Справа № 742/2594/15-ц Провадження № 22-ц/795/1716/2015 Категорія - цивільнаГоловуючий у I інстанції -Рябота В. І. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2015 року м.Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Острянського В.І.,
при секретарі:Мартиновій А.В.

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про стягнення (пені) неустойки за несвоєчасну сплату аліментів,

в с т а н о в и в:

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено повністю, стягнуто з відповідача на користь позивача 3673 грн. 70 коп. пені за прострочення сплати аліментів за період з 01 грудня 2013 року по 01 червня 2015 року та 243,60 грн. судового збору на користь держави.

Не погоджуючись з даним рішенням, ОСОБА_5 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просив рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року в частині відмови в застосуванні позовної давності змінити.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального права, а саме, при ухваленні рішення не були застосовані норми статті 18 СК України, яка на погляд апелянта зазначає перелік вимог, які випливають із сімейних правовідносин, п.1 ч.2 ст.258 ЦК України, яка встановлює спеціальну позовну давність для окремого виду позовних вимог та ч.4 ст.267 ЦК України, яка є підставою для відмови в задоволенні вимог за період більший ніж рік.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано в 2010 році (а.с.5).

Від шлюбу у сторін є спільні діти - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.4).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 24 червня 2010 року з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 стягнуто аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку до досягнення ними повноліття.

Згідно розрахунку заборгованості по аліментах державного виконавця Клименко Л.Г. від 15 червня 2015 року, у боржника ОСОБА_5 утворилася заборгованість, станом на травень 2015 року, у сумі 35893 грн. 60 коп. (а.с.6).

З урахуванням наявних у справі доказів, суд першої інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 пені у зв'язку з простроченням сплати аліментів.

Так, районний суд правомірно визнав доведеними, що за період з грудня 2013 року по червень 2015 року у зв'язку з неповною сплатою ОСОБА_5 аліментів, у останнього виникла заборгованість, за яку слід стягнути пеню в сумі 3673 грн. 70 коп.

Згідно п.22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст.196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст.197 СК умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

З пояснень сторін та з матеріалів справи вбачається, що відповідачу достеменно відомо про виконавчий лист, який перебуває на виконанні. Проте, як зазначено у розрахунку державного виконавця, заборгованість по аліментах виникла за досить тривалий час, так ОСОБА_5 сплачував декілька разів аліменти по 100 грн. та 200 грн., що значно менше ніж нараховано, сума заборгованості ним не оспорювалася у визначений законом спосіб і термін.

У постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, прийнятій за результатами перегляду ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 квітня 2013 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів вказано, що оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо, від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму.

Суд повно і всебічно дослідив обставини справи та обґрунтовано, виходячи зі змісту ст.196 СК України та відповідно до вимог ст.214 ЦПК України встановив факт заборгованості відповідача за аліментами й наявність його вини у її виникненні та наявність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів за період з грудня 2013 року по червень 2015 року у загальному розмірі 35893 грн. 60 коп., яка виникла з вини відповідача, який достеменно знав про свій обов'язок сплачувати аліменти на дітей, але сплачував їх не кожного місяця та в меншому розмірі ніж було встановлено судовим рішенням, в результаті чого неустойка (пеня), у зв'язку з несплатою аліментів за період з 01 грудня 2013 по 01 червня 2015 року складає 3673 грн. 70 коп.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст.10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У відповідності до ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Доводи апелянта про незастосування судом строку позовної давності є безпідставними, оскільки відповідно до ч.1 ст.20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Розглядаючи спір, суд повно і всебічно оцінив та дослідив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює, і як наслідок, ухвалив рішення у справі з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 23 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: