Справа № 163/140/15-ц
Провадження № 2/163/56/15
ЛЮБОМЛЬСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2015 року Любомльський районний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Павлуся О.С.,

за участю секретаря Семенюк К.М.,

представника третьої особи Сацюк О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Любомль цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки і піклування Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та на виготовлення дитячого проїзного документа без дозволу батька,

В С Т А Н О В И В :

14 січня 2015 року представник позивача, ОСОБА_4, в інтересах ОСОБА_2, звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та на виготовлення дитячого проїзного документа без дозволу батька.

Позов мотивує тим, що позивач з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, що стверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 12 липня 2006 року. Від даного шлюбу у них народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Зазначає, що після розірвання шлюбу позивач з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з позивачем та фактично перебуває на її утриманні. Вказує, що син її довірительки ходить до спортивної школи, учні якої приймають участь у міжнародних змагань, а тому виникла необхідність в його виїзді за кордон. Крім того, позивач має намір тимчасово вивезти сина за кордон з метою проведення з ним дозвілля, відпочинку, оздоровлення. В зв'язку з чим, представник позивача, в її інтересах, зверталась до відповідача про надання його згоди на виготовлення дитячого проїзного документа та виїзду дитини за кордон, проте останній не пояснюючи, ігнорує її прохання, і не дає згоди на виїзд дитини за кордон. Вважає, що таке обмеження суперечить інтересам дитини, можливості оздоровитися, відпочити, відвідати інші країни світу, обмежує її розумовий, духовний, соціальний та моральний розвиток.

В зв'язку з наведеним просить дозволити позивачу виготовити дитячий проїзний документ для виїзду за кордон неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 і надати дозвіл ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на тимчасові виїзди за межі України без супроводу батька ОСОБА_3, до досягнення дитиною повноліття.

В судове засідання позивач та її представник, не з'явились, представником позивача, через канцелярію суду, подано заяву про розгляд справи у її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить позов задовольнити.

Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча повідомлявся судом про місце і час розгляду справи, заяви про відкладення розгляду справи не надав, причини неявки не повідомив.

В судовому засідання представник третьої особи - органу опіки та піклування Любомльської РДА, Сацюк О.П., позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Заслухавши пояснення представника третьої особи, дослідивши письмові докази у справі, суд прийшов до висновку, що в позові слід відмовити з наступних підстав.

Згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Також, принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування.

В частині 3 статті 11 Закону України "Про охорону дитинства" закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними.

Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 3-4 постанови Кабінету Міністрів України "Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" від 27 січня 1995 pоку №57 з наступними змінами та доповненнями встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду.

Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.4), копії свідоцтва про народження (а.с.4) сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом встановлено, що сторони проживають окремо, а неповнолітня дитина проживає з матір'ю ОСОБА_2 та фактично перебуває на її утриманні.

Відповідач в добровільному порядку не дає згоди на виїзд неповнолітньої дитини за кордон, що підтверджується листом представника ОСОБА_2 - ОСОБА_4, з відповідним повідомленням врученням ОСОБА_3

Поясненнями представника третьої сторони стверджується, що відповідач ухиляється від виконання свої батьківських обов'язків щодо дитини. З часу розлучення, матеріально утримувати дитину не допомагає, не спілкується з дитиною, не цікавиться вихованням, розвитком дитини, однак доказів на підтвердження даних фактів не надано.

Наявна в матеріалах справи копія довідки про неотримання аліментів, видана ОСОБА_2, судом до уваги не може бути прийнята, оскільки з неї не вбачається про наявність заборгованості по сплаті аліментів, до неї не додано розрахунку суми заборгованості.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як передбачено ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Однак, обставини на які вказувала представник позивача, що ОСОБА_5 ходить до спортивної школи, учні якої приймають участь у міжнародних змагань, а відтак він потребує виїзду за кордон, в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження, оскільки вони зазначені лише в позовній заяві, будь-яких інших доказів до матеріалів справи не долучено та в судовому засіданні не встановлено.

При цьому, позивач не зазначив країну, до якої дозволяється вивіз дитини без згоди батька, не встановив часовий проміжок перебування у цій державі згідно вимог закону, а вказав період до досягнення дитиною повноліття, що суперечить вимогам закону.

А отже, позовні вимоги позивача із-за вказаних обставин до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. 51 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст.ст. 7, 10, 141, 150,155, 157 СК України, ст.ст. 1, 2, 4 Закону України „Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" від 21 січня 1994 року, п.п. 16, 18, 23 постанови КМУ „Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення" № 231 від 31 березня 1995 року, п.п. 2-4 постанови КМУ „Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України" № 57 від 27 січня 1995 року, суд, -

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - орган опіки і піклування Любомльської районної державної адміністрації Волинської області про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за кордон та на виготовлення дитячого проїзного документа без дозволу батька - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Любомльський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Любомльського районного суду Павлусь О.С.