Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/778/6858/15 Головуючий у 1-й інстанції: Зарютін П.В.
Є.У.№ 336/8952/14-ц Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого Савченко О.В.,

суддів Маловічко С.В.,

ОСОБА_1,

секретар Остащенко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, Пята Запорізька державна нотаріальна контора, ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування за законом,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із вищевказаним позовом, який в ході розгляду справи доповнювала і уточнювала. Зазначала, що 09 липня 2013 року помер її чоловік ОСОБА_7, після смерті якого залишилася спадщина, до складу якої входять 61/75 часток квартири АДРЕСА_1, 1/3 частка квартири АДРЕСА_2 і ? частка автомобіля «Chevrolet Aveo», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, який було придбано подружжям під час перебування в зареєстрованому шлюбі. Спадкоємцями першої черги крім неї являються батьки спадкодавця ОСОБА_3 і ОСОБА_8 Посилаючись на те, що між спадкоємцями виник спір з приводу розподілу спадкового майна, просила суд, остаточно уточнивши позовні вимоги, визнати за нею право власності на 2/3 частки автомобіля Chevrolet Aveo, 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, визнати за нею право власності на 1/9 частку квартири № 256 в житловому будинку № 28 по пр. Моторобудівників в ОСОБА_9, визнати за нею право власності на 61/225 частку квартири АДРЕСА_3 в ОСОБА_9.

23 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_8 помер, ухвалою Шевченківського районного суду ОСОБА_9 від 19 жовтня 2015 року до участі у справі залучений його правонаступник ОСОБА_4

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 право власності на 1/9 частку квартири АДРЕСА_4. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 2/3 частки автомобіля марки «Chevrolet» моделі «Aveo SF69Y», 2007 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, із яких: 1/6 частка в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7, а ? частка в порядку частки співвласника. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Апеляційне провадження відкрито за апеляційною скаргою ОСОБА_2, яка не згодна з рішенням суду в частині відмови у позові про визнання права на спадщину на 61/225 часток квартири АДРЕСА_5. Вважає, що суд першої інстанції допустився порушень норм матеріального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов у повному обсязі.

В частині задоволення позовних рішення суду першої інстанції сторонами не оскаржене, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» апеляційним судом не перевіряється.

В засідання апеляційного суду належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи відповідачі і їх представник не зявилися, причини неявки суду не повідомили. Колегія суддів визнала причини їх неявки неповажними і такими, що не перешкоджають розгляду справи по суті.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача і її представника, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

На підставі п.п.2,3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, або змінити рішення. Відповідно ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Згідно ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Відмовляючи ОСОБА_2 у позові про поділ 61/75 часток квартири, суд першої інстанції виходив із того, що у спадкодавця ОСОБА_7 не виникло права власності на 61/75 часток квартири за договором дарування, оскільки ним не проведена державна реєстрація права власності відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», у зв'язку з чим він не може вважатись власником квартири.

Однак з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом встановлено, що 25 травня 2007 року було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, згідно якому ОСОБА_3 подарувала ОСОБА_7 61/75 часток квартири АДРЕСА_6 (том1: а.с.10).

ОСОБА_7 як власник 61/75 часток вказаної квартири 8 травня 2009 року уклав з ВАТ «Запоріжгаз» договір про надання населенню послуг з газопостачання, 18 квітня 2012 року з КП «ВРЕЖО №10» договір про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, 18 квітня 2012 року з ВАТ «Запоріжжяобленерго» договір про користування електричною енергією. Із зазначеного періоду ОСОБА_7 ніс витрати на утримання нерухомого майна, здійснював оплату за комунальні послуги (том1: а.с.117-122, 125,127,129).

9 липня 2013 року ОСОБА_7 помер (том1:а.с.78).

Спадкоємцями 1 черги, які прийняли спадщину, являються дружина померлого позивач ОСОБА_2 і батьки померлого ОСОБА_3 і ОСОБА_8, який помер 23 лютого 2015 року (том 1: а.с. 77-112, 196).

Відповідно до статті 177 ЦК України об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага.

При цьому відповідно до частини першої статті 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи , яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (статті 1218 ЦК України).

Отже, на відміну від об'єктів цивільних прав (речей, майна, майнових прав тощо), об'єктами спадщини є права та обов'язки, в тому числі об'єкти цивільних прав, які належали особі на час смерті, право власності або права за договором, якщо ці права не пов'язані з особою спадкодавця.

Згідно із ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення або оспорювання.

Загальні норми, які визначають момент набуття права власності на нерухоме майно (ст. ст. 182, 334 ЦК України у редакції станом на 17 лютого 2009 року), пов'язують виникнення цього права із днем державної реєстрації договору про відчуження нерухомого майна.

Дарунок як об'єкт цивільних прав має певну специфіку у цивільному обороті.

Згідно положень ст. 718 ЦК України, дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

За змістом ч. 2 ст. 719 ЦК Україно договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 722 ЦК України, право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Прийняття обдаровуваним документів, які посвідчують право власності на річ, інших документів, які посвідчують належність дарувальникові предмета договору, або символів речі (ключів, макетів тощо) є прийняттям дарунка.

Зміст наведених норм свідчить про те, що право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття незалежно від того, що є предметом договору дарування рухома чи нерухома річ, а відсутність державної реєстрації права власності на дарунок з огляду на ст. ст. 182, 334 ЦК України лише обмежує повноваження обдаровуваного на розпорядження (відчуження) прийнятим дарунком.

Зі змісту наведених норм права не вбачається, що виникнення права власності на дарунок пов'язується із вчиненням обдарованим будь-яких дій, в т. ч. проведення реєстрації права власності.

Обумовивши момент виникнення права власності обдаровуваного на подаровану нерухомість із дня державної реєстрації права власності на нерухоме майно, суд першої інстанції не застосував до спірних правовідносин норми ст. 722 ЦК України, обставин, передбачених нею факт прийняття дарунка обдаровуваним, не дослідив.

Разом з тим, фактичні обставини справи укладання ОСОБА_7 договорів про надання комунальних послуг, оплата цих послуг, тощо свідчать про прийняття обдаровуваним дарунку.

При вирішення спору суд першої інстанції на вказані норми права уваги не звернув, не врахував того, що договір дарування є укладеним із моменту його нотаріального посвідчення, і державної реєстрації не потребує, дійшов помилково висновку, що спадкодавець ОСОБА_7 не набув права власності на подаровані 61/75 частин квартири.

Виходячи із преамбули ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 1 липня 2004 року № 1952-IV цей Закон спрямований на забезпечення визнання та захисту державою речових та інших прав, а державна реєстрація прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Держава гарантує достовірність зареєстрованих прав на нерухоме майно та їх обтяжень (ч. 2 ст. 3 Закону).

З огляду на наведене, предмет регулювання і цілі вказаного Закону відсутні підстави вважати, що непроведення ОСОБА_7 реєстрації права власності на подаровану частину квартиру позбавляє його спадкоємців права ставити питання про визнання права спадщини на майно, набуте за договором дарування, який не оспорений і не визнаний судом недійсним.

За таких обставин в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції на підставі ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову і визнання за ОСОБА_2 як за спадкоємцем першої черги після померлого 09.07.2013 р. чоловіка ОСОБА_7 права власності на 1/3 частку спадкового майна, яке складається із 61/75 часток спірної квартири.

В іншій частині рішення суду не оскаржувалося і судом апеляційної інстанції не переглядалося.

Керуючись ст. ст.307,309,313,317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року по цій справі в частині відмови у позові скасувати.

Позов ОСОБА_2 задовольнити. Визнати за ОСОБА_2 право на спадщину після померлого 09 липня 2013 року ОСОБА_7 на 61/225 частку квартири АДРЕСА_7, які належали спадкодавцю на підставі договору дарування від 25 травня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_5, зареєстрованого в реєстрі за №685.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: