Справа № 428/6949/15-ц
Провадження №2-н/428/810/2015
УХВАЛА

про відмову у прийнятті заяви про видачу судового наказу

26 серпня 2015 року м. Сєвєродонецьк

Суддя Сєвєродонецького міського суду Луганської області Скочій Г.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник ОСОБА_1 звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з заявою про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною, а саме: заборгованість по заробітній платі у розмірі 49273 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17796,24 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку порушенням термінів їх виплати у розмірі 657,53 грн.

Згідно ч. 1 ст. 96 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 96 ЦПК України, зокрема, у разі, якщо заявлено вимогу про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг з урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних, нарахованих заявником на суму заборгованості.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» до заяви про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати має бути додано докази перебування заявника у трудових відносинах із боржником, а підтвердженням суми, яка стягується, може бути будь-який належно оформлений документ, що вказує на розмір нарахованої заробітної плати та компенсації за порушення строків її виплати, зокрема, довідка бухгалтерії боржника, розрахунковий лист чи копія платіжної відомості тощо. Не допускається розгляд вимог про стягнення заробітної плати у разі наявності спору щодо розміру заборгованості чи права на її отримання. При цьому частиною другою статті 233 Кодексу законів про працю України визначено, що працівник має право звернутися до суду з вимогою про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Пунктом 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» встановлено, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК України), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 ЦК України).

В заяві про видачу судового наказу заявник ОСОБА_1 просить стягнути з Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною заборгованість по заробітній платі у розмірі 49273 грн., суму середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 17796,24 грн., суму компенсації втрати частини заробітної плати у звязку порушенням термінів їх виплати у розмірі 657,53 грн.

Проте, з доданих документів до заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник ОСОБА_1 перебувала в трудових відносинах з Обласним управлінням «Луганськекоресурси» Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною «Укрекоресурси» Кабінету міністрів України, що не може свідчити про безспірність вимоги та дає підстави вважати про наявність спору про право.

Згідно п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Таким чином, у прийнятті заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати слід відмовити, оскільки із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 208-210, 293 ЦПК України, Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.12.2011 р. №14 «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», суддя, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у прийнятті заяви ОСОБА_1 до Державного підприємства з питань поводження з відходами як вторинною сировиною про видачу судового наказу про стягнення нарахованої, але невиплаченої суми заробітної плати.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Луганської області через Сєвєродонецький міський суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Г. Д. Скочій