МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1 __________________________________________________________________________
Номер провадження № 2/521/5294/15
17 листопада 2015 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
судді Маркарової С.В.,
за участю секретаря судового засідання Ідкіної Ж.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки,-
13.08.2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулось із позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність ПАТ «Дельта Банк» квартири № 63 в м. Одесі по вулиці Кропивницького, 18/22.
Так, в якості забезпечення зобовязання по кредитному договору, між ОСОБА_2 та АКІБ «УкрСиббанк» 27.11.2007 року був укладений іпотечний договір реєстровий №4385, за умовами якого ОСОБА_2 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_1.
08.12.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитним та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, внаслідок чого до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Представник позивача в судове засідання не з'явився, подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, не заперечував проти ухвалення заочного рішення та просив розглянути справу за відсутності представника банку.
Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилась, повідомлялась про розгляд справи належним чином, про причину неявки суд не сповістила.
Дослідивши матеріали справи та наявні докази, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав.
В якості забезпечення виконання зобов'язань за договором про надання кредиту №1966-Н від 21.09.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим №4385.
08.11.2011 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладений договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним договором, АКІБ «УкрСиббанк» відступив ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінює АКІБ «УкрСиббанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях.
Так, до ПАТ «Дельта Банк» перейшли права вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами.
Відповідно до п.1.1. договору іпотеки ОСОБА_2 передала в іпотеку АКІБ «УкрСиббанк» нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа якої складає 48 кв. м., житлова 29,1 кв.м.
Предмет іпотеки належить на праві власності іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 27.11.2007 року.
Згідно з розділом 4 іпотечного договору АКІБ «УкрСиббанк» має право звернути стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до розділу 5 іпотечного договору ( застереження про задоволення вимог Іпотекодержателя ) передача Іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання на підставі окремого договору про задоволення вимог Іпотекоржателя у порядку, встановленому Законом України «Про іпотеку».
Заборгованість складається з :
-простроченого основного боргу по кредиту 2 087 343, 82 (два мільйони вісімдесят сім тисяч триста сорок три гривні, вісімдесят дві копійки) грн.;
-прострочених процентів за користування кредитом 1 199 756, 50 (один мільйон сто девяносто девять тисяч сімсот пятдесят шість гривень, пятдесят копійок) грн.;
- пені за прострочений основний борг по кредиту 163 001, 69 (сто шість десять три тисячі і одна гривня та шістдесят девять копійок) грн.;
-3% річних за несвоєчасно погашення основного боргу по кредиту 5 991, 85 (пять тисяч девятсот девяносто одна гривня, вісімдесят пять копійок) грн.;
-3% річних за несвоєчасно погашення відсотків по кредиту 7 561, 84 (сім тисяч пятсот шістдесят одна гривня, вісімдесят чотири копійок) гривень.
22.07.2015 року банк повідомив відповідача про наявність заборгованості та необхідність виконання умов кредитного договору.
Письмові вимоги ПАТ «Дельта Банк» виконані відповідачем не були.
У зв'язку із невиконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору та наявністю заборгованості, позивач звернувся до суду, обравши способом захисту своїх порушених прав, звернення стягнення на предмет іпотеки, а саме нерухоме майно квартиру за адресою: АДРЕСА_2, загальна площа якого складає 48 кв. м., житлова 29,1 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_2, шляхом визнання права власності на зазначене майно за ПАТ «Дельта Банк», а також визнання за ним права власності на вищевказане нерухоме майно.
Відповідно до ст. 536 ЦПК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.
Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частин позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.
Згідно п.1.3. договору про надання споживчого кредиту, за використання кредитних коштів у межах установленого строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 11, 7 % річних. По закінченню 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту та кожного наступного місяця кредитування, процентна ставка підлягає перегляду відповідно до п. 10.2. наданого договору.
Позичальник згідно із п. 1.3.4. договору про надання споживчого кредиту, в день видачі кредиту сплачує банку комісію за безготівкове зарахування коштів на поточних рахунок у розмірі 1,5 процентів від суми фактично отриманих кредитних коштів за договором.
Сторони згідно з п. 1.6. договору про надання споживчого кредиту погодили наступну черговість погашення заборгованості позичальника за цим договором 1) заборгованість за простроченими процентами ( якщо буде мати місце прострочення); 2) строкова заборгованість за нарахованими до сплати процентами за кредитом; 3) просторочена заборгованість за сумою основного боргу ( якщо буде мати місце прострочення); 4) строкова сума основного боргу; 5) сплата пені та штрафних санкцій за договором.
Відповідно до п. 8.1. договору про надання споживчого кредиту, на прострочену суму основного боргу банк нараховує підвищені проценти, в розмірі діючої процентної ставки на момент виникнення та такої простроченої суми основного боргу збільшеної на 13, 5 %., на суму прострочених процентів банк може нараховувати пеню, починаючи з 32 календарного дня, якщо рахувати з дати виникнення прострочених процентів.
Також згідно із договором про надання споживчого кредиту позичальник повинен сплати пеню за цим договором за першою вимогою банку.
За ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст. 575 ЦК України, іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.
За ч. 1 ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).
Згідно з ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною 2 ст. 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно із ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотеко-держателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому ст. 37 Закону України «Про іпотеку».
Відповідно до ч. 1 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобовязань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.
Відповідно до п. 39 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30.03.2012 року зазначено, що з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку», іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобовязання.
Пленум Вищого Спеціалізовано Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в зазначеній Постанові №5 від 30.03.2012 року зауважив, що у звязку з наведеним, суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому, в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК України має право вимагати застосування його судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 590, ст. 578 ЦК України звернення стягнення на предмет застави/іпотеки здійснюється лише за рішенням суду, якщо для укладення такого договору щодо майна фізичної особи вимагалось отримання згоди чи дозволу іншої особи чи органу.
За розділом 4 іпотечного договору звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється: за рішенням суду; у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса; згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
У звязку із вищевикладеним, та враховуючи те, що позивачем належним чином виконано всі вимоги, передбачені законом, заборгованість за кредитним договором залишається не сплаченою, суд вважає, що вимоги позивача про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за іпотекодержателем підлягають є обґрунтованими.
Відповідно до змісту Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом його дії не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв.м. для квартири та 250 кв.м. для житлового будинку.
За своїм змістом вказаний Закон є процесуальним, оскільки встановлює порядок вирішення спорів щодо примусового звернення стягнення на предмети застави та іпотеки, а саме: визначає, що за певних умов та протягом певного проміжку часу таке стягнення не проводиться.
Оскільки вказаним Законом не призупиняється дія будь-яких нормативних актів в сфері регулювання кредитних правовідносин, зокрема тих, що визначають правові підстави для звернення у судовому порядку стягнення на відповідні предмети забезпечення, його чинність на час вирішення спору сама по собі не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Разом із цим, судом встановлена сукупність обставин, які є підставою для задоволення вимог ПАТ «Дельта Банк» саме шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому, задовольняючи позов, суд вважає необхідним вирішити питання про зупинення стягнення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що відповідає вимогам ст. 217 ЦПК України, яка надає суду право визначити порядок виконання рішення, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання.
Згідно із ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави відповідно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212- 215, 224-226, 293 ЦПК України, суд, -
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1., ІПН НОМЕР_1) на користь держави судовий збір у розмірі 3654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) гривні.
Відстрочити виконання рішення на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України», крім виконання в частині стягнення судових витрат.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Одеської області через Малиновський районний суд м. Одеси шляхом подачі протягом 10-ти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Рішення може бути переглянуто Малиновським районним судом м. Одеси за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя С.В. Маркарова