АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Категорія: сімейні Доповідач - ШвецоваЛ.А
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі :

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Міненкової Н.О.

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : управління у справах дітей департаменту праці та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без отримання згоди та без супроводу батька до досягнення 16-річного віку,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2011 року ОСОБА_4 звернулася до суду з вказаним позовом в якому просила суд визнати, що ОСОБА_3,, як батько неповнолітньої дитини ОСОБА_5 не належним чином користується своїми батьківськими правами та здійснює своє права недобросовісно, з проявами певної бездіяльності, у спосіб, що шкодить інтересам дитини, а його відмови на тимчасові виїзди за межі України неповнолітньої доньки у супроводі матері ОСОБА_4 безпідставними та просила дозволити ОСОБА_4 здійснювати та супроводжувати тимчасові виїзди за межі України своєї неповнолітньої доньки, громадянки України ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення нею 16- річного віку без згоди та супроводу батька ОСОБА_3.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те. що перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах від яких у них народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, але ще до народження дитина вона припинила шлюбні відносини з відповідачем.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_3 належним чином не виконував своїх батьківських обов'язків, вона була вимушена звернутися до суду з позовом о призначенні аліментів на утримання неповнолітньої дитини, але відповідач не погодившись з винесеним рішенням оскаржив його до апеляційного суду.

Крім того, ОСОБА_4 у своєму позові зазначала, що дитина росте не в повній мірі здоровою, часто та довго хворіє, тому лікарі наполегливо рекомендують вивозити її за місто на весь літній період, але відповідач неодноразово зазначав, що не має матеріальної можливості та достатньо вільного часу, щоб оздоровити доньку за містом, при цьому він також неодноразово обіцяв надати можливість оздоровити дитину в селі, де мешкають її батьки, проте вказаної обіцянки не виконує.

Посилаючись на те, що її батьки та інші близькі родичі проживають у Російській Федерації, вона позбавлена можливості відвідувати їх, у зв'язку з тим, що ОСОБА_3 не дає згоди на виїзд доньки за межі України.

ОСОБА_3 вказаний позов не визнав та звернувся до суду з письмовими запереченнями, в яких, з посиланням на безпідставність га необґрунтованість позовних вимог, просив відмовити в їх задоволенні.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року в задоволенні позовних вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа : управління у справах дітей департаменту прані та соціальної політики виконавчого комітету Харківської міської ради про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі України без отримання згоди та без супроводу батька до досягнення 16-річного віку - відмовлено.

На погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_4 подала на нього апеляційну скаргу, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача. пояснення осіб, що з'явилися, відповідно до ст. 303 ЦПК України перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково, а рішення суду зміні з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, районний суд виходив з того, що позивачем в судове засідання не було надано належних та допустимих доказів в обгрунтування того, що відповідач не дає добровільної згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон.

Судовим розглядом встановлено і підтверджується наявними у справі доказами, що позивач перебувала з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах від яких у них народилася донька ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1, але ще до народження дитина вона припинила шлюбні відносини з відповідачем.

Відповідно до свідоцтва про народження, виданого 23.1.22009 року ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 року та батьками записані: мати - ОСОБА_4 та батьком - ОСОБА_3. Дитина мешкає разом з матір"ю за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі рішення Виконавчого комітет Дзержинської районної в м. Харкові ради від 02.03.2010 року визначено порядок спілкування батька з малолітньою дитиною.

11 травня 2011 року відповідачем по справі була нотаріально посвідчена заява про згоду ОСОБА_3 на тимчасову поїздку його доньки ОСОБА_5 в період з 01.06.2011 до 15 липня 2011 року до Росії

При таких обставинах судова колегія вважає, що районний суд правильно дійшов до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини.

Проте з висновками суду першої інстанції щодо відмови у задоволенні позову, колегія суддів погодитись не може, оскільки вони не відповідають обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального закону, що згідно з положеннями п.гі. З і 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його зміни.

Відповідно до ст. 313 ІДК України, фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків ( усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Як вбачається з вищезазначеної норми на кожен виїзд за межі України повинен надаватися дозвіл батьків.

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач не заперечував право позивача на виїзд за межі країни з малолітньою донькою, однак вказав, що він як батько також має можливість приймати участь в оздоровленні дитини і тому вважає, що термін, на який суд надасть дозвіл на тимчасовий виїзд позивача та малолітньої дитини повинен бути мінімальний, оскільки дитина часто хворіє і потребує медичної допомоги.

Згідно з ч. 1 ст. З Конвенції про права дитини та частин 7 та 8 ст. 7 СК, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен керуватися в першу чергу максимальним забезпеченням їх інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 8 Закону України „ Про охорону дитинства' кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального культурного, духовного соціального розвитку.

Ст. 150 СК України передбачено, що батькі зобов'язані турбуватися про здоров"є дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам.

Судова колегія приходить до висновку, іцо виходячи з інтересів дитини, якій потрібне оздоровлення у сільській місцевості, спілкування з родичами, які мешкають у Російській Федерації, можливо надати дозвіл на виїзд малолітньої дитини ОСОБА_5 2006 року народження у супроводі її матері ОСОБА_4 без згоди батька протягом 3-х місяців. Відповідно до ст. 4 Закону України „ Про порядок виїзду з України і в"їзду в Україну", вказаний виїзд без згоди одного з батьків можливий лише на підставі рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304. п. З ч. 1 ст. 307, п.п.З і 4 ст. 309. ст.ст. 313, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 24 червня 2011 року змінити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

Надати ОСОБА_4 дозвіл продовж трьох місяців з моменту набрання чинності цим рішенням суду в її особистому супроводі, без згоди батька, здійснити тимчасовий виїзд зі своєю неповнолітньою донькою ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 за межі України до Російської Федерації.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення, та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Г оловуючий - Судді: