У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до держави Україна в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Черкаській області, відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області, Головного управління юстиції у Черкаській області, прокуратури Черкаської області про відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, було визнано протиправною бездіяльність управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області щодо невиплати йому у 2010 році щорічної грошової допомоги до 05 травня; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_6 допомогу до 05 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», встановленої на час виплати з урахуванням раніше проведених виплат; у задоволенні позовних вимог про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну одноразову допомогу до 05 травня у розмірі 4 010 грн відмовлено; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області виконати постанову негайно.

Посилаючись на те, що ні у добровільному, ні у примусовому порядку рішення суду не виконано, позивач на підставі положень ст. ст. 22, 1167, 1173 ЦК України, ст. 56 Конституції України просив стягнути з держави Україна в особі Головного управління Державного казначейства у Черкаської області 3 150 грн у відшкодування матеріальної шкоди та 4 тис. грн у відшкодування моральної шкоди, завданої йому бездіяльністю органів виконавчої влади під час виконання судового рішення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня

2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10 грудня 2014 року скасовано рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 29 травня 2014 року в частині вирішення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції; в іншій частині судові рішення залишено без змін.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 21 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року, у позові ОСОБА_6 про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що постановою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2010 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 16 листопада 2011 року, визнано неправомірними дії управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області щодо невиплати ОСОБА_6 у 2010 році щорічної грошової допомоги до 05 травня; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 грошову одноразову допомогу до 05 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» у розмірі 5 мінімальних пенсій за віком, виходячи з прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов'язкове пенсійне страхування», встановленої на час виплати з урахуванням раніше проведених виплат; у задоволенні позовних вимог про зобов'язання нарахувати та виплатити недоплачену щорічну одноразову допомогу до 05 травня у розмірі 4 010 грн відмовлено; зобов'язано управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області виконати постанову негайно.

27 грудня 2010 року державним виконавцем було відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010, виданого на виконання постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2010 року.

Постановою державного виконавця від 30 червня 2011 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010 закінчено та зазначено, що до боржника застосовано штрафні заходи та інші санкції, передбачені ст. ст. 75, 89 Закону України «Про виконавче провадження» (а. с. 16).

09 грудня 2011 року головним державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області повторно було відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 2-а-5234-2010 про зобов'язання управління праці та соціального захисту населення виконавчого комітету Золотоніської міської ради Черкаської області нарахувати та виплатити ОСОБА_6 допомогу до 05 травня відповідно до ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту».

29 лютого 2012 року виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010 закінчено через повернення виконавчого документа до суду, який його видав, у випадку, передбаченому ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження», а саме: виконати рішення суду без участі боржника неможливо (а. с. 46).

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень від 01 серпня 2012 року на підставі п. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» відмовлено у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-а-5234-2010.

Звертаючись до суду з даним позовом 31 січня 2014 року, ОСОБА_6 просив відшкодувати завдану йому матеріальної та моральної шкоду внаслідок порушення його права на своєчасне виконання судового рішення, посилаючись на неправомірні дії посадових осіб відділу примусового виконання рішень управління Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Черкаській області та вимоги ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу», ст. 152 Конституції України, ст. ст. 1167, 1173, 1175 ЦК України.

З матеріалів справи також вбачається, що рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 09 січня 2014 року (за заявою № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_6) встановлено, що при виконанні постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня 2010 року мало місце порушення п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції.

Під час апеляційного розгляду даної справи суду були надані докази про те, що рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 09 січня 2014 року відносно ОСОБА_6 виконано, зокрема, 12 вересня 2014 року останньому перераховано 33 554 грн 89 коп. - еквівалент у гривнях 2 тис. євро (сатисфакція за указаним рішенням Європейського суду з прав людини); 04 березня 2015 року йому перераховано 3 360 грн боргу за постановою Золотоніського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року та 20 березня 2015 року - 611 грн 53 коп. пені за затримку виконання рішення.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про стягнення моральної шкоди, завданої внаслідок бездіяльності органів державної влади щодо виконання судового рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що за рішенням Європейського суду з прав людини ОСОБА_6 стягнуто з держави Україна сатисфакцію у розмірі 2 тис. євро, у зв'язку з чим задоволення позову у даній справі призведе до застосування подвійної відповідальності за одне і те саме правопорушення, що порушить вимоги ст. 61 Конституції України. Крім того позивач не надав належних доказів спричинення йому моральної шкоди.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Положеннями ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів - це сукупність дій органів і посадових осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів, які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Рішенням Європейського суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші проти України» від 09 січня 2014 (Заява № 12895/08 та 249 інших заяв, у тому числі ОСОБА_6) встановлено, що при виконанні постанови Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 02 грудня

2010 року мало місце порушення п.1 ст. 6, ст. 13 Конвенції про захист прав людини та ст.1 Протоколу до Конвенції.

Зокрема, вказано, що рішення, ухвалені на користь заявників, не були виконані своєчасно, відповідальність за що несуть органи державної влади.

Так, згідно ст. 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнений до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Однак, укладаючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод договірні держави зобов'язались гарантувати кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції (ст. 1 даної Конвенції).

Відповідно до ст. 19 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод для забезпечення дотримання Високими Договірними Сторонами їхніх зобов'язань за Конвенцією та протоколами до неї створюється Європейський суд з прав людини, який функціонує на постійній основі.

Згідно із положеннями ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Суд надає потерпілій стороні справедливу сатисфакцію у випадку визнання факту порушення Конвенції або протоколів до неї.

З огляду на зазначене, стягнення справедливої сатисфакції за рішенням Європейського суду з прав людини із держави Україна - це механізм притягнення до відповідальності договірної держави-учасниці указаної Конвенції за порушення останньою зобов'язань щодо дотримання положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод або протоколів до неї, застосування якого не позбавляє права особу, якій завдано шкоду внаслідок неправомірних дій або бездіяльності органів державної влади під час виконання судового рішення на захист своїх порушених прав у спосіб, визначений положеннями національного законодавства.

При цьому, у випадку відшкодуванні моральної шкоди, завданої особі незаконними діями чи бездіяльністю виконавчої служби, застосуванню підлягають положення загального законодавства про моральну шкоду, а саме: ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України та ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-48цс13 від 11 вересня 2013 року).

Суд апеляційної інстанції на зазначене уваги не звернув та не дав необхідної оцінки доводам апеляційної скарги в цій частині, у зв'язку із чим належним чином не з'ясував чи позбавляє наявність рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Хайнацький та інші України» від 09 січня 2014 року права ОСОБА_6на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконними діями чи бездіяльністю працівників виконавчої служби під час виконання постанови Золотоніського міськрайонного суду від 02 грудня 2010 року та чи є вказане рішення Європейського Суду з прав людини доказом вини державної виконавчої служби.

Крім того, суд апеляційної інстанції погодився із висновком районного суду про те, що ОСОБА_6 належним чином не довів завдання йому моральної шкоди.

Однак, із таким висновком колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також погодитись не може з огляду на таке.

Згідно вимог ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно зі ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

При цьому, відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Пунктом 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Чинним законодавством не встановлено вичерпного переліку обставин, які свідчать про заподіяння особі моральної шкоди, однак враховуючи зазначені вище положення закону, роз'яснення судової практики в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди та обставини даної справи, особа, яка порушує питання про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади може підтверджувати завдання відповідної моральної шкоди належними і допустимими доказами, які повно та об'єктивно оцінюються судом з відображенням оцінки таких доказів у судовому рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті (ст. 212 ЦПК України).

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суд апеляційної інстанції допусти порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвали апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 28 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик