Справа № 343/1800/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2766/2015
Головуючий у 1 інстанції Андрусів І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Максюти І.О.,

суддів: Фединяка В.Д., Ковалюка Я.Ю.,

секретаря Петріва Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на рішення Долинського районного суду від 27 жовтня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Позов мотивував тим, що умови договору № д-01619 фінансового лізингу з додатками №1, №2, №3 від 30.06.2015 року, укладеного між ним та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, і, як наслідок, створюють дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача, оскільки він ризикує не отримати замовлений ним під час укладення договору фінансового лізингу автомобіль Ssand Yong Korando модифікація STD, об'єм двигуна 2.0 л / дизпаливо, тип КПП - механічний привід передній, вартість якого не перевищує 230 000 грн.

Позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на його користь 18 000 грн., оплачених 01.07.2015 року по квитанції № як авансовий платіж за наслідками розірвання договору фінансового лізингу № д-01619 від 30.06.2015 року та витрати з надання правової допомоги.

Рішенням Долинського районного суду від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 18 000 грн. оплаченого 01.07.2015 року авансового платежу по квитанції № за наслідками розірвання договору фінансового лізингу № д-01619 від 30.06.2015 року, а також понесені ним витрати за надання правової допомоги у розмірі 2 200 грн. та в дохід держави 2 700 грн. судового збору.

Не погодившись з даним рішенням, представник ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначив, що суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні наголошує на несправедливості умов Договору в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», проте апелянт не погоджується з таким висновком суду, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами правочину регулюються спеціальним законом, який стосується такого виду економічної діяльності, як фінансовий лізинг.

Апелянт не погоджується, що передбачений договором адміністративний платіж порушує принципи добросовісності і справедливості через необгрунтовану співмірність, а також що умови п. 10.4 та п. 10.5 Договору передбачають можливе коригування, що може заподіяти шкоду інтересам позивача, та чітко не визначено розмір платежів. Та вказав, що сторони при укладенні договору погодили відповідні лізингові платежі, що прямо передбачено ст. 16 ЗУ «Про фінансовий лізинг», в тому числі і адміністративний платіж.

Апелянт вказав, що у визначенні адміністративний платіж (ст. 1 Договору) вказано, що це першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізингоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно від назви призначення платежу у квитанції на сплату. Розмір адміністративного платежу відображається у додатку №1 до договору та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу. Позивачем 30.06.2015 року та 01.07.2015 року двома квитанціями, було сплачено першочерговий адміністративний платіж, в розмірі 50 000 грн. Таким чином, умови надання позивачу послуг на підставі договорів та інформація про ці послуги викладені досить детально і ясно в договорах та додатках до них та не є завуальованими, тому на думку апелянта, позивач мав повну і достовірну інформацію про послугу.

Також апелянт зазначив, що не погоджується з тим, що суд першої інстанції оскаржуваним рішенням стягнув з нього 2 700 грн. судового збору в дохід держави. Вказав, що позовна заява по даній справі була подана до суду 10.08.2015 року і під час розрахунку судового збору суд повинен був керуватися ЗУ «Про судовий збір» у редакції від 16 липня 2015 року № 629-VIII.

На думку апелянта, в порушення вимог ст. 212 ЦПК України суд на зазначене положення закону уваги не звернув, стягуючи з ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» на користь ОСОБА_2 2 200 грн. на відшкодування витрат на правову допомогу, не перевірив чи не перевищує заявлена позивачем сума витрат на правову допомогу граничний розмір компенсації витрат. Крім того, в матеріалах справи та в самій позовній заяві, відсутні будь-які докази про встановлений розмір наданої правової допомоги та будь-яких розрахунків про кількість годин, які витратив для надання правової допомоги представник ОСОБА_2

Просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає її обґрунтованою, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

В силу ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Крім того згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Судом встановлено, що 30.06.2015 року між ним та ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» був укладений договір № д -01619 фінансового лізингу з додатками №1, №2, №3, предметом якого є транспортний засіб Ssand Yong Korando модифікація STD, об'єм двигуна 2.0 л. бензин., тип КПП - механічний привід передній.

За умовами договору ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна», (лізингодавець) зобов'язувався придбати у власність та передати йому (лізингоодержувачу) в користування предмет лізингу на строк та на умовах передбачених п. 1.3 договору, а він зобов'язувався прийняти предмет лізингу та сплачувати лізингові платежі й інші платежі згідно із умовами договору.

Додатком №1 до договору фінансового лізингу визначено графік авансових платежів - по 925, 93 доларів США, вартість предмета лізингу 22 222, 22 доларів США або 500 000 грн. суму адміністративного платежу - (10% від вартості предмета лізингу) 2 222, 22 дол. США, а також суму комісії за передачу предмета лізингу (3%) - 666, 6 доларів США. Зазначений курс долара на 30.06.2015 року 22,50 грн. за 1 долар США та вказано, що відповідно до ст. 524, 533 ЦК України грошові зобов'язання виконуються у гривнях.

Додатком №2 до договору фінансового лізингу вказана ціна згаданої марки та моделі автомобіля - 22 222, 22 доларів США.

Додаток №3 до договору фінансового лізингу йому не наданий.

30.06.2015 року представником відповідача ОСОБА_4, йому були надані банківські реквізити для оплати авансового платежу в сумі 30 000 грн., а також адміністративного платежу в сумі 20 000 грн., які рекомендовано оплатити терміново, оскільки закінчувався термін дії акції на придбання предмету лізингу.

30.06.2015 року він оплатив по квитанції № адміністративний платіж в сумі 20 000 грн., а 01.07.2015 року ним проведена оплата авансового платежу в сумі 30 000 грн. по квитанції №. Оплата коштів відповідачеві в сумі 50 000 грн. була проведена по двох квитанціях на підставі виставлених відповідачем рахунків.

09.07.2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору фінансового лізингу від 30.06.2015 року і про повернення сплачених ним коштів.

30.07.2015 року ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» повідомило листом №423 від 30.07.2015 року, що договір лізингу № д -01619 30.06.2015 року вважається розірваним з 04.07.2015 року. Однак йому відмовлено в поверненні коштів з мотивів, що авансових платежів він не здійснював, а сплачений адміністративний платіж в сумі 50 000 грн. не підлягає поверненню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що умови договору є несправедливими, призводять до дисбалансу інтересів сторін, позивач був введений в оману і це спонукало його до укладення договору лізингу.

З такими висновками суду першої інстанції не погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Спірні правові відносини регулюються положеннями ЦК України про правочини, загальними положеннями ЦК України про договір, про лізинг, найм (оренду), купівлю-продаж, поставку з урахуванням особливостей, встановлених Законом України «Про фінансовий лізинг», а також Законом України «Про захист прав споживачів».

За змістом ст. 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» фінансовий лізинг (далі - лізинг) - це вид цивільно-правових відносин, що виникають із договору фінансового лізингу. За договором фінансового лізингу (далі - договір лізингу) лізингодавець зобов'язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до ч.ч. 2 та 4 ст. 214 ЦК України особи, які вчинили дво- або багатосторонній правочин, мають право за взаємною згодою сторін, а також у випадках, передбачених законом, відмовитися від нього, навіть у тому разі, якщо його умови повністю виконані. Правові наслідки відмови від правочину встановлюються законом або домовленістю сторін.

В силу ч. 1 та ст. 651 та ч. 1 ст. 652, ч. 2 ст. 653 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У разі істотної зміни обставин, якими сторони керувалися при укладенні договору, договір може бути змінений або розірваний за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або не випливає із суті зобов'язання.

У разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються.

Вимоги до договору лізингу та підстави його розірвання передбачені у ст.ст. 6 та 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».

За умовами договору фінансового лізингу, укладеного між позивачем та відповідачем, адміністративний платіж першочерговий одноразовий платіж, який входить до складу першого платежу, що підлягає сплаті лізитнгоодержувачем на користь лізингодавця за перевірку, розгляд та підготовку документів для укладення договору, незалежно та становить погоджений сторонами відсоток від вартості предмета лізингу; авансовий платіж це обовязковий платіж, що складає частину від вартості предмета лізингу, розмір якого визначено у додатку № 1 договору, який сплачується лізингоодержувачем на користь лізингодавця, на умовах договору, до моменту передачі предмета лізингу. На авансовий платіж не нараховуються жодні проценти, повернення авансового платежу відбувається на умовах та у порядку, передбаченому договором.

Згідно з додатком № 1 до договору фінансового лізингу від 30.06.2015р. вартість предмету лізингу на дату підписання договору складає 500 000,00 гривень або 22 222, 22 доларів США, авансовий платіж 50,00%, сума виплат авансового платежу 11 111,11 доларів США, щомісячний авансовий платіж 925, 93 доларів США, адміністративний платіж 10% - 2 222,22 доларів США, комісія за передачу 3% 666, 67 доларів США, курс долару на дату підписання договору 22, 50 (а.с.13).

Сторонами не оспорюється факт укладення договору фінансового лізингу у письмовій формі, відповідно до ст. 6 Закону України «Про фінансовий лізинг», договір містить усі істотні умови, наявність яких вимагається законом, кожна його сторінка, у тому числі додаток № 1 та № 2 підписані як позивачем, так і представником відповідача.

Відповідно до ст. 3.3. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» гривня як грошова одиниця України (гривня) є єдиним законним платіжним засобом в Україні, приймається усіма фізичними і юридичними особами без будь-яких обмежень на всій території України для проведення переказів та розрахунків.

Виходячи з наведеного, розрахунки за договором повинні були здійснюватися тільки у національній валюті гривні, а не в іноземній.

Таким чином, вартість предмета лізингу, розмір усіх платежів за договором ( у тому числі адміністративного та авансових внесків) слід розраховувати у гривні.

Отже, виходячи із вартості предмета лізингу у 500 000 гривень, розраховується адміністративний платіж у 10 %, що складає 50 000 гривень. Фактично це за курсом гривні до долара США, встановленому у договорі, складає таку ж суму.

Позивач, відповідно до квитанцій здійснив два платежі 20 000 гривень, зазначивши його як адміністративний платіж, та 30 000 гривень, вказавши його як авансовий платіж. (а.с.15-16), що загальною сумою становить 50 000 гривень, тобто фактично розмір адміністративного платежу.

Надалі він подав заяву відповідачу щодо розірвання договору.

Матеріали справи не містять жодних доказів, які б свідчили про те, що лізингодавцем були порушені умови договору фінансового лізингу, укладеного з позивачем, що б давало підстави для застосування наслідків розірвання договору з вини лізингодавця, передбачених ст. 8, 10 Закону України «Про захист прав споживачів» або ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг».

Відповідно до п. 12.1 договору фінансового лізингу лізингоодержувач, який сплатив адміністративний платіж, частково або повністю сплатив авансовий внесок та не отримав транспортний засіб має право розірвати даний договір за власним бажанням, про що має повідомити лізингодавця у письмовій формі з чітким волевиявленням щодо розірвання договору шляхом направлення відповідного листа рекомендованою кореспонденцією на адресу лізингодавця. У строк, встановлений чинним законодавством, лізингодавець розглядає заяву лізингоодержувача та надає письмову відповідь, в якій повідомляє про розірвання договору та про наслідки його розірвання. В такому випадку поверненню підлягає 605 від сплаченого авансового платежу та/або частини авансових платежів, 40% лізингодавець утримує у якості штрафу за дострокове розірвання договору. Адміністративний платіж в такому випадку поверненню не підлягає. (а.с.11)

Виходячи з того, що позивач сплатив кошти відповідачу у розмірі, який відповідає розміру адміністративного платежу, то ці кошти поверненню не підлягають, оскільки саме таку умову передбачили і погодили сторони у договорі.

Зазначення позивачем у розрахунковому документі платежу у 30 000 гривень як авансового не дає підстав вважати його таким та не підлягає поверненню сума його у 60%, оскільки вказаним пунктом договору визначено, що лізингоодержувач має право на повернення авансового платежу у зазначено розмірі у разі, якщо сплачений адміністративний платіж. Однак, його не можна вважати сплаченим за квитанцією від 30.06.2015р., оскільки його розмір, відповідно до договору, значно перевищує сплачену суму.

Таким чином, позивач ініціював розірвання договору за власним бажанням, про що він повідомив відповідача і, як наслідок, договір був розірваний.

Не відповідає вимогам закону обґрунтування судом підстав повернення коштів позивачу після розірвання договору фінансового лізингу тим, що сторони не досягли згоди щодо істотних умов договору, зокрема позивач мав наміри придбати автомобіль, який мав би інші технічні характеристики, ніж вказано у договорі, і за іншу ціну, позивач був введений в оману представником відповідача, договір містить несправедливі умови, а також суперечить положенням Закону України «Про захист прав споживачів» та Закону України «Про фінансовий лізинг», умови договору є несправедливими, які суперечать принципу добросовісності, і, як наслідок, створюють дисбаланс прав та обовязків на шкоду споживача, що і стало підставою для звернення до відповідача з заявою про розірвання вказаного договору.

Зазначені обставини можуть бути підставами для визнання договору недійсним, у звязку з чим настають інші правові наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України. З такими вимогами позивач до суду не звертався, предметом даного спору є повернення коштів внаслідок розірвання договору.

Таким чином, висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи, тому апеляційну скаргу слід задовольнити, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» задовольнити.

Рішення Долинського районного суду від 27 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 з обмеженою відповідальністю «Євролізинг Україна» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_5

ОСОБА_6