Справа № 214/1969/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

03 листопада 2015 року Cаксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Ковтун Н.Г.,

при секретареві Бєліковій О.А.,

за участі предстаників позивача ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника відовідача ОСОБА_3,

представника третьої особи ОСОБА_4,

розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кривого Рогу цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту нікчемним, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із позовом до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту нікчемним, який уточнив 11 грудня 2014 року; просить визнати нікчемним заповіт, нотаріально посвідчений 08 червня 2012 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 та зареєстрований у реєстрі № 2077, яким ОСОБА_8 заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, усе майно, що могло бути належним йому на день його смерті, де б воно не знаходилось із чого не складалось, а також те, на яке за законом він мав би право. В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 25 березня 2013 року він звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про визнання заповіту недійсним. В ході судового розгляду було встановлено факт порушення 08 червня 2012 року порядку нотаріального посвідчення заповіту ОСОБА_8 Свідок ОСОБА_9 пояснила суду, що під час посвідчення заповіту крім свідків та особи, яка підписувала замість ОСОБА_8 заповіт, була присутня особа, на користь якої було складено заповіт - ОСОБА_6 Свідок ОСОБА_10 підтвердила слова ОСОБА_9 Позивач зазначає, що ст. 8 Закону України "Про нотаріат", ст. 1255, 1253 ЦК України, п.7, 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей , що прирівнюються до нотаріально посвідчених чітко зазначено що під час підписання заповіту не може бути присутньою особа, на користь якої складений заповіт. Згідно ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений з порушенням вимог щодо посвідчення, є нікчемним. окрім того, того ж дня дружиною заповідача за місцем їх проживання також був складений заповіт, однак заповіт подружжя складений не був. ОСОБА_11 фактично повинен був роз"яснити подружжю заповідачів - літнім людям, що вони можуть скласти заповіт подружжя.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_5 - ОСОБА_1 позов підтримав та вказав на те, що позивач не може прийняти спадщину після смерті дружини ОСОБА_8, яка заповіла позивачу своє майно, оскільки вважає, що спадкова маса може бути збільшена у разі визнання заповіту ОСОБА_8 нікчемним. В ході розгляду цивільної справи про визнання заповіту недійсним свідок ОСОБА_9 надала пояснення, що при складанні заповіту ОСОБА_8 М,Я. була присутня ОСОБА_6, не було підстав для того, щоб за заповідача підпис поставила інша особа тому позивач вважає, що заповіт, посвідчений з порушеннями порядку його посвідчення, є нікчемним. Не заперечує проти того, що зміст заповіту відповідав волі спадкодавця, але зазначив на те, що нотаріус мав запропонувати скласти заповіт подружжя, оскільки дружина ОСОБА_8 також 08.06.2012 року складала заповіт.

Представник позивача ОСОБА_2 - підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Також вказала на те, що покійний ОСОБА_8 - це її сусід. На наступний день після складання заповіту, ОСОБА_8 їй сказав про те, що ОСОБА_6 умовила ОСОБА_12 про складання заповітів. Сказав про те, що ОСОБА_6 привела якихось людей. Він нічого не зрозумів, бо документи складались українською мовою. Також представник позивача вважає, що були порушені права заповідача, оскільки він не розписався у заповіті, але бажав це зробити, він був жвавою людиною. Через місяць після складання заповіту, ОСОБА_8 помер, а його дружина ОСОБА_8 18.09.2012 року склала новий заповіт на ОСОБА_5 Після смерті ОСОБА_8 ОСОБА_5 подав заяву про прийняття спадщини.

Представник позивача ОСОБА_13 в судовому засіданні 03.11.15 року присутньою не була, в попередніх судових засідання позов підтримала та пояснила, що ОСОБА_8 не володів українською мовою. Він був грамотний. Як лікар, вона може сказати про те, що у нього не було хвороб, які б перешкоджали читати чи писати.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_3 - позовні вимоги не визнав в повному обсязі, підтримав надані письмові заперечення, посилаючись на те, що заповіт складений у відповідності до вимог чинного законодавства. У нотаріуса немає обов"язку складати заповіт подружжя. Із тексту заповіту вбачається, що нотаріус роз"яснив право на обов"язкову частку у спадщині непрацездатних осіб. Заповіт ОСОБА_8 відповідає його волі. Оскільки ОСОБА_9 ним не опитувалась, то він не може сказати, що свідок правильно розумів, що ОСОБА_6 була присутня при складанні заповіту, а не при підготовці складання та посвідчення. Сама ОСОБА_14 під час складання та посвідчення заповіту була в іншому приміщенні - в своїй квартирі.

Третя особа - приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 - у судове засідання не зявилась, повідомлена належним чином, проти задоволення позовних вимог заперечувала; надала суду письмові заперечення на позовну заяву, відповідно до яких вважає позов необгрунтованим і недоведеним, позивач є сторонньою особою по відношенню до відповідача та заповідача, безпідставно стверджує, що ОСОБА_6, на користь якої був складений заповіт була присутньою під час його складання, заповіт посвідчений нотаріусом з дотриманням форми та порядку.

Представник третьої особи - приватного нотаріуса Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 - ОСОБА_4 в судовому засіданні з позовом не погодилась, підтримала надані нотаріусом письмові заперечення, посилаючись на те, що заповіт складений у відповідності до вимог чинного законодавства. Вказала на те, що для проведення нотаріальних дій необхідно виконання тексту в журналах, які ведуться нотаріусом. Оскільки заповідач був людиною похилого віку, не міг виконати самостійно текст, тому за нього в присутності двох свідких розписалах інша особа. ОСОБА_11 посвідчила заповіт ОСОБА_8Я До цього вона з"ясувала волевиявлення заповідача, його дієздатність. При посвідченні були присутні особи, які могли бути присутні за законом: заповідач, свідки відповідно вимог ст. 1253 ЦК України за бажанням заповідача. ОСОБА_11 не встановлює тяжкість хвороби. Нотаріальна дія була вчинені поза межами місця роботи нотаріуса. Виклик за місцем проживання ОСОБА_8 здійснювала ОСОБА_6, вона повідом ила про виклик. Заповідач може не надавати документи на майно, яке заповідає.

Свідок ОСОБА_10 суду поянила, що ОСОБА_6 її приятелька. Вона запросила її бути присутньою при складанні заповіту. Вона погодилась, вони прийшли додому до ОСОБА_8, там було ще двоє свидків. Приїхав нотаріус, він розмовляв з ОСОБА_8. Вона и ОСОБА_6 були на кухні. Потім сказали,що будут складати заповіт. Склали заповіт, вони його прочитали, підписали. Заповіт читали вголос, заповіт читав ОСОБА_8, зауважень не було. Вона розписалась за ОСОБА_8, він проти цього не заперечував, оскільки потрібно було писати багато тексту. Вона писала ще в книзі. Заповіт відповідав волі ОСОБА_8. Він казав, что вони одинокі, товаришує з ОСОБА_6 Він був в доброму гуморі, не заперечував проти того, що ми були в квартирі. Сама ОСОБА_15 не була в квартирі, коли складався заповіт.

Судом було прослухано запис пояснень свідка ОСОБА_9, котра на час розгляду справи померла, які вона надавала раніше під час розгляду іншої справи в судовому засіданні 12.09.13 року. Вона зазанчила, що її запросила знайома ОСОБА_6 . Остання доглядала за ОСОБА_8. Вона була свідком того, що він складає заповіт добровільно. В квартирі були його дружина, ОСОБА_6, нотаріус, секретар, ще ОСОБА_10. Ми були на кухні. Там писала якась жінка, мабуть секретар. ОСОБА_8 був на кухні, йому зачитували заповіт. Усі разом знаходились, ОСОБА_6 також. Заповіт читав ОСОБА_8, потім нотаріус. Вона не розуміє, що таке складання заповіту. Вона була присутня для того, щоб нихто ні на кого не здійснював тиск, що усе було добровільно.

Суд, вислухавши представників сторін, представника третьої особи, свідка, дослідивши письмові докази, дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно й обґрунтовано з'ясувавши обставин справи на підставі наданих сторонами доказів по справі, суд приходить до наступного.

Так, відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю (ч. 1 ст. 1234 ЦК України).

Статтею 1247 ЦК України визначені загальні вимоги до форми заповіту: 1. Заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення; 2. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу; 3. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу; 4. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, якщо заповідач не може підписати заповіт внаслідок хвороби або фізичної вади, за його дорученням і в його присутності дозволяється підписання заповіту іншою особою. Підпис цієї особи засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на здійснення нотаріальних дій. Поряд із посвідченням підпису, нотаріус зобов'язаний також в тексті заповіту зазначити причини, які зумовили необхідність підписання заповіту третьою особою (ч. 4 ст. 207 ЦК). Недотримання цих вимог є підставою для визнання заповіту недійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

У пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз'яснено, що заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, згідно із ч. 1 ст. 1257 ЦК України є нікчемним, тому на підставі ст. 215 ЦК України визнання такого заповіту недійсним судом не вимагається.

За змістом п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 2009 року "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому.

Аналогічна позиція викладена в листі Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування".

З копії заповіту від 08 червня 2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, видно, що ОСОБА_16 на випадок своєї смерті заповів ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, усе його майно, що буде належит йому на день його смерті, де б воно не знаходилось і з чого б не складалось, а також все те, на що я за законом буду мати право У звязку з хворобою заповідача ОСОБА_8 на його прохання і в його присутності текст заповіту підписала ОСОБА_10 в пристуності свідків ОСОБА_17, ОСОБА_9. Заповіт підписано о 17.20 годині. Заповіт зареєстрований у реєстрі за № 2077 (а.с. 3).

Сторони та їх представника не заперечують той факт, що заповідач ОСОБА_16 помер, після його смерті відкрилась спадщина, спадкоємцем якої за заповітом є відповідач ОСОБА_6, однак жодних доказів суду надано не було.

Як пояснила у судовому засіданні 18 березня 2015 року підписант заповіту ОСОБА_10 вона знала заповідача ОСОБА_8 та особу, на користь якої укладений заповіт, відповідача ОСОБА_6 В день посвідчення заповіту вона була запрошена додому до заповідача, нотаріус встановила її особу за паспортом громадянина України. ОСОБА_8 хворів, у звязку з чим він не міг власноручно підписати заповіт. ОСОБА_11 вголос чітко прочитала заповіт. Потім у присутності ОСОБА_8 та в присутності нотаріуса вона підписала заповіт, перед підписанням вона також читала заповіт.

Відповідно до положень ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 3 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положеннями п. 1 с. 1 ст. 5 ЦПК України встановлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 10 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте позивачем та його представниками не надано будь-яких переконливих та належних доказів, які підтверджують порушення, невизнання або оспорювання прав чи інтересів позивача, а саме - доказів відкриття спадщини після смерті заповідача ОСОБА_16, факту прийняття спадщини відповідачем ОСОБА_18 після смерті ОСОБА_16, доказів, що підтверджують спадкові відносини між позивачем та заповідачем або доказів того, в чому полягає заінтересованість позивача; сторонами, зокрема і позивачем та його представниками, не заявлялись клопотання про витребування таких доказів.

При цьому суд виходить з вимог змагальності процесу та покладення на сторони обовязку щодо доказування і подання доказів, передбачених ст.ст. 10, 60 ЦПК України, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Таким чином, позивачем не доведено, що оспорюваний заповіт складений з порушення вимог щодо його форми та посвідчення. Так, форма заповіту відповідає вимогам ст. 1247 ЦК України. У заповіті зазначено час та місце його складання, текст прочитаний уголос, підписаний іншою особою в присутності заповідача. Заповідачу роз'яснено зміст статей 1241, 1248, 1254, 1307 ЦК України. У зв'язку з хворобою заповідача та за його дорученням і в його присутності, після прочитання заповіту даний правочин у присутності заповідача підписано ОСОБА_10 що відповідає ч. 4 ст. 207 ЦК України.

Посилання позивача як на підставу для визнання заповіту нікчемним на присутність особи, на користь якої складений заповіт, під час його підписання недоведене та є лише припущенням позивача. Окрім того, позивач в уточненому позові посилається на положення п. 7, 18 Порядку посвідчення заповітів і довіреностей, що прирівнюються до нотаріально посвідчених, затвердженого постановою Кабінета Міністрів України від 15 червня 1994 р. № 419, хоча цей порядок застосовується при посвідченні заповітів та доручень іншими уповноваженими посадовими та службовими особами, окрім нотаріусів.

Як вбачається з письмових пояснень нотаріуса, заповідач не виявив бажання щодо складання заповіту подружжя, вимоги Закону України "Про нотаріат" щодо дотримання таємниці нотаріальних дій також були дотримані.

Врахувавши вищевказані обставини та вимоги закону, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5, оскільки його доводи про те, що оспорюваний заповіт є нікчемним не знайшли свого підтвердження належними та допустимими доказами. Окрім того, враховуючи положення ст. 16 ЦК України та ст. 215 ЦК України позивачем був неправильно обраний спосіб захисту прав - визнання заповіту нікчемним, оскільки недійсність нікчемного заповіту прямо встановлена законом і визнання його нікчемним судом не вимагається.

Зважаючи на викладене, за наслідками розгляду справи суд дійшла висновку, за яким в задоволенні позову необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 214, 215, 218, 222 ЦПК України, ст.ст. 207, 215, 1233, 1234, 1247 1257 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа приватний нотаріус Криворізького міського нотаріального округу ОСОБА_7, про визнання заповіту нікчемним.

Судові витрати компенсуванню не підлягають та відносяться на рахунок позивача.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд міста ОСОБА_19. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя /підпис/ ОСОБА_20

Згідно оригінала. Оригінал рішення знаходиться в матеріалах справи № 214/1969/14-ц. Рішення не набрало законної сили. Копія видана 11.11.15 року.

Суддя Н. Г. Ковтун