Справа № 204/9000/14-ц
Провадження № 2/204/1022/15
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬК
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2015 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючої судді Дубіжанської Т.О.

при секретарі Сорокіної А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську справу за позовною заявою Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні 2014 року позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з відповідачів суму заборгованості за угодою № 160608 від 19.11.2007 року в розмірі 26 864 грн. 67 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування вимог зазначає, що 20 жовтня 2005 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 110472 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами Угоди. 19 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено угоду № 160608 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами угоди. Дана угода є аналогічною Угоді № 110472. За заявою ОСОБА_1 від 19.11.2014 року всі оплачені внески по Угоді № 110472 були зараховані в графік внесків по Угоді № 160608. На підставі Угоди № 160608, ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo B4ММ554, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. ОСОБА_1 в свою чергу зобовязалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом 84 щомісячних повних внесків. 19 листопада 2007 року між позивачем, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вони зобовязалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобовязань за угодою № 160608. ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2009 року постійно порушувала умови угоди щодо періодичності і повноти щомісячних внесків, взагалі припинила сплачувати внески. 20 жовтня 2012 року позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми не пізніше 19 листопада 2012 року. Проте, станом на листопад 2014 року відповідачка ОСОБА_1 не виконала зазначену вимогу. У звязку з чим, станом на 11.12.2014 року заборгованість позичальниці становить 26 864 грн. 67 коп., яка складається з: щомісячного чистого внеску у розмірі 26 419 грн. 64 коп., щомісячних адміністративних витрат у розмірі 445 грн. 03 коп. Оскільки, в якості забезпечення виконання зобовязань виступають гарантії поручителів, то по заборгованість необхідно стягувати з відповідачів солідарно. Тому, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги підтримав та просив справу розглядати без його участі.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, але надав суду заяву в якій позовні вимоги не визнав, проти їх задоволення заперечував та просив справу розглядати без його участі.

Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, але надала суду заяву в якій позовні вимоги не визнала, проти їх задоволення заперечувала та просила суд слухати справу без її участі.

Відповідачка ОСОБА_1В у судове засідання не зявилася, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причин неявки суду не повідомила.

Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитор) зобовязана надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобов'язаний повернути кредит і сплатити відсотки.

У судовому засіданні встановлено, що 20 жовтня 2005 року між ЗАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_1 було укладено угоду № 110472 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами Угоди. 19 листопада 2007 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено угоду № 160608 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невідємними частинами угоди. Дана угода є аналогічною Угоді № 110472. За заявою ОСОБА_1 від 19.11.2014 року всі оплачені внески по Угоді № 110472 були зараховані в графік внесків по Угоді № 160608. На підставі Угоди № 160608, ОСОБА_4 було придбано автомобіль марки Chevrolet Aveo B4ММ554, 2007 року випуску, номерний знак НОМЕР_1. ОСОБА_1 в свою чергу зобовязалася оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих їй послуг шляхом 84 щомісячних повних внесків.

За змістом ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 527 ЦК України, боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.

ОСОБА_1 починаючи з жовтня 2009 року постійно порушувала умови угоди щодо періодичності і повноти щомісячних внесків, взагалі припинила сплачувати внески. 20 жовтня 2012 року позивачем на адресу відповідачки було направлено вимогу одноразової сплати всієї суми не пізніше 19 листопада 2012 року. Проте, відповідачка ОСОБА_1 не виконала зазначену вимогу. У звязку з чим, станом на 11.12.2014 року заборгованість позичальниці становить 26 864 грн. 67 коп., яка складається з: щомісячного чистого внеску у розмірі 26 419 грн. 64 коп., щомісячних адміністративних витрат у розмірі 445 грн. 03 коп.

Для забезпечення виконання зобовязань позичальником за угодою № 160608, 19 листопада 2007 року між позивачем та відповідачами ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено договір поруки, за яким вони зобовязалися відповідати перед кредитором в повному обсязі за виконання боржником зобовязань.

У відповідності до ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то вразі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Статтею 559 ЦК України передбачені підстави припинення договору поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобовязання не встановлений або встановлений моментом предявлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не предявить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Договором поруки визначено строк його дії до 31.10.2012, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до повного припинення усіх зобовязань боржника за кредитним договором.

Як вбачається з матеріалів справи, кредитор ОСОБА_5 акціонерне товариство «АІСЕ Україна» направив боржниці ОСОБА_1 платіжну вимогу від 20.10.2012 року, в якій зазначив, що вона зобовязана сплатити одноразово всю суму її заборгованості перед банком, яка становить 26 864 грн. 67 коп. протягом 10 днів після отримання платіжної вимоги, але не пізніше 30.10.2012 року. Таким чином, було змінено кінцевий строк погашення заборгованості до 30.10.2012 року.

Таким чином, право кредитора на стягнення всієї суми кредиту було порушене відповідачкою ОСОБА_1 починаючи з 30.10.2012 року, а тому перебіг строку предявлення вимоги поручителям почався з наступного дня, тобто з 31.10.2012 року.

Але, позивач протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобовязання за угодою № 160608 від 19.11.2007 року, а саме 31 жовтня 2012 року, не предявляв до поручителів вимог про погашення заборгованості, а звернувся до суду з позовною заявою про стягнення заборгованості з відповідачів лише 11 грудня 2014 року, тобто після припинення дії договорів поруки, укладених в якості забезпечення зобовязань.

А тому, враховуючи положення ст. 559 ЦК України, суд вважає що договір поруки від 19 листопада 2007 року, укладений між ПАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є припиненим.

Саме такого висновку дійшов Верховний Суд України у Постанові суду від 29 січня 2014 року у справі про перегляд ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 липня 2013 року за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_6 Аваль» про стягнення суми заборгованості за кредитним договором з підстав неоднакового застосування судами касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме: частини четвертої статті 559 та статті 1050 Цивільного кодексу України.

Відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України Рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Таким чином, оскільки позивач не має правової підстави звернення до відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 після припинення договору поруки з вимогою щодо стягнення заборгованості за кредитним договором, то суд вважає, що заборгованість, яка станом на 11.12.2014 року становить 26 864 грн. 67 коп., та складається з: щомісячного чистого внеску у розмірі 26 419 грн. 64 коп., щомісячних адміністративних витрат у розмірі 445 грн. 03 коп., необхідно стягнути з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна».

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому, з відповідачки на користь позивача повинно бути стягнено сплачений судовий збір у розмірі 268 грн. 64 коп.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 526, 549, 554, 1048-1054 ЦК України, ст. ст. 10, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «АІСЕ Україна» суму щомісячного чистого внеску у розмірі 26 419 грн. 64 коп., щомісячні адміністративні витрати у розмірі 445 грн. 03 коп., судові витрати по справі у розмірі 268 грн. 64 коп., а всього 27 133 грн. 31 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Т.О. Дубіжанська