення і спростування позову.

Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).

Судом встановлено наступні обставини.

22/10/2014 р. сторони уклали договір-заяву № 300131/122172/7-14, відповідно до якого передбачено надання відповідачу від позивача 3450 доларів США до 22/05/2015 р. під 11,10 % річних.

Відповідно до копій платіжних квитанцій за 23/10/2014 р. позивач надала відповідачу 5750 доларів США за депозитним договором № 300131/122172/7-14.

Відповідно до довідки відповідача від 23/02/2015 р. на рахунку №6002 зараховано 5750 доларів США.

26/02/2015 р. позивачка подала відповідачу заяву про повернення їй 5750 доларів США за договором банківського вкладу.

Відповідно до п. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

В п. 1 ст. 628 ЦК України вказано, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до п. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Таким чином договір банківського вкладу підлягає виконанню відповідно до його умов.

Відповідно до п. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Так відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідач не надав суду жодного доказу, заперечення чи розрахунку на позов.

Відповідно до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 № 14 Про судове рішення у цивільній справі враховуючи принцип безпосередності судового розгляду (стаття 159 ЦПК), рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі "Ващенко проти України" (Заява N 26864/03) від 26 червня 2008 року зазначено, що принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже у суду немає повноважень на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Відповідно до п. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

З урахуванням обґрунтування позову на думку суду моральну шкоду позивачу за його переживання і страждання може бути компенсовано грошовими коштами в сумі 1000 гривень.

Сторонами не надано суду доказу введення тимчасової адміністрації у відповідача.

Позивач просив стягнути з відповідача неустойку, передбачено в п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в якій передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Однак відповідальність за порушення грошового зобов'язання встановлено в ст. 625 ЦК України.

Положення ст. 625 ЦК України містить спеціальне положення щодо відповідальності за невиконання грошового зобов`язання по відношенню до п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», що містить загальну норму щодо відповідальності підприємців перед споживачами за не виконання робіт чи послуг.

Тому позивач безпідставно просив суд про застосування до спірних відносин положення п. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів». В свою чергу позивач не просив про застосування в спорі положення ст. 625 ЦК України, не заявив будь-яку вимогу про стягнення вказаних в ст. 625 ЦК України процентів чи інфляційних нарахувань, не надав суду їх розрахунку.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до курсу НБУ на день звернення з даним позовом з вимогою про стягнення 5750 доларів США сплаті підлягає судовий збір в сумі 1331,11 гривень та за проханням про стягнення моральної шкоди в сумі 243.60 гривень.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити частково;

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (09807856) на користь ОСОБА_1 (НОМЕР_1) заборгованість за договором банківського вкладу № 300131/122172/7-14 від 22/10/2014 р. в сумі 5750 доларів США, 1000 гривень моральної шкоди;

стягнути з Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» на користь держави судовий збір в сумі 1574,71 гривень.

в іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його постановив у разі подання заяви протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з дня його проголошення. У разі відсутності сторін, під час проголошення судового рішення подається апеляційна скарга протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили в строк та в порядку передбаченому ст. 223 ЦПК України.

Головуючий суддя С.О. Бородовський