АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/5918/13-ц Номер провадження 22-ц/786/3893/15Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Бондаревської С.М.

суддів: Дорош А.І., Омельченко Л.М.

при секретарі Діхтяр Т.В.

за участю представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2013 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2013 року Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 01 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80% річних на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Мотивуючи тим, що відповідач зобовязання за вказаним кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим його заборгованість станом на 31 травня 2013 року складає 27 095 грн. 59 коп., позивач просив вказану суму заборгованості стягнути з відповідача на користь Банку, а також судові витрати у розмірі 270 грн. 96 коп.

Заочним рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2013 року позов Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором №б/н від 01 листопада 2007 року в розмірі 27 095 грн. 96 коп. та судові витрати, повязані з оплатою судового збору в сумі 270 грн. 96 коп.

Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 27 квітня 2015 року заяву ОСОБА_3 про перегляд заочного рішення від 13 листопада 2013 року залишено без задоволення.

Не погодившись з даним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 оскаржив його в апеляційному порядку. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просив оскаржуване ним судове рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приват Банк» відмовити.

На апеляційну скаргу ОСОБА_3 своє заперечення надав представник ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2, в якому, спростовуючи доводи відповідача, просив у задово-ленні його апеляційної скарги відмовити, а рішення районного суду залишити без змін.

Ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 жовтня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково, ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 18 червня 2015 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Згідно п. п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 01 листопада 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір, відповідно до якого відповідач отримав у кредит грошові кошти в сумі 5 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,9 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії карти.

Договір складається із заяви позичальника, тарифів надання кредиту, умов і правил надання банком послуг та правил користування платіжною карткою.

Згідно з пунктом 9.12 Правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна зі сторін не зая-вить про припинення його дії, договір вважається пролонгованим на такий самий строк.

Відповідач ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг, з тарифами банку, які були надані йому у письмовій формі. Своїм підписом він підтвердив факт отримання інформації про умови кредитування в Приватбанку, що зокрема підтверджується копією заяви позичальника від 01 листопада 2007 року з його підписом. Умовами та правилами надання банківських послуг визначено порядок розрахунків та відповідальність сторін.

Також судом встановлено, що у звязку з порушенням ОСОБА_3 зобовязань за договором від 01 листопада 2007 року, утворилась заборгованість перед позивачем, яка станом на 31 травня 2013 року становить 27 095 грн. 59 коп. та складається з наступного:

- заборгованість за кредитом 9029 грн. 92 коп.;

- заборгованість за відсотками за користування кредитом 9564 грн. 96 коп.;

- заборгованість по комісії за користування кредитом 6972 грн. 35 коп.

- штраф (фіксована частина) становить 250 грн. та штраф (процентна складова) 1278 грн. 36 коп.

Задовольняючи позовні вимоги, районний суд виходив з того, що строк дії кредитного договору від 01 листопада 2007 року було продовжено, відповідно до п. 9.12 Умов і правил, отже позовна заява подана у межах строку позовної давності.

Однак колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Згідно зі статтею 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальни зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обовязки виникають у кожного контрагента

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі статтею 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу строку позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Питання щодо застосування строку позовної давності відповідно до

статті 256 ЦК України, частин першої та пятої статті 261 ЦК України, частини четвертої статті 267 ЦК України, з урахуванням зазначених вище обставин, судом прешої інстанції належним чином не зясовано.

Встановивши, що строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки, судом залишено поза увагою те, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою, строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця; строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі останнім днем місяця, указаного на картці.

З наданого позивачем розрахунку заборгованості за договором б/н від 01 листо-пада 2007 року вбачається, що останній платіж за умовами вказаного договору ОСОБА_4 здійснив у грудні 2008 року, після чого грошові зобов'язання за договором ним не виконувались; дія картки закінчилась 31 жовтня 2009 року, а з позовом до суду банк звернувся лише у липні 2013 року, тобто за межами визначеного ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності /а. с. 4-6; 61/.

При цьому, колегія суддів виходить також з правової позиції, висловленої Верховним Судом України в постанові від 19 березня 2014 року (справа № 614цс14), згідно якої відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

З огляду на вищевикладене, посилання позивача на продовження строку дії картки та кредитного договору, як на підставу для задоволення позову, не ґрунтується на належних доказах, оскільки в суді апеляційної інстанції сторони підтвердили, що нова банківська картка ОСОБА_3 не видавалась, а відтак Банком не доведено факт пролонгації дії договору з урахуванням позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі №6-103цс14.

За наведених обставин, рішення місцевого суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову ПАТ КБ Приватбанк в задоволенні позовних вимог у звязку зі спливом позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем, котрий не брав участі у справі при вирішенні даного спору в суді першої інстанції, та у справі відсутні докази про його належне повідомлення /а. с. 45-47/.

Керуючись ст. ст. 303, 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А : Апеляційну ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2013 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: