УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

ІваненкоЮ.Г., Ситнік О.М.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Державного підприємства «Південна залізниця» про стягнення суми,

за касаційною скаргою Державного підприємства «Південна залізниця», поданою представником Перцем Станіславом Володимировичем, на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до Державного підприємства «Південна залізниця» (далі - ДП «Південна залізниця») про стягнення майнової шкоди в розмірі 27 грн 93 коп., завданої внаслідок невиконання договору перевезення.

В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19 січня 2012 року позивачка придбала проїзний квиток серії УО № 625290 на потяг № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29 січня 2012 року о 23 годині 47 хвилин з вокзалу «Харків-Пасажирський» у місті Харкові з прибуттям 30 січня о 5 годині 41 хвилина до станції Лисичанськ Луганської області. Згідно із затвердженим розкладом потяг щодня прибуває на вокзал Харків-Пасажирський о 23 годині 10 хвилин.

29 січня близько 22 години позивачка разом зі своєю 2-річною дитиною прибула на залізничну платформу вокзалу Харків-Пасажирський та стала чекати потяг.

О 23 годині через гучномовці вокзалу було повідомлено, що «потяг № 326/325 сполученням Суми-Луганськ запізнюється на 5 годин». Через п'ять годин очікування - близько четвертої години ночі 30 січня по гучномовцям вокзалу повідомили, що вказаний поїзд запізниться на 7 годин. Повідомлення про запізнення інших поїздів були відсутні. На сьому годину очікування по гучномовцям вокзалу повідомили, що поїзд № 326 сполученням Суми-Луганськ запізнюється ще на 8 годин. Приблизно через вісім з половиною годин очікування по гучномовцям вокзалу повідомили що поїзд № 326/325 Суми-Луганськ» прибув на платформу. Прийшовши туди, позивачка дізналася що це помилкове повідомлення та насправді прибув поїзд сполученням Луганськ-Суми, який прямує в протилежному напрямку. Інформацію про помилку підтвердили і в довідковому бюро вокзалу, та сказали, що поїзд № 326 Суми-Луганськ не прибув, та чи прибуде він в цей день до вокзалу не відомо. Позивачка зазначила, що на її вимогу видати довідку, що поїзд не прибув, було відмовлено з посиланням на те, що він може прибути у цей день пізніше.

Позивачка вказала, що вона звернулася до каси повернення квитків вокзалу Харків-Пасажирський з вимогою повернути гроші за квиток, оскільки за її проїзним квитком поїзд не прибув, та до кас продажу квитків з вимогою надати їй квиток на інший поїзд до міста Лисичанська, але представниками відповідача позивачці було відмовлено в цих вимогах з мотивів того що в них немає інформації про те, чи насправді цей потяг не прибував, а квитків на інші потяги у цьому напрямку на цей день не було.

Оскільки станом на 8 годину 20 хвилин 30 січня 2012 року поїзд для посадки на станцію Харків-Пасажирський так і не прибув та час прибуття поїзда на станцію Лисичанськ вже 3 години як вийшов, а в перевезенні позивачки іншим поїздом зі сторони відповідача ДП «Південна залізниця» було відмовлено, після більш ніж 8 годин його очікування позивачка залишила вокзал та скористалася іншим видом транспорту для якнайшвидшого прибуття до міста Лисичанська.

У зв'язку з тим що відповідачем не були надані позивачці послуги з перевезення, позивачка просить стягнути з відповідача вартість квитка у розмірі 27 грн 93 коп.

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня

2015 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 кошти в розмірі 27 грн 93 коп. Стягнуто з ДП «Південна залізниця» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1 611 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ДП «Південна залізниця» - Перець С.В. - просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, права позивача як споживача послуг перевезення пасажирів залізничним транспортом були порушені, оскільки позивач не отримав послугу з перевезення потягом № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29 січня 2012 року о 23 год 47 хв і не був доставлений до місця призначення.

Відповідно до ст. 908 ЦК України перевезення вантажу, пасажирів, багажу, пошти здійснюється за договором перевезення. Згідно зі ст. 910 ЦК України за договором перевезення пасажира одна сторона (перевізник) зобов'язується перевезти другу сторону (пасажира) до пункту призначення, а в разі здавання багажу - також доставити багаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання багажу, а пасажир зобов'язується сплатити встановлену плату за проїзд, а у разі здавання багажу - також за його провезення. Укладення договору перевезення пасажира та багажу підтверджується видачею відповідно квитка та багажної квитанції, форми яких встановлюються відповідно до транспортних кодексів (статутів).

Статтею 911 ЦК України закріплені права пасажира, серед яких, зокрема, передбачено право пасажира відмовитися від поїздки, повернути квиток і одержати назад повну або часткову вартість квитка - залежно від строку здавання квитка згідно з правилами, встановленими транспортними кодексами (статутами); отримувати повну та своєчасну інформацію про час та місце відправлення транспортного засобу за вказаним у транспортному документі (квитку) маршрутом.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Судом установлено, що позивач придбала проїзний документ серії УО № 625290 на потяг № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29 січня 2012 року о 23 годині 47 хвилин зі ст. Харків-Пасажирський до ст. Лисичанськ Луганської області. Згідно з проїзним документом потяг повинен був прибути до ст.. Лисичанськ 30 січня 2012 року о 5 годині 41 хвилина.

Представник відповідача визнав факт затримки у відправленні поїзда № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29 січня 2012 року о 23 годині 47 хвилин зі станції Харків-Пасажирський на 8 годин. Цей факт підтверджується і наданою позивачем довідкою чергового по вокзалу станції Харків-Пасажирський, відповідно до якої потяг № 325 Суми-Луганськ прибув на станції Харків-Пасажирський 30 січня 2012 року із запізненням на 8 годин.

Вимоги позивача про повернення суми сплаченої вартості білета виникли внаслідок того, що відповідач, визнавши факт затримки поїзда та надавши позивачу відповідну довідку, відмовився повернути позивачу грошові кошти за білет.

Факт звернення позивачки до відповідних осіб вокзалу станції Харків-Пасажирський підтверджується виданою черговим вокзалу довідкою про затримку потягу.

Пункт 37.1 Правил перевезення пасажирів, багажу, вантажобагажу та пошти залізничним транспортом встановлює, що пасажир має право на безпечне і своєчасне перевезення до місця призначення, указаного в проїзному документі, та належне обслуговування під час перевезення. У той же час п. 37.3 вказаних Правил встановлено, що перевізник зобов'язаний безпечно та своєчасно перевезти пасажира від пункту виїзду до пункту призначення, указаного в проїзному документі, надавши йому місце згідно з придбаним проїзним документом; своєчасно доводити до пасажирів та осіб, які зустрічають, інформацію про запізнення поїзда, зміну колії прибуття чи відправлення.

Відповідно до ст. 919 ЦК України перевізник зобов'язаний доставити вантаж, пасажира, багаж, пошту до пункту призначення у строк, встановлений договором, якщо інший строк не встановлений транспортними кодексами (статутами), іншими нормативно-правовими актами та правилами, що видаються відповідно до них, а в разі відсутності таких строків - у розумний строк.

Статтею 920 ЦК України встановлено, що у разі порушення зобов'язань, що випливають із договору перевезення, сторони несуть відповідальність, встановлену за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено цим Кодексом, іншими законами, транспортними кодексами (статутами).

Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 2 ст. 922 ЦК України у разі відмови пасажира від перевезення з причини затримки відправлення транспортного засобу перевізник зобов'язаний повернути пасажиру провізну плату.

Таким чином, задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) дійшли обґрунтованого висновку, що права позивача як споживача послуг з перевезення пасажирів залізничним транспортом були порушені, оскільки позивач не отримав послугу з перевезення потягом № 326 сполученням Суми-Луганськ з відправленням 29 січня 2012 року о 23 годині 47 хвилин і не був доставлений до місця призначення, у зв'язку із чим на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченої вартості білета у розмірі 27 грн 93 коп.

Доводи скаржника щодо стягнутих витрат на правову допомогу не заслуговують на увагу суду касаційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції під час перегляду справи надана належна та обґрунтована оцінка даним доводам.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Обставини справи досліджено повно, зібраним доказам надана оцінка.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права при їх ухваленні, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судових рішень, та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновком судів щодо їх оцінки, тому колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Державного підприємства «Південна залізниця», подану представником Перцем Станіславом Володимировичем, відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 23 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 16 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко І.М. Завгородня Ю.Г. Іваненко О.М. Ситнік