Єдиний унікальний номер 234/8172/15-ц Номер провадження 22-ц/775/846/2015
Головуючий у 1 інстанції Літовка В.В.
Категорія 52 Доповідач Санікова О.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Санікової О.С.

суддів: Канурної О.Д., Халаджи О.В.

за участю секретаря Макотченко А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди

за апеляційною скаргою Центра соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 1 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В:

В апеляційній скарзі заявник апеляційної скарги просив змінити рішення суду першої інстанції, яким вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: поновлено ОСОБА_1 на посаді помічника вихователя притулку для дітей служби у справах Краматорської міської ради; стягнуто з притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 9217 грн. 05 коп., моральну шкоду 200 грн.; рішення в частині поновлення на роботі звернено до негайного виконання; стягнуто з притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради на користь держави судовий збір в сумі 243 грн. 60 коп., - встановивши дійсний час вимушеного прогулу позивачки з врахуванням того, що вона вже мала нове місце роботи шляхом зарахування суми заробітку за новим місцем роботи при оплаті середнього заробітку за час вимушеного прогулу та врахувавши докази щодо її дій під час виконання посадових обовязків протягом випробувального терміну, які призводили до порушення прав дітей.

В судовому засіданні апеляційного суду представник Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради підтримав доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди та судового збору; доводи апеляційної скарги в частині оскарження рішення суду, яким позивачка поновлена на роботі, не підтримав.

Позивачка у судовому засіданні апеляційного суду заперечувала проти доводів апеляційної скарги, вважаючи рішення суду законним і обгрунтованним.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги в межах оскарження рішення суду та дослідивши матеріали цивільної справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом у червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, посилаючись на те, що 3 лютого 2015 року вона була прийнята у притулок для дітей на посаду помічника вихователя.

3 квітня 2015 року була звільнена за ст. 43 КЗпП України як така, що не пройшла випробувальний термін.

Вважає звільнення незаконним, оскільки при прийомі на роботу не зачіпалась тема про випробувальний термін; з наказом про прийом на роботу під розпис ознайомлена не була.

Для того щоб її звільнити і звільнення виглядало законним директор, використовуючи службове становище, сфальсифікував акти, склав новий графік роботи на травень місяць і доповідні записки працівників.

Ніякі акти в її присутності складені не були, їй не видавали екземпляри актів і з ними не знайомили.

З приводу такого беззаконня вона вимушена була звертатись в прокуратуру і писати заяву в територіальну інспекцію з питань праці.

5 травня підписала наказ про звільнення, а 6 травня ще один.

Директор в порушення ст. 47 КЗпП України не видав їй копію наказу в день отримання трудової книжки.

Вважає звільнення незаконним, а основною причиною звільнення вивільнення робочого місця для іншого працівника і особисту неприязнь з невідомих мотивів начальника служби з прав дітей.

Незаконні дії адміністрації притулку порушили її душевний спокій, в результаті якого зявились безсоння і депресія, вона позбавлена засобів до існування.

Просила визнати звільнення незаконним, поновити її на роботі, стягнути з адміністрації притулку середній заробіток за час вимушеного прогулу, за відпрацьовані дні 1 і 3 травня а також по день поновлення на роботі, стягнути в рахунок відшкодування моральної шкоди 1000 грн.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, суд першої інстанції виходив з того, що, оскільки позивачка поновлена на роботі, на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу, як то передбачено ст.ст. 235 КЗпП України; задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем були порушені її законні права, що вимагало від неї додаткових зусиль для організації свого життя.

Такі висновки суду є правильними з огляду на наступне.

Зазначеним рішенням суду позивачка ОСОБА_1Г поновлена на посаді помічника вихователя притулку для дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради і в цій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

А відповідно до ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Доводи апеляційної скарги в тій частині, що при присудженні оплати за час вимушеного прогулу зараховується заробіток за місцем нової роботи, який працівник мав в цей час, є безпідставними, оскільки зазначена норма, яка була передбачена ч.3 ст. 117 КЗпП України, діяла до січня 2006 року. Тому і положення п. 32 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», на який посилається заявник апеляційної скарги, в даному випадку не можуть бути застосовані.

Рішення суду першої інстанції в частині стягнення моральної шкоди та судового збору не оскаржується.

Таким чином доводи апеляційної скарги Центру соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, що призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 303-304, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Центра соціально-психологічної реабілітації дітей служби у справах дітей Краматорської міської ради відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 1 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів після набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Судді: