У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати його поруку перед ПАТ «ВТБ Банк», яка виникла на підставі договору поруки від 25 березня 2011 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» в особі Відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» та ним такою, що припинена з 1 вересня 2014 року.

Позов мотивовано тим, щов забезпечення виконання зобов'язань ТОВ «Металобази Комекс» за кредитним договором № 4/11В від 25 березня 2011 року, укладеним між цим товариством та ПАТ «ВТБ Банк», також 25 березня 2011 року між відповідачем та ОСОБА_5 був укладений договір поруки. Договором про внесення змін №3 до договору поруки сторони домовились, що договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку та діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання. В січні 2015 року позивач дізнався, що банк звернувся до суду з позовом до позивача про стягнення заборгованості. У зв'язку з викладеним та на підставі вимог ч. 4 ст. 559 ЦПК України ОСОБА_5 вважає, що договір поруки від 25 березня 2011 року є припиненим з 1 вересня 2014 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 2 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Рішення місцевого суду скасовано з ухваленням нового рішення про задоволення позову. Визнано поруку ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк», яка виникла на підставі договору поруки від 25 березня 2011 року, укладеного між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5, припиненою. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову виходив з того, що за умовами договору поруки сторони визначили, що строк його дії - до припинення основного зобов'язання, а оскільки на день звернення до суду з позовом та на день ухвалення рішення по даній цивільній справі зобов'язання позичальника за кредитним договором не виконано, дійшов висновку про відсутність правових підстав для припинення поруки.

Скасовуючи рішення місцевого суду з ухваленням нового рішення про задоволення позову апеляційний суд виходив з того, що пунктом 7 договору №3 від 23 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку й діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання. При цьому умова договору про дію поруки до припинення основного зобов'язання перед кредитодавцем не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати. За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що порука ОСОБА_5 перед ПАТ «ВТБ Банк», яка виникла на підставі договору поруки від 25 березня 2011 року є припиненою.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 березня 2011 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 був укладений договір поруки, відповідно до умов якого позивач поручився перед банком за виконання ТОВ «Металобази Комекс» зобов'язань, що виникли на підставі кредитного договору, укладеним 25 березня 2011 року між товариством та ПАТ «ВТБ Банк».

Умови вищевказаного договору поруки змінювались договорами № 1 від 22 лютого 2012 року та договором №2 від 28 грудня 2012 року.

Договором №3 від 23 вересня 2013 року сторони внесли зміни до предмету договору поруки, зазначивши, що поручитель поручається перед банком за належне виконання позичальником зобов'язань, які витікають із вищевказаного кредитного договору, за яким банк надав позичальнику кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії, що складає 4 785 249,47 доларів США, а позичальник зобов'язаний погасити боргові зобов'язання, а саме повернути банку кредит не пізніше 31 серпня 2014 року або в інший термін відповідно до умов основного договору зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,5% річних, починаючи з 1 вересня 2013 року або в іншому розмірі, передбаченому кредитним договором, комісійні винагороди, договірні санкції, пеню та штрафи в порядку, терміни, строки та на умовах, визначених основним договором, відшкодувати збитки, а також здійснити будь-які інші платежі, що підлягають сплаті позичальником на користь банку відповідно до умов кредитного договору та чинного законодавства.

Пунктом 7 договору №3 від 23 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку й діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання.

Пунктами 2.1. та 2.2. договору поруки, в редакції договору №3 про внесення змін до договору поруки, у разі порушення позичальником основного зобов'язання, визначеного основним договором, банк має право звернутися до поручителя з письмовою вимогою про необхідність виконання/належного виконання основного зобов'язання в повному обсязі або частково, в порядку, передбаченому пунктом 8.2 договору. У разі отримання письмової вимоги банку, зазначеної в пункті 2.1. договору, поручитель зобов'язаний виконати основне зобов'язання в обсязі, строки/терміни, зазначені у вимозі.

У листопаді 2014 року ПАТ «ВТБ Банк» звернувся до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредитному договору, як з поручителя.

Згідно зі статтею 553 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) під порукою розуміється договір, за яким поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

Будучи за своєю правовою природою зобов'язанням порука припиняється на загальних підставах, передбачених главою 50 ЦК України.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Крім того, у статті 559 ЦК України встановлені спеціальні підстави припинення поруки.

Відповідно до частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Виходячи із частини четвертої статті 559 ЦК України такий строк може бути передбачений в договорі або визначений в законі.

Договірний строк застосовується до всіх без винятку зобов'язань. Визначення строку дії поруки як припиняючого тягне певні юридичні наслідки, зокрема, його закінчення є підставою для припинення поруки.

Відповідно до частин першої, третьої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк може бути визначено актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.

На підставі частини першої статті 252, частини першої статті 253 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями, годинами. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Частина перша статті 530 ЦК України містить загальне правило, згідно з яким якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Водночас абзац другий частини першої статті 530 ЦК України містить норму, якою встановлено, що зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ІІК України).

Пунктом 7 договору №3 від 23 вересня 2013 року сторони передбачили, що договір поруки набирає чинності з моменту його підписання сторонами та скріплення печаткою банку й діє до 31 серпня 2014 року включно або до припинення основного зобов'язання.

Тобто даним пунктом договору сторони передбачили альтернативний строк дії договору, на що суд апеляційної інстанції не звернув уваги.

Позичальник зобов'язаний повернути кредит до 31 серпня 2014 року. В свою чергу, порука припиняється з наступного дня повного виконання позичальником своїх обов'язків, передбачених основним зобов'язанням, до 31 серпня 2014 року - при умові виконання кредитного договору.

Умова договору поруки про його дію до припинення основного зобов'язання боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 вказаного Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Вирішуючи даний спір, суд апеляційної інстанції зазначеного не врахував, не встановив чи дотримано банком шестимісячного строку, визначеного ч. 4 ст.559 ЦК України щодо направлення відповідної вимоги поручителю.

Крім того, не надав належної оцінки змісту кредитного договору та не перевірив його умов щодо погашення заборгованості, зокрема не встановив чи не передбачено ним строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), та, виходячи з цього не врахував, що у разі неналежного виконання боржником зобов'язань за кредитним договором, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України строк пред'явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань.

Сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.

Суд апеляційної інстанції вищевказаних норм не врахував, неповно встановивши обставини справи, не надавши належну оцінку умовам як основного зобов'язання, так і договору поруки, дійшов поспішного висновку про її припинення.

Переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поспішних висновків у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 6 липня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова