У х в а л а

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова», приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування збитків, завданих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, за касаційною скаргою сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року та рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_2 винним у дорожньо - транспортній пригоді, яка сталася 17 грудня 2013 року, та стягнути на свою користь з приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») страхове відшкодування у розмірі 11 205 грн 85 коп. за майнову шкоду, заподіяну йому в результаті дорожньо - транспортної пригоди (далі - ДТП), та 800 грн за проведення автотоварознавчого дослідження, а всього 12 005 грн 85 коп.; стягнути на його користь з сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» (далі - СТОВ «Дружба-Нова») суму франшизи за заподіяну йому шкоду внаслідок ДТП.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 17 грудня 2013 року близько 21 годині ум. Прилуки на перехресті вул. Вокзальна та вул. 1 Травня, ОСОБА_2, водій автомобіля марки ВАЗ-210994, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова», рухаючисьпо дорозі, яка є другорядною по відношенню до вул. Вокзальної, не надав переваги в русі автомобілю марки «FORD SKORPIO» державний номерний знак НОМЕР_2, на якому рухався позивач, допустив зіткнення, в результаті якого автомобіль, що належить йому, зазнав механічних пошкоджень. ОСОБА_2 перебуває у трудових правовідносинах з СТОВ «Дружба-Нова», яке є власником вказаного автомобіля та на момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника цього транспортного засобу була застрахована в ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія». У кримінальному провадженні, чи в порядку розгляду справ про адміністративне правопорушення, водія ОСОБА_2 не було офіційно визнано винним у скоєнні та наслідках цієї ДТП.

Ухвалою суду від 25 грудня 2014 року провадження у справі в частині позовних вимог ОСОБА_1 стосовно визнання ОСОБА_2 винним в скоєнні ДТП, яка сталась 17 грудня 2013 року, закрито.

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 25 грудня 2014 року позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_1 суму страхового відшкодування за майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, у розмірі 11 505 грн 85 коп.

Стягнуто з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_1 500 грн франшизи.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з СТОВ «Дружба-Нова» на користь ОСОБА_1 12 005 грн 85 коп. на відшкодування майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

У задоволенні позовних вимог до ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі СТОВ «Дружба-Нова», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив із того, що вина водія ОСОБА_2 у скоєнні та наслідках ДТП, яка сталась 17 грудня 2014 року, доведена матеріалами кримінального провадження.

Також суд дійшов висновку про те, що саме страхова компанія має відшкодувати страхове відшкодування, а СТОВ «Дружба-Нова» - заподіяну шкоду поза межами ліміту відповідальності страхового відшкодування, або в межах відшкодування суми франшизи, оскільки на час ДТП ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах із СТОВ «Дружба-Нова» на посаді фахівця служби безпеки з ненормованим робочим днем та постійно користувався автомобілем марки ВАЗ 210994, державний номерний знак НОМЕР_1, переданого йому відповідно до акту-прийому передачі транспортного засобу від 2 грудня 2013 року, цивільно-правова відповідальність автомобіля застрахована в ПрАТ «УТСК».

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи частково позов, виходив із того, що страхувальник до ПрАТ «УТСК» з заявою про дорожньо-транспортну пригоду не звертався, представника страхової компанії не було викликано на огляд автомобіля, а тому цивільно-правова відповідальність настає у СТОВ «Дружба-Нова», а не у ПрАТ «УТСК».

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Судом установлено, що 17 грудня 2013 року близько 21 години у м. Прилуки на перехресті вул. Вокзальна та вул. 1 Травня, ОСОБА_2, водій автомобіля марки ВАЗ-210994, державний номерний знак НОМЕР_1, який належить на праві власності СТОВ «Дружба-Нова», рухаючись дорозі, яка є другорядною по відношенню до вул. Вокзальній, не надав переваги в русі автомобілю марки FORD SKORPIO державний номерний знак НОМЕР_2, на якому рухався ОСОБА_1, допустив зіткнення.

Постановою слідчого СВ Прилуцького МВ УМВС від 8 лютого 2014 року, за наслідками даної ДТП, було закрито кримінальне провадження за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України на підставі п. 2 ч. 1 ст.ст. 110, 284 КПК України. У п. 4 вказаної постанови, зазначено, що «працівникам ДАІ Прилуцького МВ УМВС за порушення вимог п.п.2.1, 16.11 ПДР України вирішити питання про притягнення винного до адміністративної відповідальності згідно ст.ст.124, 126 КУпАП».

На ОСОБА_1 та ОСОБА_2 адміністративні протоколи за ст.ст. 124, 126 КУпАП не складались, що підтверджується довідкою начальника ВДАІ з обслуговування м. Прилуки та Прилуцького району УМВС України в Чернігівській області .

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Між ПрАТ «УТСК» та СТОВ «Дружба-Нова» було укладено договір обов'язкового страхування цивільно - правової відповідальності транспортного засобу автомобіля марки ВАЗ-210994, державний номерний знак НОМЕР_1.

Статтею 3 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон) передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та (або) майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.

У п. 16 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 1 березня 2013 року № 4 роз'яснено, що відповідно до статті 21 Закону на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Оскільки відповідно до статті 3 Закону обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється як з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір (у передбачених випадках Моторному (транспортному) страховому бюро України, далі - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Наявність такої згоди у вигляді відповідної заяви цієї особи та виконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку з'ясовується судом першої інстанції, у зв'язку з чим до участі у справі може бути залучений страховик.

При відшкодуванні страховиком шкоди, завданої особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, така особа сплачує потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У разі невиконання особою, відповідальність якої застрахована, обов'язку письмового надання страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у передбачених випадках - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, шкода відшкодовується завдавачем шкоди.

Відповідно до вимог ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що при настанні страхового випадку страховик, відповідно до лімітів відповідальності страховика, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

За змістом цього Закону та ст. 1194 ЦК України питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування.

Суди, на зазначені положення закону уваги не звернули, не врахували, що цивільно-правова відповідальність СТОВ «Дружба-Нова» на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 17 грудня 2013 року, була застрахована, відповідно до полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Однак, ОСОБА_1 із заявою про настання страхового випадку не звертався.

У разі завдання шкоди внаслідок взаємодії джерел підвищеної небезпеки їх власникам (володільцям) питання про відшкодування шкоди вирішується за принципом вини (ч. 1 ст. 1188 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

Отже, ст. 1187 ЦК України встановлює особливого суб'єкта, відповідального за завдання шкоди джерелом підвищеної небезпеки .

Згідно з ч. 2 ст. 1187 ЦК України таким суб'єктом є особа, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Не є таким суб'єктом і не несе відповідальності перед потерпілим за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, особа, яка керує транспортним засобом у зв'язку з виконанням своїх трудових (службових) обов'язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.

Зазначений висновок узгоджується і з нормою ч. 1 ст. 1172 ЦК України та ч. 2 ст. 1187 ЦК України.

Апеляційний суд, розглядаючи справу, належним чином не перевірив доводів касаційної скарги щодо встановленого ОСОБА_2 ненормованого робочого дня.

З матеріалів справи убачається, що відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку СТОВ «Дружба-Нова», затверджених 16 грудня 2013 року, та додатку № 1 до них, на підприємстві встановлено наступний графік робочого часу: робочі дні: понеділок, вівторок, середа, четвер, п'ятниця; вихідні дні: субота, неділя. Початок роботи о 9 годині, перерва з 13 до 14 годин, закінчення роботи о 18 годині.

Суд апеляційної інстанції, у порушення ст. ст. 212-214 ЦПК України, не встановив належним чином фактичні обставини справи та дійшов передчасного висновку про те, що ДТП сталася під час виконання ОСОБА_2 трудових обов'язків, не давши оцінки доказам СТОВ «Дружба-Нова».

Таким чином, поза увагою апеляційного суду залишилось визначення всіх необхідних і достатніх умов для притягнення особи до деліктної відповідальності за заподіяну шкоду.

Отже, пославшись на відсутність у діях відповідача складу цивільного (деліктного) правопорушення, не оцінивши повністю всі матеріали у їх сукупності, суд апеляційної інстанції не дослідив всіх обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим, а тому відповідно до ст. 388 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343-345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 10 березня 2015 рокускасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко