14.07.2015 Єдиний унікальний номер 205/2714/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/2714/15-ц
2/205/1567/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментам,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, у якому просив звільнити його від сплати заборгованості по аліментах на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 02.05.2001р.н., та ОСОБА_4, 30.04.2008р.н., на користь відповідача в сумі 23044,00 грн., яка виникла в період з вересня 2013 року по вересень 2014 року.

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити повністю, посилаючись на те, що з серпня 2013 року по вересень 2014 року їхня спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 проживала разом з ним, а відтак відповідач не несла витрат на утримання дитини. Крім того, протягом вказаного періоду він добровільно здійснював витрати на утримання ОСОБА_3, 02.05.2001р.н., а тому вважав вказані обставинами такими, що мають істотне значення у розмінні ч. 2 ст. 197 СК України, та просив позов задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що діти постійно проживають з нею, у звязку з чим додаткові витрати позивача не звільняють його від сплати аліментів на утримання дітей, а також на заочне рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014р., залишене без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015р., якими встановлено факт правомірності розміру заборгованості позивача по сплаті аліментів.

Заслухавши пояснення сторін, перевіривши викладені у позовній заяві обставини та вивчивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

На підставі рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2013р. у справі № 205/7615/13-ц (2/205/3488/13) з ОСОБА_1 стягуються на користь ОСОБА_2 аліменти у розміри 2182 грн. щомісячно на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 02.05.2001р.н., та ОСОБА_4, 30.04.2008р.н., починаючи з 06.09.2013р. до досягнення ними повноліття.

Відповідно до довідки-розрахунку, виданої державним виконавцем, станом на 01.11.2014р. за позивачем обліковувалась заборгованість зі сплати аліментів за період з вересня 2013 року по жовтень 2014 року у розмірі 23335 грн.

Відповідно до ч. 2 ст. 197 СК України за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв'язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Суд не бере до уваги посилання відповідача на преюдиційність заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 25.12.2014р., залишеного без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30.06.2015р., якими встановлено факт правомірності розміру заборгованості позивача по сплаті аліментів, оскільки предмет даного судового розгляду становить питання поважності причин, які призвели до виникнення заборгованості за аліментами, тоді як правомірність такої заборгованості позивачем не оскаржується.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом про звільнення від сплати заборгованості за аліментами позивач посилається на те, що з серпня 2013 року по вересень 2014 року їхня спільна з відповідачем донька ОСОБА_4 проживала разом з ним, а відтак відповідач не несла витрат на утримання дитини. Крім того, протягом вказаного періоду він добровільно здійснював витрати на утримання ОСОБА_3, 02.05.2001р.н.

Водночас у судовому засіданні відповідач заперечувала факт постійного проживання з позивачем ОСОБА_4, 30.04.2008р.н., у період з серпня 2013 року по вересень 2014 року, а сусідка позивача ОСОБА_5, допитана судом в якості свідка, пояснила, що регулярно бачила дитину разом з батьком, проте до будинку позивача не заходила, а відтак стверджувати про постійне проживання дитини у батька не може.

Не є достатніми доказами постійного проживання дитини разом з позивачем і договір найму няні для дитини від 15.11.2013р., а також документи, які підтверджують надання медичної допомоги дитині за адресою проживання батька, оскільки такі докази не спростовують твердження відповідача про те, що дитина постійно проживає та зареєстрована з нею, проте регулярно спілкується з батьком та може залишатись у нього на ніч.

За таких обставин, суд вважає не доведеним твердження позивача про те, що ОСОБА_4, 30.04.2008р.н., у період з серпня 2013 року по вересень 2014 року постійно проживала разом з ним, у звязку з чим відповідач не несла витрат на утримання цієї дитини.

Добровільне здійснення відповідачем додаткових витрат на утримання дітей не є обставиною, яка в розумінні ч. 2 ст. 197 СК України має істотне значення, оскільки такі дії не звільняють того з батьків, хто проживає окремо від дитини, від обовязку брати участь в утриманні дитини шляхом сплати аліментів тому з батьків, хто спільно постійно проживає з дитиною.

Суд також не бере до уваги посилання позивача на можливе нецільове використання спірних аліментів, оскільки матеріали справи не містять жодних доказів на підтвердження вказаних фактів, а за змістом ст. 186 СК України нецільове витрачання аліментів може бути підставою не для звільнення від сплати заборгованості, а для звернення до суду з позовом про зменшення розміру аліментів або про внесення частини аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

Крім того, суд звертає увагу позивача, що рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 12.12.2013р. у справі № 205/7615/13-ц (2/205/3488/13) з нього стягуються аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3, 02.05.2001р.н., та ОСОБА_4, 30.04.2008р.н., а тому факт значних додаткових витрат позивача на утримання однієї із них не може бути підставою для звільнення його від сплати заборгованості за аліментами на утримання іншої дитини.

Враховуючи, що всупереч ч. 1 ст. 60 ЦПК України позивачем не надано доказів тяжкої хвороби або існування інших поважних обставин, що потягли утворення заборгованості за аліментами та мають суттєве значення для вирішення питання щодо його звільнення від такої заборгованості, суд доходить висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З огляду на відсутність підстав для задоволення позову судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України покладаються на позивача.

Керуючись ч. 2 ст. 197 СК України, ст.ст. 10, 11, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості по аліментамвідмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_6