АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/6725/15-ц 22-ц/774/2604/К/15
Справа № 212/6725/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/2604/К/15 ОСОБА_1
Категорія 26 ( І У) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Горбачевська І.П.

за участю: представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» про відшкодування моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» (надалі ПАТ «Євраз ОСОБА_4») та просив суд стягнути з відповідача на його користь 701 568 грн. у відшкодування моральної шкоди, спричиненої втратою професійної працездатності у звязку з професійним захворюванням.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_4» на користь позивача у відшкодування моральної шкоди 18 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та судовий збір у сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ «Євраз ОСОБА_4», посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про відмову ОСОБА_5у задоволенні позовних вимог.

Зокрема, апелянт посилається на те, що судом першої інстанції при постнановленні рішення, посилаючись на норми КЗпП України не врахував п.15 Постанови Пленуму Верховного ОСОБА_4 України №4 від 31.03.1995 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (нема йнової) шкоди», відповідно до розяснень якої зазначено, що на правовідносини, які виникли до набрання чинності відповідним законодавчим актом про відшкодування моральної шкоди, обовязок по її відшкодуванню не поширюється, в тому числі й на ті випадки, коли позивач після набрання чинності цим актом ще зазнає моральних чи фізичних страждань від раніше вчинених неправомірних дій. Таким чином, враховуючи той факт, що професійне захворювання у позивача виникло до 01 січня 2004 року, суд першої інстанції при постановленні оскаржуваного рішення помилково застосував ст. 1167 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли між сторонами.

ОСОБА_4 не враховано, що на момент виникнення спірних правовідносин між позивачем та відповідачем діяли Правила відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженимним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов"язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472, відповідно до п.11 яких розмір відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат, а тому сума, яка підлягала стягненню з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди не може перевищувати 2550 грн.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача просить її відхилити, а рішення суду, як законне та обґрунтоване, на його думку, залишити без змін.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що позивач Жигулін А.Ф. працював у період з 30 грудня 1983 року по 16.02.2001 року за спеціальністю підземний прохідник на шахті імені «Ювілейна» Рудоуправління ім. ХХ партз'їзду, яке з 1 жовтня 1989 року виділилося зі складу Державного виробничого обєднання по видобутку руд підземним способом «Кривбасруда» у самостійне підприємство, з 13.12.1991 року було перейменовано у Державний рудник «Суха Балка» правонаступником якого є ВАТ «Євраз Суха Балка».

Рішенням лікувальної - експертної комісії Українського науково - дослідного інституту промислової медицини позивачу від 21.12.2000 року позивачу було встановлено професійне захворювання: Вібраційна хвороба другого ступеня з вираженим периферичним ангіодистонічним синдромом з частими акроангіоспазмами, деф. артрозом правого ліктьового суглоба ПФ 2 ст., радикулопатією попереково-крижового рівня з частими загостреннями.

Висновком медико соціально експертної комісії від 19.02.2001 року ОСОБА_5 первинно було встановлено 35 % втрати професійної працездатності.

При повторному переогляді висновком МСЕК від 08.02.2005 року, ОСОБА_5 встановлено 50 % втрати професійної працездатності з 01.03.2005 року безстроково встановлена 3 (третя) група інвалідності.

За виявленим професійним захворюванням у позивача 11.01.2001 року було складено акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання, відповідно до п.14 якого причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало довготривалий стаж роботи в умовах повишеної вібрації, вологості.

Комісія з розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання у пунктах 10, 11, 14 Акту № 2 розслідування професійного захворювання від 11.01.2001 року встановила, що причиною виникнення професійного захворювання стало те, що на протязі значного періоду часу 20 років 8 місяців внаслідок професійної діяльності (роботи) на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» правонаступником якого є ПАТ «Євраз ОСОБА_4» на організм позивача впливали шкідливі виробничі фактори.

Згідно санітарно гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-1628 від 06.07.2000 року позивач працював на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» правонаступником якого є ПАТ «Євраз ОСОБА_4», у шкідливих умовах праці (3 клас) відповідно до Гігієнічної класифікації праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров'я України від 27 грудня 2001 р. N 528 .

У санітарно гігієнічної характеристики умов праці № 2/2-1628 від 06.07.2000 року зазначено, що: умови праці на робочому місці підземний прохідник (з повним робочим днем в підземних умовах) на шахті імені «Ювілейна» ВАТ «Суха Балка» правонаступником якого є ПАТ «Євраз ОСОБА_4», відносяться до 3 класу 2-3 ступеня (шкідливі умови праці).

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_5посилався на те, що внаслідок втрати професійної працездатності у звязку з отриманими профзахворюваннями з вини відповідача йому спричинено моральну шкоду.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_5, суд першої інстанції виходив з того, що позивач внаслідок втрати професійної працездатності, яка первинно встановлена висновком МСЕК від 19.02.2001р., пережив моральні страждання, у зв`язку з чимнаявна вина відповідача у виникненні професійного захворювання у позивача при цьому суд першої інстанції керувався ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Колегія суддів не може повністю погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

За загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі (частина перша статті 58 Конституції України), а також відповідно до пунктів 1, 4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, норми цього Кодексу застосовуються до цивільних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності.

Оскільки спірні правовідносини виникли у 2001 році, то до них застосовується законодавство, чинне на час їх виникнення.

Згідно роз'яснень п.5 Пленуму Верховного ОСОБА_4 України № 4 від 31.03.1995 року, з подальшими змінами, «Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди», оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними в дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набув чинності законодавчий акт, який визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках і коли були вчинені дії, якими заподіяна шкода. Однак, суд першої інстанції, вирішуючи спір по суті помилково застосував до спірних правовідносин ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачу вперше була встановлена стійка втрата професійної працездатності у розмірі 35% висновком МСЕК від 19.02.2001 року. Подальші огляди були повторними. Висновком МСЕК від 08.02.2005 року, ОСОБА_5 з 01.03.2005 року безстроково встановлена 3 (третя) група інвалідності та повторно 50 % втрати професійної працездатності.

Відповідно до пункту 38 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням ним трудових обовязків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472 (далі Правила), якими регулюються спірні правовідносини, право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Тому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, слід враховувати встановлені законодавством обмеження максимального розміру відшкодування моральної шкоди, які були передбачені Правилами на день встановлення потерпілому стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним ОСОБА_4 України у постанові № 6-27 ц 12 від 16 травня 2012 року, що в силу вимог ч.2 ст. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Відповідно до п.11 Правил відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров"я, пов"язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 23.06.1993 року № 472 з подальшими змінами і доповненнями, відповідно до якого, моральна шкода відшкодовується за заявою потерпілого про характер моральної втрати у вигляді одноразової грошової виплати, розмір якої визначається рішенням суду і не може перевищувати 150 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян незалежно від інших будь-яких виплат. Дана правова норма не має зворотної дії у часі.

У звязку з чим, доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, та на користь позивача ОСОБА_5 підлягає стягненню моральна шкода, розмір якої не може перевищувати 150 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2550 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду- скасуванню, з ухваленням нового рішення відповідно до п.4 ч.І ст. 309 ЦПК України про стягненняз Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_4» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 2 550 грн. В іншій частині позову відмовити.

Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України з Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_4» підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 487, 20 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313 -314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_4» задовольнити .

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 10 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_4» на користь ОСОБА_5 у відшкодування моральної шкоди 2 550 грн.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Євраз ОСОБА_4» на користь держави судовий збір в сумі 487, 20 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

ОСОБА_6