Справа № 344/3068/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1543/2015
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Горейко М.Д.

суддів: Бойчука І.В., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 травня 2015 року задоволено частково позов ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спадкового майна житлового будинку, що знаходиться на вул. Ботанічній, 25 в м. Івано-Франківську. В задоволенні решти вимог позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне зясування судом обставин справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Зокрема апелянт зазначає, що ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції не дав належної оцінки його доводам про те, що між ним та його братом ОСОБА_3 не існує спору з приводу спадкового майна, оскільки він ніколи не заперечував права брата на частку у спадковому майні, а тому вказаний позов до нього є безпідставним.

Також, на думку апелянта, суд не взяв до уваги його пояснення з приводу того, що ОСОБА_2 не має жодного морального права представляти інтереси його брата, оскільки в даному випадку діє виключно в своїх інтересах, намагаючись заволодіти його майном. Зловживаючи правом бути опікуном його брата, ОСОБА_2 шкодить його правам та законним інтересам, з приводу чого він звернувся до Івано-Франківського міського суду з адміністративним позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання неправомірними дій щодо не реагування на неналежне виконання ОСОБА_2 опікунських обовязків по відношенню до підопічного ОСОБА_3 та зобовязання належним чином, згідно чинного законодавства відреагувати та прийняти відповідне рішення. Зазначений адміністративний позов в даний час знаходиться на розгляді Івано-Франківського міського суду. Такий позов поданий ним також з тих підстав, що він сам бажає стати опікуном свого хворого брата та належним чином виконувати обовязки щодо його прав та законних інтересів.

Крім того, апелянт вказує, що суд не дав належної оцінки його доводам з приводу пропущення позивачем строку позовної давності. Зазначає, що позивач довідалася про відмову нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на спадкове нерухоме майно з часу закінчення шестимісячного терміну після відкриття спадщини. В жовтні 2011 року ОСОБА_2 уже зверталася в суд із аналогічним позовом про визнання права власності на спадкове майно, який рішенням Івано-Франківського міського суду від 12.03.2014 року було задоволено частково. Однак, рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.06.2014 року вказане рішення Івано-Франківського міського суду скасовано та ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відмовлено. З даним цивільним позовом ОСОБА_2 звернулася в суд в березні 2015 року, тобто майже через чотири роки після закінчення шестимісячного терміну з часу відкриття спадщини. При цьому позивач не ставила питання про поновлення пропущеного строку на звернення в суд з даним позовом.

В апеляційній скарзі апелянт зауважує і про те, що суд передчасно ухвалив оскаржуване заочне рішення, оскільки це була його перша неявка в судове засідання, щодо якої він не мав змоги повідомити суд про її причини. Таким чином суд допустив порушення вимог ч. 4 ст. 169 ЦПК України, за змістом якої суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів тільки у разі повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого відповідача.

З цих підстав апелянт просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, відмовити.

В засідання апеляційного суду сторони не з'явились, про час та день розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку.

Апелянт надіслав суду письмове клопотання про розгляд справи у його відсутності.

Позивач не повідомив суд про причину неявки.

З урахуванням положень ст. 305 ЦПК України колегія суддів ухвалила про розгляд справи за відсутності сторін.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши відповідність висновків суду фактичним обставинам справи та правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права у вирішенні даного спору, колегія суддів знаходить за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

За змістом ст.ст. 212, 213 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є рідними братами (а.с. 6, 38). 19.10.2010 року померла їхня мама ОСОБА_5 (а.с. 2).

Після смерті ОСОБА_5 відкрилася спадщина на належне їй майно, а саме будинок на вул. Ботанічній, 25 в м. Івано-Франківську. Згідно повідомлення Івано-Франківського ОБТІ від 08.04.2015 року №253/01-21 (а.с. 62) право власності на вказане домоволодіння було зареєстровано за ОСОБА_5 на підставі рішення Івано-Франківського міського народного суду від 31.03.1992 року, справа №2-1152.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.06.2002 року ОСОБА_3 визнано недієздатним (а.с. 7). У встановленому законом порядку опікуном над недієздатним ОСОБА_3 призначено його дружину ОСОБА_2 (а.с. 28).

ОСОБА_3, від імені якого діє ОСОБА_2, та відповідач ОСОБА_4 прийняли спадщину, подавши у встановлений законом строк до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори відповідні заяви (а.с. 25, 36). Свідоцтво про право на спадщину спадкоємцям не видано.

Листом від 10.06.2014 року №1875/02-14/1 (а.с. 16) нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок по вул. Ботанічній, 25 в м. Івано-Франківську у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок.

Задовольняючи частково позов ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідно до закону спадкоємцями померлої ОСОБА_5 є ОСОБА_3 та ОСОБА_4, то право власності на спірний спадковий будинок, що знаходиться на вул. Ботанічній, 25 в м. Івано-Франківську, належить їм в рівних долях по 1/2 частині кожному.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду з огляду на наступне.

Статтями 1216, 1218 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що за життя ОСОБА_5 склала заповіт від 01.12.2005 року, яким заповіла все своє майно в рівних частках своїм синам ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с. 34). Проте, в подальшому вказаний заповіт був скасований заповідачем за її заявою №48748129 від 19.01.2010 року (а.с. 30 зв.). Інших заповітів спадкодавець ОСОБА_5 не складала, що вказує на наявність спадкування за законом.

Згідно ч. 1 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Таким чином, вирішуючи даний спір суд першої інстанції вірно дійшов висновку, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4, як спадкоємці першої черги після смерті матері ОСОБА_5 мають право на успадкування її майна, а тому обґрунтовано дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_3, та визнав за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку №25, що на вул. Ботанічній в м. Івано-Франківську.

Доводи апелянта про те, що позов ОСОБА_2 в інтересах його брата ОСОБА_3 є безпідставним, оскільки між ним та його братом відсутній спір з приводу спадкового майна, не заслуговують на увагу та спростовуються листом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори від 10.06.2014 року №1875/02-14/1, відповідно до якого нотаріальна контора відмовила ОСОБА_2 у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадковий будинок у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів на вказаний будинок та порекомендувала їй звернутися в суд для визнання права власності на цей житловий будинок в порядку спадкування.

Безпідставними є також твердження апелянта про те, що ОСОБА_2, зловживаючи правом бути опікуном його брата, діє в даному випадку виключно в своїх інтересах та намагається заволодіти його майном, оскільки такі не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Перебування на розгляді Івано-Франківського міського суду адміністративної справи за його позовом до Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання неправомірними дій щодо не реагування на неналежне виконання ОСОБА_2 опікунських обовязків по відношенню до підопічного ОСОБА_3 та зобовязання належним чином відреагувати та прийняти відповідне рішення не свідчить про зловживання ОСОБА_2 своїми правами опікуна та неналежне виконання нею опікунських обовязків, оскільки даний позов не розглянутий, по ньому не ухвалено рішення про задоволення позову, яке б набрало законної сили, відсутні встановлені вказаним рішенням обставини, які в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України могли б стати підставою для звільнення від доказування при розгляді даної цивільної справи.

Також не заслуговують на увагу доводи апелянта про пропуск позивачем строку позовної давності, оскільки рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.06.2014 року ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_3, відмовлено в задоволенні позову про визнання права власності на спадкове майно у звязку з відсутністю письмової відмови нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину. Як вбачається з листа Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори №1875/02-14/1, таку відмову позивач отримала 10.06.2014 року. Згідно позовної заяви, така подана ОСОБА_2 02.03.2015 року. Таким чином позивачем не пропущено строк позовної давності на звернення в суд з даним позовом.

Інші доводи апеляційної скарги є несуттєвими, не спростовують висновки суду першої інстанції, та не містять підстав для скасування або зміни судового рішення.

Виходячи із змісту ч. 2 ст. 303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції досліджені у встановленому законом порядку, а апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, що давало б підставу для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313- 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 05 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча Горейко М.Д.

Судді: Бойчук І.В.

ОСОБА_6