Провадження № 2/317/1680/2015
Справа № 317/2974/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Запорізький районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Сакояна Д.І.

при секретарі Куманецькій Ю.В.

за участі:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою,-

ВСТАНОВИВ:

У вересні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просить:

стягнути з відповідача на її користь 187777,38 грн., з яких: основна сума боргу 112050 грн.; 4 % за умовами договору позики за період з березня 2013 року по червень 2014 року 71712,00 грн.; 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2015 року 4015,38 грн.;

стягнути з відповідача на її користь відшкодування моральної шкоди у сумі 5000, 00 грн.;

стягнути з відповідача на її користь судові витрати.

Свої вимоги мотивує тим, що 05 листопада 2012 року сторони уклали договір позики, оформлений розпискою. Зі змісту даного договору вбачається, що ОСОБА_2 взяв у неї в борг гроші в сумі 5000,00 доларів США та зобовязався повернути їх у строк до 05 червня 2014 року зі сплатою 4 % щомісячно. Відповідач сплачував проценти за розпискою до лютого 2013 року, після чого сплата 4 % за договором не надходила. До теперішнього часу суму позики не повернув незважаючи на неодноразові вимоги. Зазначає, що відповідач зобовязаний відшкодувати позивачу основну суму боргу 112050,00 грн., 4 % за умовами договору позики за період з березня 2013 року по червень 2014 року 3200 доларів США або 71712,00 грн., 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2015 року 4015,38 грн. та наводить відповідні розрахунки. Також позивач вказує, що у звязку з порушенням відповідачем своїх зобовязань за договорами позики їй завдано також і моральну шкоду. Так, було порушено її нормальний уклад життя, порушено звичайний режим користування належним їй майном. Внаслідок неотримання значної суми коштів у визначений договором строк, позивач вимушена була здійснювати додаткові витрати, шукати шляхи захисту свого порушеного права. Дані питання потребували додаткових хвилювань, переживань, витрачання часу. Додаткових переживань завдає той факт, що відповідач, прострочивши виконання зобовязання, не вибачився. На плечі позивача лягли зусилля, направлені на захист своїх порушених прав у судовому порядку, що потребувало додаткових зусиль до організації власного життя та позначилось на її матеріальному становищі. Моральну шкоду оцінила в 5000,00 грн.

В судове засідання зявилась позивач ОСОБА_1, яка позов підтримала, надала пояснення аналогічні тим, що викладені у позові.

В судове засідання зявився відповідач ОСОБА_2, який позов визнав частково, а саме в частині вимог основної суми боргу 112050,00 грн. Не визнав вимоги щодо стягнення 4 % за умовами договору позики за період з березня 2013 року по червень 2014 року 3200 доларів США або 71712,00 грн., оскільки на його думку фізичні особи не можуть давати гроші під відсотки, а також вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, відшкодування яких на його думку не передбачено в договірних відносинах. З приводу 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2015 року у сумі 4015,38 грн. вказав, що не заперечує проти стягнення як такого, однак не зміг визначитись з приводу обґрунтованості самого розрахунку.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від відповідача виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 п. 1 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики, одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів, або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Судом встановлено, що 05 листопада 2012 року між ОСОБА_1, як позикодавцем, і ОСОБА_2, як позичальником, укладений договір позики шляхом написання боргової розписки.

Згідно з вимогами вказаного договору, ОСОБА_2 отримав у борг від ОСОБА_1 грошові кошти у сумі 5000,00 доларів США на строк до 05 червня 2014 року зі сплатою 4 % щомісяця. ОСОБА_2 у вищевказаний строк суму позики не повернув.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Виходячи з вищевикладеного, враховуючи, що відповідачем не надано жодного належного та допустимого доказу на підтвердження факту повернення боргу, перевіривши розрахунок позивача стягуваних сум, суд дійшов висновку про його обґрунтованість, наявність правових підстав для стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу 112050,00 грн., 4 % за умовами договору позики за період з березня 2013 року по червень 2014 року 71712,00 грн. Перевіривши поданий розрахунок 3 % річних за користування чужими коштами за період з 01 липня 2014 року по 09 вересня 2015 року, суд вважає, що вимоги в цій частині підлягають частковому задоволенню, а саме в сумі 4006,17 грн., оскільки позивачем допущено помилку в розрахунку. Вірним є наступний розрахунок: 112050,00 грн.х3х435днів/365/100).

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди, суд виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

За положеннями ст. 1167 ЦК України однією з підстав виникнення зобовязання є заподіяння шкоди іншій особі. На відміну від зобовязань, які виникають із правомірних актів, цей вид зобовязань виникає із неправомірних актів, якими є правопорушення, тобто протиправне, винне заподіяння шкоди деліктоздатною особою. Деліктоздатне зобовязання це зобовязання, що виникло внаслідок заподіяння шкоди, а заподіяння шкоди іншій особі не завжди породжує деліктне зобовязання. Воно виникає там, де заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобовязальних відносинах або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобовязальних правовідносин.

За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Оскільки зобовязальні відносини, що склались між сторонами спору не передбачають відшкодування моральної шкоди в разі порушення зобовязання, суд приходить до висновку, що у задоволені позову в цій частині також слід відмовити в повному обсязі.

Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір пропорційно до задоволених вимог у сумі 1876,92 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 60, 88, 214-215, ч. 3 ст. 209 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 187768,17 грн. (сто вісімдесят сім тисяч сімсот шістдесят вісім грн. 17 коп.), з яких:

основна сума боргу у сумі 112050,00 грн.;

4 % річних за період з березня 2013 року по червень 2014 року 71712,00 грн.;

3 % річних за період з 01липня 2014 року по 09 вересня 2015 року 4006,17 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1876,92 (одна тисяча вісімсот сімдесят шість грн. 92 коп.) грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення набуває законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Д.І. Сакоян