Провадження № 2/742/928/15
Єдиний унікальний № 742/1303/14
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 липня 2015 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Коваленка А.В., за участі секретаря Гапоненко Л.М., представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2 розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом сільськогосподарсь-кого товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика «Прилуцька» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики ,-

встановив:

У березні 2014 року сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика «Прилуцька» (далі - СТОВ «Птахофабрика «Прилуцька») звернулось до суду із указаним позовом, у якому просило стягнути із ОСОБА_3 борг за договором позики від 16 жовтня 2000 року з відсотками у розмірі 2 030 728 грн 34 коп., отриманих за видатковим касовим ордером, оскільки ОСОБА_3 не виконує взятих на себе зобов'язань. Позовні вимоги мотивовані тим, що 16 жовтня 2000 між КСП «Птахофабрика «Прилуцька», правонаступником якого є СТОВ «Птахофабрика «Прилуцька», та ОСОБА_3 укладено письмовий договір предметом якого було передання останньому у власність коштів у розмірі 363 604 грн на 11 років, тобто з терміном повернення - 16 жовтня 2011 року. Крім того, відповідно до п. 6.3 договору, у разі порушення позичальником строків повернення позики він сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення зобов'язання, що за період з 17 жовтня 2011 року по 26 березня 2014 року (917 днів) становить 1 667 124 грн 34 коп.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав і проси в їх задоволенні відмовити, оскільки його довіритель ніякої позики не отримував.

Заслухавши сторони та дослідивши матеріали справи. Суд приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що з фотокопії договору від 16 жовтня 2000 року вбачається, що між КСП «Птахофабрика «Прилуцька» та ОСОБА_3 укладено договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримав у власність кошти у розмірі 363 604 грн строком 11 років (а. с. 4).

Відповідно до п. 6.3 договору у разі порушення позичальником строків повернення позики він сплачує позикодавцю неустойку у розмірі 0,5 % за кожен день прострочення зобов'язання.

Згідно з видатковим касовим ордером від 16 жовтня 2000 року № 1261 ОСОБА_3 отримав кошти в сумі 363 604 грн. Підставою видачі грошей в касовому ордері зазначено: «позика-возврат згідно договора» (а. с. 52).

Відповідно до п. п. 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності ЦК України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки зазначене грошове зобов'язання виникло до набрання чинності ЦК України, але продовжують існувати на цей час, до спірних правовідносин застосовуються норми ЦК України.

Відповідно до ст.1146 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Аналогічна норма міститься у ст. 374 ЦК УРСР.

Згідно із ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з копією акта від 27 грудня 2000 року про видалення та знищення документів та справ КСП «Птахофабрика «Прилуцька» було проведено знищення документів, які не мають історичної цінності та втратили своє практичне призначення за період з 1998 року по 2000 рік (а. с. 55).

Висновком експерта за результатами проведення судово- почеркознавчої експертизи від 17 червня 2014 року № 0789/1 встановлено, що підписи від імені ОСОБА_3, зображення якого міститься в графі «Заемщик», в електрографічній копії договору позики від 16 жовтня 2000 року № 145 виконаний самим ОСОБА_3 Встановити, чи виконаний підпис від імені ОСОБА_3 в графі «Підпис», зображення якого міститься у видатковому касовому ордері від 16 жовтня 2000 року № 1261, не виявилось можливим у зв'язку з малим обсягом графічного матеріалу та простоту будови досліджуваного підпису, а також значну варіаційність підпису ОСОБА_3 (а. с. 113-121).

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з вимогами ст. 57, ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України рішення суду не може грунтуватись на припущеннях, а всі докази оцінюються у сукупності і жоден з них не має для суду наперед встановленого значення. При цьому, відхиляючи одні докази і беручи за основу інші, суд має мотивувати це.

Оскільки позивачем на підтвердження укладення договору позики надано фотокопію договору позики то суд вважає даний доказ не допустимим, так як з урахуванням вимог ч. 4 ст. 60, ст. ст. 57, 212 ЦПК України, рішення суду не може ґрунтуватись на припущеннях, а отже встановити факт укладання договору позики між сторонами та передання ОСОБА_3 вищезазначеної грошової суми не на підставі оригіналу договору, а на підставі його копії, яку було долучено до матеріалів справи неможливо.

Крім того, суд вважає посилання представника позивача ,як на підтвердження отримання відповідачем коштів , на видатковий касовий ордер, безпідставним, оскільки висновком експерта не встановлено , що даний підпис зроблено ОСОБА_3, а також видатковий касовий ордер не є договором в розумінні 1047 ЦК України, що може бути належним доказом на підтвердження укладення договору позики.

На підставі вище викладеного суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, в зв»язку з чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 625,1146-1149 ЦК України, ст.ст.10,12,15,57,60,88, 209, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позовних вимог сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Птахофабрика «Прилуцька» до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Коваленко А.В.