У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» про захист прав споживачів за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив розірвати договір від 20 лютого 2015 року, укладений між ним та товариством з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» (далі - ТОВ «ЛК «АвтоФінанс») та стягнути на його користь з відповідача кошти в сумі 23 100 грн.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 20 лютого 2015 рокуміж ним та ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» був укладений договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль «ЗАЗ Vida» вартістю 8 400 доларів США. Вказував, що він, на виконання умов договору, сплатив на рахунок ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» 23 100 грн. Однак, згодом він дізнався, що вартість зазначеного автомобіля становить 9 750 доларів США, що, на його думку, є істотною зміною умов договору, а тому просив суд розірвати вказаний вище договір та стягнути з відповідача сплачені ним кошти.

Рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, позов ОСОБА_1 задоволено.

Розірвано договір фінансового лізингу від 20 лютого 2015 року, укладений між ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» та ОСОБА_1

Стягнуто з ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 23 100 грн попередньої оплати товару.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «ЛК «АвтоФінанс», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, задовольняючи позов, виходив із того, що договір від 20 лютого 2015 року слід розірвати, оскільки змінюючи ціну предмета лізингу, відповідач тим самим змінив розмір платежів (істотні умови договору), про що зобов'язаний був повідомити позивача.

Також суд зазначив, що ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» фактично не приступила до виконання своїх основних зобов'язань - придбання та передачі у користування автомобіля, тобто не понесла жодних фінансових, часових або трудових затрат (п. 12.2 договору), оскільки позивачне сплатив авансовий платіж.

Проте повністю погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами установлено, що 20 лютого 2015 рокуміж ОСОБА_1 та ТОВ «ЛК «АвтоФінанс» було укладено договір фінансового лізингу, предметом якого є автомобіль «ЗАЗ Vida» вартістю 8400 доларів США.

Відповідно до умов угоди ОСОБА_1 було сплачено перший внесок у розмірі 23 100 грн.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до умов ст. 2 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачено, що відносини, які виникають у зв'язку з договором фінансового лізингу, регулюються положеннями ЦК України про лізинг, найм, (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, що встановлюються цим Законом.

Згідно ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг» договір лізингу має бути укладений в письмові формі. Істотними умовами договору лізингу є: предмет лізингу, строк, на який лізингоодержувачу надається право користування предметом лізингу, розмір лізингових платежів та інші умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом установлено, що вартість предмету договору фінансового лізингу від 20 лютого 2015 року визначено в доларах США.

Пунктом 8.1 договору визначено, що сторони погоджуються, що лізингові платежі та інші платежі , які підлягають сплаті за цим договором на користь лізингодавця, відображають справедливу вартість предмета лізингу та забезпечують отримання лізингодавцем суми, очікуваної станом на дату виконання договору відповідно до чинного курсу обміну долара США до української гривні за готівковими операціями, встановленого комерційним банком Акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль» при продажу долара США, станом на дату, коли кожен платіж підлягає оплаті.

Також зазначено, що сторони договору погодились, що гривневий еквівалент вартості предмета лізингу, який визначений на дату укладання даного договору, може змінюватись у випадку зміни обмінного курсу долара США до української гривні або у разі зміни відпускної ціни транспортного засобу у продавця.

З матеріалів справи убачається, що 20 лютого 2015 року, під час укладення угоди, ОСОБА_1 отримав примірник договору фінансового лізингу, додаток до нього та своїм підписом підтвердив те, що він уважно прочитав та зрозумів зміст договору та додатків до нього, умови договору та додатків йому зрозумілі і він вважає їх справедливими по відношенню до себе.

У п. 8.4 договору зазначено, що підписанням даного договору лізингоодержувач підтверджує, що він повідомлений про валютні ризики під час виконання лізингоодержувачем своїх зобов'язань за цим договором. Лізингоодержувач прийняв на себе всі валютні ризики згідно з цим договором.

Відповідно до п. 17.2 вищевказаного договору його підписання є підтвердженням факту ознайомлення, розуміння сторонами його умов та згоди сторін з усіма визначеннями, умовами та змістом договору.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд, всупереч ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України, зазначених положень закону не врахував, не дав належної оцінки тому факту, що позивач належним чином був ознайомлений з умовами договору при його підписанні; не звернув увагу на те, що позивач, укладаючи договір в іноземній валюті, прийняв на себе ризик на випадок зміни валютного курсу, що засвідчив своїм підписом, тобто він був обізнаний в момент укладання оспореного договору про можливість таких змін і погодився з такою умовою, а тому дійшов передчасного висновку про розірвання оспорюваного договору.

Таким чином, рішення суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «АвтоФінанс» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик