У х в а л а

4 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Охрімчук Л.І.,

Романюка Я.М.,

Сеніна Ю.Л.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено: визнано жилий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_4; проведено поділ зазначеного житлового будинку як спільної сумісної власності подружжя; визнано за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину вказаного житлового будинку.

Рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 12 червня 2015 року рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 14 квітня 2015 року змінено у частині абзаців 1, 2, 3 його резолютивної частини двома абзацами такого змісту:

«Незакінчений будівництвом житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1 визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_5 та ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_5 право власності на Ѕ частину матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі будівництва житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами на АДРЕСА_1».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження у вказаній справі за його касаційною скаргою з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

18 листопада 2015 року ОСОБА_4 звернувся до Верховного Суду України із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року з передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, а саме статті 331 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).

На підтвердження підстави перегляду зазначеного судового рішення, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, заявник посилається на постанову Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року.

Перевіривши наведені в заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України визначено, що підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції, про перегляд якого подано заяву, викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

При цьому під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Постановляючи ухвалу від 25 серпня 2015 року, про перегляд якої порушує питання заявник, та відмовляючи у відкритті касаційного провадження, касаційний суд погодився з висновками судів про те, що спірне майно є спільною сумісною власністю подружжя; між тим, оскільки спірний будинок не закінчений будівництвом, не зданий в експлуатацію, право власності на нього в установленому законом порядку не зареєстровано, то відповідно до положень статті 331 ЦК України особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Разом з тим у наданій для порівняння постанові від 18 лютого 2015 року, Верховний Суд України, скасовуючи ухвалу суду касаційної інстанції та направляючи справу на новий касаційний розгляд, звернув увагу на те, що суди, встановивши факт набуття товариством права власності на новостворену будівлю, одночасно визнали право власності на частину цього майна за іншою особою та не врахували, що за правилами статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Отже, порівняння наведеного судового рішення із судовим рішенням, про перегляд якого подано заяву, не дає підстав вважати, що висновки, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року, суперечать висновку, викладеному у постанові Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року.

Ураховуючи наведене, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що в допуску справи до провадження Верховного Суду України необхідно відмовити.

Керуючись частиною другою статті 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, визнання права власності на частину майна за заявою ОСОБА_4 про перегляд Верховним Судом України ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 серпня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді Л.І. Охрімчук

Я.М. Романюк

Ю.Л. Сенін