Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Дніпропетровськ Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

при секретарі Пєронкові М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про поновлення на роботі

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою до Державного підприємства «Вугільна компанія «Краснолиманська» про поновлення на роботі.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 29 серпня 2014 року позовні вимоги було задоволено. Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 жовтня 2014р. рішення суду першої інстанцій скасовано та прийнято нове рішення про відмову у позові. За результатами перегляду в касаційному порядку даної справи ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 квітня 2015 року скасовані рішення першої та апеляційної інстанції, а справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

В обґрунтування позовних вимог позивач вказав, що з 30 вересня 2009 року на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 262-к/к від 29 вересня 2009 року його прийнято на посаду в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська». З 26 січня 2010 року за наказом Мінвуглепрому України № 27 к/к від 26 січня 2010р. призначено на посаду генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська». В липні 2014 року він дізнався про те, що його звільнено наказом №233 к/к Мінвуглепрому України від 30 липня 2010р. з посади генерального директора з 30 липня 2010р. на підставі п. 5 ст. 40 КЗпП України - унаслідок тимчасової непрацездатності відсутній на роботі понад чотири місяці поспіль. Даний наказ вважає незаконним, так як згідно довідки з лікарняного листка, він перебував на лікарняному менше, ніж чотири місяці поспіль. Крім того, у порушення норм ст.ст. 47, 116 КЗпП України, ДП «ВК «Краснолиманська» в день звільнення не видало йому належно оформлену книжку, копію наказу про звільнення, не ознайомлено з наказом. Тому просив суд поновити його на посаді.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, наполягав на їх задоволенні в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з*явився про день, час та місце розгляду справи були повідомленні, причин неявки суду не повідомили.

Вислухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги таким що не підлягають задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Згідно до ч. 1 ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку він вільно погоджується .

Згідно зі ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Судом встановлено, що наказом Міністерства вугільної промисловості України № 262-к/к від 29 вересня 2009 року ОСОБА_1. було призначено в.о. генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» за його згодою до укладення контракту з керівництвом підприємства /а.с. 95, т. 1/.

З 26 січня 2010 року на підставі наказу Міністерства вугільної промисловості України № 27 к/к позивача призначено на посаду генерального директора ДП «ВК «Краснолиманська» на умовах укладеного контракту як такого, що успішно пройшов конкурсний відбір /а.с. 96, т. 1/.

26 січня 2010 року з ним укладено контракт, як з генеральним директором ДП «ВК «Краснолиманська» на строк до 26 січня 2015 року /а.с. 85 - 92 т. 1/, на підставі якого між позивачем та підприємством виникли трудові відносини. Відповідно до умов контракту керівник є повноважним представником підприємства під час реалізації повноважень, функцій, обов'язків підприємства, передбачених актами законодавства, статутом підприємства, іншими нормативними документами; здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

Згідно довідки Комунальної лікувально-профілактичної установи Родинської міської лікарні від 25 квітня 2014 року позивач перебував на лікуванні в період з 01 квітня 2010 року по 30 липня 2010р. з перервою /а.с. 106, т. 1/.

30 липня 2010р. наказом Мінвуглепрому України № 233-к/к у зв'язку з нез'явленням позивача на роботі протягом більш як чотири місяці підряд внаслідок тимчасової непрацездатності з 29 березня 2010 року звільнено із займаної посади за п. 5 ст. 40 КЗпП України. /а.с. 97, т. 1/.

Підставами для звільнення в наказі зазначені: лист ДП «ВК «Краснолиманська» від 27 липня 2010 року № 01/11-1984, службова записка Управління кадрів та трудових ресурсів від 28 липня 2010р. № 01-03/01-612.

Згідно ст. 5 - 1 КЗпП України держава гарантує працездатним громадянам, які постійно проживають на території України правовий захист від необгрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

Відповідно до п. 5 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку, зокрема нез'явлення на роботу протягом більш як чотирьох місяців підряд внаслідок тимчасової непрацездатності, не рахуючи відпустки по вагітності і родах, якщо законодавством не встановлений триваліший строк збереження місця роботи (посади) при певному захворюванні. За працівниками, які втратили працездатність у зв'язку з трудовим каліцтвом або професійним захворюванням, місце роботи (посада) зберігається до відновлення працездатності або встановлення інвалідності.

Згідно ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2-5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Пункт 1 постанови Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 6 (із змінами) «Про практику розгляду судами трудових спорів» передбачає, що укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації, чи уповноваженого ним органу.

Відповідно до Статуту ДП «ВК «Краснолиманська», затвердженого наказом Мінвуглепрому від 01 червня 2011 року № 174 (в новій редакції) /а.с. 70 - 77, т. 1/, підприємство засноване на державній власності та належить до сфери управління Міністерства енергетики та вугільної промисловості України. Згідно із п. 6.2 Статуту керівник підприємства призначається на посаду і звільняється з посади Уповноваженим органом управління, у порядку, передбаченому законодавством. Контракт (трудовий договір) з Керівником підприємства укладає в установленому порядку Міністр енергетики та вугільної промисловості України.

Як вбачається з матеріалів справи контракт від 26 липня 2010 року із позивачем дійсно уклав Міністр вугільної промисловості України - Полтавець В.І. /а.с. 85 - 92, т. 1/.

Відповідно до п. 5 Положення про Міністерство енергетики та вугільної промисловості України, затвердженого Указом Президента України від 06 квітня 2011 року № 382/2011, Міністерство здійснює добір кадрів в апарат та на керівні підприємств, установ та організацій, що належать до сфери його управління, формує кадровий і відповідні посади, організовує роботу з підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації керівників апарату.

Міністр, як керівник Міністерства енергетики та вугільної промисловості України, призначає на посади та звільняє з посад за погодженням із головами відповідних місцевих державних адміністрацій керівників підприємств, установ та організацій, що належать до сфери управління Міненерговугілля України.

Як вбачається із матеріалів справи, питання про прийняття та звільнення позивача дійсно вирішувалося відповідними наказами Міністерства.

Оскільки відповідач не є власником ДП «ВК «Краснолиманська», судом неодноразово було роз'яснено представнику позивача вимоги ст.33 ЦПК України та його право про заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідача, однак представник позивача даним правом не скористався.

З огляду на викладене, та враховуючи думку сторони позивача, згідно якої останній вважає, що саме ДП «Вугільна компанія «Краснолиманська» є належним відповідачем по справі, а також враховуючи той факт, що суд самостійно позбавлений права змінювати відповідальну за позовом особу, позивачем не надано доказів що саме діями відповідача порушено його права, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. Разом з тим суд роз'яснює позивачу що він має право на звернення до суду з позовними вимогами про поновлення його на роботі до належного відповідача, а саме до власника підприємства, чи уповноваженого ним органу.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства "Вугільна компанія "Краснолиманська" про поновлення на роботі - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.О. Демидова