Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2697/15 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

23.12.2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

встановила :

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3, третя особа ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики.

В обґрунтування зазначав, що 01 грудня 2012 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_5 кошти в сумі 5000 доларів США, із зобовязанням їх повернення 01 червня 2013 року, про що складена розписка. 21 грудня 2012 року ОСОБА_3 взяв у борг у ОСОБА_5 кошти в сумі 1206 доларів США та 600 євро, із зобовязанням їх повернення 21 квітня 2013 року, про що складена розписка. Свої обовязки з повернення взятих в борг коштів не виконав.

29 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 укладено договори відступлення права вимоги за договорами позики від 01 грудня 2012 року та від 21 грудня 2012 року, тому він за цими договорами є новим кредитором.

Посилаючись на вказані обставини, просив суд стягнути з відповідача на його користь борг за договорами позики з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ за несвоєчасне виконання зобовязання, 3% річних за користування чужими грошовими коштами та втрат від інфляції, що становить 104841 грн.27 коп.

У звязку із зміною курсу долара позовні вимоги збільшив, просив стягнути борг на час ухвалення рішення суду в сумі 141107 грн.63 коп. та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн.

Рішенням Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3на користь ОСОБА_4 борг в сумі 133 471 грн. 93 коп., в тому числі:

за договором від 01 грудня 2012 року основний борг 78900 грн., відсотки за користування 13491 грн.90 коп., 3 відсотки від простроченої суми 3550 грн.50 коп., всього 95942 грн.40 коп.;

за договором від 21 грудня 2012 року основний борг 30898 грн.68 коп., відсотки за користування 5163 грн.16 коп., 3 відсотки від простроченої суми 1467 грн.69 коп., всього 37529 грн.53 коп. Також суд стягнув з відповідача судовий збір в дохід держави 1334 грн.72 коп. та на користь позивача витрати за надання правової допомоги в сумі 5000 грн.

В частині позовних вимог про стягнення пені, а також втрат від інфляції відмовлено.

Позивачем рішення суду не оскаржено.

В апеляційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Зазначає, що він повернув первісному кредитору ОСОБА_5 грошові кошти в сумі 52916 грн.38 коп. шляхом внесення коштів на її рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», що підтверджується письмовими доказами, які суд не врахував. Вважає безпідставним стягнення процентів, оскільки не передбачено умовами укладеного договору.

Справа розглядалась неодноразово.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Сторона позивача, заперечувала проти доводів апеляційної скарги та надала суду розрахунок заборгованості, якій визначений у сумі 209172грн.58коп. з урахуванням зміни курсу іноземної валюти, просила врахувати при ухваленні судового рішення.

Третя особа у справі ОСОБА_5 до суду апеляційної інстанції не зявилась, надала письмові пояснення де вказувала, що перераховані на її картковий рахунок кошти були отримані в рахунок інших договорів, що були укладені між нею та відповідачем. Просила про розгляд справи без її участі.

Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи (ч.2 ст.305 ЦПК України).

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині задоволених вимог з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального права, з ухваленням нового рішення (п.п.3,4 ст.309 ЦПК України).

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначенні родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей такого ж роду та такої якості (ст.1046 ЦК України). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

На підтвердження укладення договору позики та його умов, відповідно до статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Частиною 1 ст.1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Встановлено, що ОСОБА_3 отримав в борг у ОСОБА_5 згідно з розписками від 01 грудня 2012 року -5000 доларів США терміном до 01 червня 2013 року, від 21 грудня 2012 року - 1206 доларів США та 600 євро терміном до 21 квітня 2013 року.

Відповідно до укладених 29 вересня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_5 договорів про відступлення права вимоги, позивач ОСОБА_6 набув право кредитора за борговими розписками від 01 грудня 2012 року та від 21 грудня 2012 року (а.с.7,8).

Підставою для предявлення позову позивач ОСОБА_4 зазначив

неповернення боргу.

Суд першої інстанції, погодився з доводами сторони позивача щодо недоведеності відповідачем виконання зобовязань з повернення боргу і стягнув зазначені у розписках кошти у повному обсязі з переведенням іноземної валюти у гривневий еквівалент за курсом НБУ на день ухвалення рішення.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ст.60 ЦПК України). Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦПК України).

Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги, чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст.179 ЦПК України).

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_3 зазначав, що на погашення боргу ним було сплачено ОСОБА_5 52916грн.38коп., які він за домовленістю з нею перераховував на її рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк», оскільки вони мешкають в різних населених пунктах. На підтвердження зазначених обставин надав суду оригінали квитанцій, ксерокопії яких знаходяться на а.с.82-85,225-226 т.1, відповідно до яких за період з 21 січня 2013 року по 07 лютого 2014 року на картковий рахунок №670509….78 в «Приватбанк» на імя ОСОБА_5 відповідачем внесено 27564 грн.56 коп., що з урахуванням курсу долара НБУ на час поповнення рахунку становить 3443,44 дол. США.

Крім того, відповідачем надана розписка від 10 квітня 2014 року про отримання ОСОБА_4 в рахунок погашення боргу перед кредитором ОСОБА_5 3050 грн., що на час розрахунку становить 238,09 доларів США за курсом НБУ 12,6. Розписка виконана власноруч ОСОБА_4 (а.с.81 т.1).

Сторона позивача визнала факт отримання перерахованих відповідачем на картковий рахунок ОСОБА_5 коштів та отримання 3050 грн. від ОСОБА_3 в рахунок погашення боргу, проте заперечувала, що ці кошти він перераховував саме на погашення боргу за розписками від 01 грудня та 21 грудня 2012 року, посилаючись на те, що між ними існують і інші правовідносини щодо сплати грошей.

Суд касаційної інстанції, скасовуючи рішення апеляційної інстанції, зазначив що у порушення норм матеріального і процесуального права, судом не досліджені підстави перерахування коштів ОСОБА_3 за цими борговими зобовязаннями та залишені поза увагою вимоги ст.545 ЦК України, відповідно до якої борговий документ, не повернутий боржникові, свідчить про невиконання зобовязання.

Висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обовязковими для суду при новому розгляді справи(ч.4 с.338 ЦПК України).

В судовому засіданні апеляційного суду розяснено сторонам та їх представникам ст.10 ЦПК України щодо надання належних та допустимих доказів на підтвердження тих обставин, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, в звязку з чим в судовому засіданні була оголошена перерва та запрошувалась до наступного судового засідання ОСОБА_5

Первісний кредитор ОСОБА_5 не прибула в судове засідання суду апеляційної інстанції, доказів на спростування твердження ОСОБА_3 ні позивачем, ні ОСОБА_5 суду не надано.

Отже, є встановленим, що ОСОБА_3, починаючи з 21 січня 2013 року на картковий рахунок ОСОБА_5 перерахував 27564грн.56коп. Квитанції не містять відомостей щодо призначення платежу, але звертає на себе увагу той факт, що перерахування коштів почалося після виникнення зобовязань за борговими розписками від 01грудня та 21грудня 2012 року. Надані квитанції, як розрахунковий документ, є належним і допустимим доказом перерахування коштів та отримання їх у погашення боргу, чого не заперечує й сторона позивача.

Наявність інших боргових зобовязань відповідач заперечував. Позивач та Жупа ненко Т.М., не зазначили та не надали докази на підтвердження інших зобовязань, на виконання яких перераховувалися кошти за наданими відповідачем квитанціями.

На підставі наданих доказів колегія суддів дійшла висновку, що відповідач ОСОБА_3 на погашення боргу за розписками від 01 грудня та 21 грудня 2012 року сплатив на картковий рахунок ОСОБА_5 27564 грн.56 коп.. Належних і допустимих доказів сплати ним в погашення боргу в сумі 52916 грн.38 коп. не надано. Проте відповідач не заперечував той факт, що залишок боргу на час звернення до суду дорівнює 8000грн., отже боргові зобовязання ним не були виконані у повному обсязі, що пояснює наявність боргових розписок у позивача, оригінали яких були надані суду(а.с.117-118 т2).

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідачем також надано боргові розписки від 01 грудня та 21 грудня 2012, які свідчать про ті ж самі зобовязання, що виникли між відповідачем та ОСОБА_5 Добросовісно виконуючи свої процесуальні права і обовязки, відповідач пояснив суду, що розписки ними були написані у двох примірниках, один з яких залишився в нього. Розписки( оригінал) долучені до матеріалів справи.

Таким чином, залишок боргу за договором позики від 01 грудня 2012 року становить 1318,47 дол.США /5000(3443,44 +238.09)/, за договором позики від 21 грудня 2012 року - 1206 дол. США та 600 євро.

Відповідно до ст.533 ЦК України позика має бути повернута у гривнях. Якщо у договорі позики визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає поверненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо іншій порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативним актом

На час ухвалення рішення апеляційним судом за офіційним курсом НБУ доллар США становить 23,5 грн., євро 25,5грн..

Відповідно, сума боргу за договором позики від 01 грудня 2012 року становить 30984грн. (1318,47 х 23,5), за договором позики від 21 грудня 2012 року 43641грн./(1206х23,5) + (600 х 25,5)/.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частина 2 ст.625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Період прострочення суми 30984грн. за договором позики від 01 грудня 2012 року з 11.04.2014року по день ухвалення рішення апеляційним судом 23.12.2015року складає 621день, тобто 3% річних становить 1581грн.45коп. (30984грн.х 3 х 621 : 100 : 365).

Період прострочення суми 43641грн. за договором позики від 21 грудня 2012 року з 21 квітня 2013 року по день ухвалення рішення апеляційним судом по 23.12. 2015 року складає 975 днів, 3% річних становить 3497 грн. 25 коп. (43641грн. х 3 х 975 : 100 : 365).

Всього заборгованість за договорами позики становить 79703грн.70 коп.

В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вирішуючи питання про стягнення процентів від суми позики в порядку ч.1ст.1048 ЦК України, суд вийшов за межи позовних вимог, оскільки такі вимоги не були заявлені, що підтверджується змістом позовної заяви, заявою про збільшення позовних вимог та наданими позивачем розрахунками(а.с.1-4,9-11,69-70, 208-216 т.1).

Таким чином суд безпідставно стягнув з відповідача на користь позивача за договором від 01 грудня 2012 року відсотки за користування позикою в сумі 13491 грн.90 коп., за договором від 21 грудня 2012 року відсотки за користування позикою в сумі 5163 грн.16 коп.

Якщо судом постановлено рішення з питань, щодо яких вимоги не заявлялися, суд апеляційної інстанції скасовує рішення в цій частині через їх відсутність.

В іншій частині рішення суду не оскаржено і не переглядається судом апеляційної інстанції.

Згідно з ч. 1 і ч.5 ст.88 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, зокрема, в дохід держави судовий збір в сумі 797 грн.01, на користь ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн.

Керуючись ст.303, п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Скасувати рішення Вільшанського районного суду Кіровоградської області від 16 січня 2015 року в частині задоволення позову та судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договорами позики:

від 01 грудня 2012 року в сумі 32565грн.45коп., яка складається з боргу за позикою в сумі 30984грн. та трьох відсотків річних в сумі 1581грн.45коп.

від 21 грудня 2012 року в сумі 47138грн.25коп., яка складається з боргу за позикою 43641грн. та трьох відсотків річних в сумі 3497грн.25коп., всього заборгованість в сумі 79 703грн.70 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір в сумі 797 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати за надання правової допомоги в сумі 3000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: