Справа № 2-318/12 Головуючий у І інстанції Корнієнко С. В.
Провадження № 22-ц/780/5348/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 46 27.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

27 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Кашперської Т.Ц.,

суддів Ігнатченко Н.В., Фінагєєва В.О.,

за участі секретаря Нагорної Г.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 міжрайонного прокурора Київської області в інтересах держави в особі Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики ОСОБА_3 Наук України» до Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області, ОСОБА_4, третя особа Управління Держкомзему у ОСОБА_2 районі Київської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання права постійного користування на землю,

заслухавши доповідь судді, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2011 року позивач ОСОБА_2 міжрайонний прокурор Київської області звернувся до суду із позовом в інтересах держави про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання права постійного користування на землю, посилаючись на те, що ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» 20 травня 2002 року видано державний акт на право постійного користування землею, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право постійного користування землею. Рішенням господарського суду Київської області від 30-31 грудня 2008 року задоволено позов Глевахівської селищної ради, припинено державному підприємству право постійного користування земельною ділянкою площею 387,19 га. та вилучено дану земельну ділянку, визнано недійсним державний акт на право користування землею, скасовано його державну реєстрацію. В подальшому Глевахівська селищна рада здійснювала розпорядження землями, вилученими у державного підприємства за рішенням господарського суду, що встановлено перевіркою, проведеною ОСОБА_2 міжрайонною прокуратурою. Так, ОСОБА_4 за рішенням Глевахівської селищної ради від 19 листопада 2009 року № 754-32-V передано у власність земельну ділянку, кадастровий номер :02:004:0060, а в подальшому видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ № 849461; вказана земельна ділянка згідно інформації Управління Держкомзему знаходиться в межах земель, переданих в постійне користування державному підприємству. В подальшому рішенням господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року задоволено заяву ОСОБА_2 міжрайонного прокурора про перегляд рішення від 30-31 грудня 2008 року за нововиявленими обставинами, скасовано рішення та ухвалено нове, яким в позові Глевахівської селищної ради відмовлено в повному обсязі. Таким чином, земельну ділянку пл. 387,19 га. залишено в постійному користуванні державного підприємства і на даний час підстава для проведення вилучення земель з його постійного користування відсутня. Вказує, що ОСОБА_3 академія наук України не погоджувала вилучення земельної ділянки із даним кадастровим номером і питання вилучення не погоджувалося Верховною Радою України, вилучення земельної ділянки не проводилося Кабінетом Міністрів України, в звязку із цим рішення Глевахівської селищної ради від 19 листопада 2009 року в частині надання земельної ділянки ОСОБА_4 є незаконним і підлягає скасуванню. Просив визнати незаконним і скасувати рішення Глевахівської селищної ради від 19 листопада 2009 року № 754-32-V в частині передачі у власність ОСОБА_4 земельної ділянки, визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849461, наданий ОСОБА_4, та скасувати його державну реєстрацію, визнати право постійного користування земельною ділянкою за ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», витребувати на його користь спірну земельну ділянку.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Заступник прокурора Київської області подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне зясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, порушення та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року та ухвалити нове, яким позов задовольнити. Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, посилався на те, що судом першої інстанції не взято до уваги доводи прокурора, що згідно інформації ДП «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на зберіганні в архіві даної установи перебуває примірник технічної документації по складанню державного акту на право постійного користування землею ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України», в якому міститься каталог координат зовнішніх меж земельних ділянок, наданих підприємству в постійне користування. Помилковим вважав висновок суду, що відсутність в АС ДЗК каталогу координат ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» є доказом відсутності у останнього права на земельну ділянку, яка свідчить лише про те, що позивач в силу положень Тимчасового порядку присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки на даний час не має можливості внести свої дані про свої землі до державного земельного реєстру. Судом не прийнято до уваги, що державне підприємство є належним землекористувачем земельної ділянки пл. 971,21 га., оскільки має державний акт на право постійного користування землею. При прийнятті оскаржуваного рішення судом не враховано та не надано належної правової оцінки обставинам, встановленим судовими рішеннями в інших справах, що мають преюдиціальне значення для вирішення даної справи. Хибним також вважав висновок суду, що з вини прокурора та позивача не проведено судову експертизу в справі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи прокурору в задоволенні позову про скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на землю, визнання права постійного користування на землю, суд першої інстанції виходив із того, що передача у власність земельної ділянки відповідачеві відбулася саме у період чинності судового рішення від 31 грудня 2008 року; прокурором не доведено, що земельна ділянка відповідача накладається на земельну ділянку державного підприємства; позовні вимоги прокурора про визнання саме незаконним рішення органу місцевого самоврядування заявлені не у спосіб, зазначений положеннями ст. 152 ЗК України.

Колегія суддів погоджується із вказаними висновками, так як вони є обґрунтованими, відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Із матеріалів справи колегія суддів вбачає, що 20 травня 2002 року ДП «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» видано державний акт на право постійного користування землею з правом користування земельною ділянкою пл. 971,2 га. для вирощування і реалізації насіння сільськогосподарських культур, а також переробки сільськогосподарської продукції, акт зареєстровано за № 102.

Рішенням Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 30 квітня 2009 року, у Державного підприємства «Дослідне сільськогосподарське виробництво Інституту фізіології рослин і генетики НАН України» вилучено 387,19 га. землі, які передано до земель запасу Глевахівської селищної ради Васильківського району Київської області.

На підставі рішення № 754-32-V від 19 листопада 2009 року Глевахівської селищної ради ОСОБА_4 передана у власність земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку в смт. Глеваха по пров. Миру, 55-а.

Право власності ОСОБА_4 на земельну ділянку пл. 0,1000 га. із кадастровим номером :02:004:0060 підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ № 849461 від 25 червня 2010 року (а. с. 32 т. 3, 150 т. 2).

Рішенням Господарського суду Київської області від 21 квітня 2010 року, залишеним без змін постановами Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 02 липня 2010 року та Вищого Господарського суду України від 23 червня 2011 року, рішення Господарського суду Київської області від 31 грудня 2008 року скасовано за нововиявленими обставинами (а. с. 14 28 т. 1).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Згідно із ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, згідно ч. 5 ст. 116 ЗК України надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення її в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 150 ЗК України землі дослідних полів науково-дослідних установ і навчальних закладів відносяться до особливо цінних земель і можуть вилучатися у виключних випадках за постановою КМ України або за рішенням відповідної місцевої ради, якщо питання вилучення погоджене Верховною Радою України.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАН України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» вилучення земельних ділянок НАН чи галузевих академій може здійснюватися лише за згодою Президії НАН України.

Вирішуючи спір по суті та ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції врахував, що на момент надання земельної ділянки відповідачу вона була вилучена із користування державного підприємства на користь Глевахівської селищної ради, а тому застосування до даних правовідносин вимог закону щодо попереднього вилучення земельної ділянки у встановленому законом порядку в землекористувача є безпідставним.

Доводи апелянта про застосування до спірних правовідносин ч. 3 ст. 5 Закону України «Про особливості правового режиму діяльності НАН України, галузевих академій наук та статусу їх майнового комплексу» ч. 9 ст. 149, ч. 2 ст. 150 ЗК України щодо порядку вилучення земельної ділянки НАН України відхиляються колегією суддів, оскільки на момент надання земельної ділянки відповідачу за рішенням суду вона була вилучена з користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Обґрунтовуючи підстави позову, прокурор також посилався на те, що передана у власність відповідача ОСОБА_4 земельна ділянка знаходиться у межах земель, переданих у постійне користування ДП «ДСВ ІФРГ НАН України». Посилався на те, що при внесенні каталогу координат на земельну ділянку державного підприємства до автоматизованої системи координат ведення державного земельного кадастру управлінням Держкомзему встановлено, що земельна ділянка, яка передана у власність відповідача, перекриває зовнішні межі земельної ділянки державного підприємства. На підтвердження своїх доводів прокурором було надано листи управління Держкомзему у ОСОБА_2 районі від 25 січня 2013 року № 370/01-1 (а. с. 33 т. 2), Головного управління Держземагентства у Київській області від 10 жовтня 2015 року (а. с. 55 т. 3) з картографічними матеріалами та списками громадян, із якого вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:004:0060, яка на даний час належать ОСОБА_4, перекривають зовнішні межі земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України».

Разом із тим, дані докази не можна вважати допустимими в розумінні ст. 59 ЦПК України, відповідно до якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України для зясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Зясування обставин накладення земельних ділянок беззаперечно потребує спеціальних знань у відповідній галузі, інші докази, надані позивачем, не є безспірними.

Під час розгляду справи судом першої інстанції прокурором було заявлено клопотання про призначення по справі експертизи, яке було задоволено ухвалою суду від 12 лютого 2014 року, в звязку із невиконанням клопотання експерта про надання додаткових відомостей експертиза проведена не була.

На виконання вимог ч. 4 ст. 10, ст. ст. 57, 59 ЦПК України судом апеляційної інстанції, сприяючи всебічному і повному зясуванню обставин справи, особам, які беруть участь в справі, було розяснено про їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, зокрема що стосується необхідності призначення у справі відповідної експертизи для зясування зазначених вище обставин.

Однак прокурором під час апеляційного перегляду не заявлялось клопотання про призначення судово-технічної експертизи з цього приводу.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано не взято до уваги координати зовнішніх меж земельних ділянок державного підприємства, по яких були складені каталоги координат, як безспірні докази передачі земельної ділянки відповідачу із земель ДП «ДСВ ІФРГ НАН України» і доводи апеляційної скарги з цього приводу відхиляються колегією суддів.

Крім того, предявляючи позов, прокурор вважав, що скасування рішення селищної ради є автоматичною підставою для визнання недійсним державного акта як такого, що виданий на його підставі.

Проте припинення права власності на земельну ділянку, яким по суті є визнання державного акта недійсним, можливо лише на підставі ст. 140 ЗК України, де визначено вичерпний перелік підстав для припинення права власності на земельну ділянку, і з таких підстав позов не заявлявся.

За таких обставин судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено прокурору в задоволенні позову в цілому.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу першого заступника прокурора Київської області відхилити.

Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий : Кашперська Т.Ц.

Судді : Ігнатченко Н.В.

ОСОБА_5