Справа № 344/4324/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1696/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Капущак С.В.

сторін: представника позивача ОСОБА_2 міської ради ОСОБА_3, відповідачки ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 міської ради до ОСОБА_4 про зобовязання за власний рахунок знести гараж та повернути самовільно зайняту земельну ділянку, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 міської ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

20.03.2015 року представник ОСОБА_2 міської ради звернувся в суд з даним позовом посилаючись на те, що ОСОБА_4 самочинно встановила гараж, чим здійснила самовільне захоплення земельної ділянки по вул.Чорновола,117-б в м.Івано-Франківську, без згоди на те виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради. За вчинене правопорушення на ОСОБА_4 11.11.2013 року складено протокол про адміністративне правопорушення. Вказаний протокол був предметом розгляду 18.12.2013 року на засіданні адміністративної комісії виконавчого комітету міської ради, за наслідками розгляду якого вказаною комісією винесено постанову, якою на відповідача накладено штраф в межах, передбачених нормами ст.152 КУпАП. Виконавчим комітетом 01.04.2014 року було прийнято рішення, пунктом 1.5 якого зобовязано ОСОБА_4 демонтувати в місячний термін самовільно встановлений гараж по вул.Чорновола,117-б в м.Івано-Франківську. Земельна ділянка, на якій розташований самовільно збудований гараж, належить територіальній громаді міста ОСОБА_2 і є комунальною власністю.

Просив зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок знести гараж по вул.Чорновола,117-б в м.Івано-Франківську та повернути самовільно зайняту земельну ділянку під вказаним обєктом власнику ОСОБА_2 міській раді, та стягнути з відповідача судовий збір.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_2 міської ради подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно ухваленим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначив, що мотивацією суду щодо відмови у задоволенні позовних вимог є те, що було надано дозвіл на встановлення металевого гаража на подвірї будинку по вул.Пушкіна,117 в м.Івано-Франківську ОСОБА_5, батькові відповідача ОСОБА_4, який помер.

На думку апелянта, суд не врахував того, що відповідач самочинно користується даним гаражем (даний факт підтверджується наданням пояснень відповідача, яка неодноразово вказувала, що даним гаражем користується і заперечує проти його демонтажу), чим здійснила самовільне захоплення земельної ділянки по вул..Чорновола, 117-б в м. Івано-Франківську без згоди на те виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради.

Зазначив, що відповідно до п.10 Положення підставою для тимчасового встановлення збірно-розбірного металевого гаража є витяги з рішень виконкому міської ради щодо надання дозволу на тимчасове встановлення збірно-розбірного металевого гаража та договір тимчасового користування. Крім цього, згідно п.13 Положення договір тимчасового користування припиняє свою дію достроково в місячний термін після смерті замовника чи зміни його проживання за межі міста ОСОБА_2. Враховуючи наведене, у відповідача не було підстав щодо користування даним гаражем, оскільки дозвіл втратив свою дію з моменту смерті батька відповідача.

Судом першої інстанції належним чином не враховано того, що ОСОБА_4 не зверталась до позивача для надання/продовження дозволу щодо встановлення гаражу. Також вважають невірним висновок суду щодо скасування постанови адміністративної комісії при виконавчому комітеті від 18.12.2013 року про притягнення до відповідальності відповідача за ст.152 КУпАП, оскільки предметом позову є повернення самовільно зайнятої земельної ділянки, на якій знаходиться гараж. Вказана земельна ділянка не передавалась у власність чи користування ОСОБА_4

Просив скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення, яким зобовязати ОСОБА_4 за власний рахунок знести гараж по вул..Чорновола,117-б у м. Івано-Франківську, повернути самочинно зайняту земельну ділянку під вказаним обєктом власнику ОСОБА_2 міській раді та стягнути судовий збір.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивача, відповідачку, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету ОСОБА_2 міської ради № 601/2 від 04.10.1973 року ОСОБА_6 наданий дозвіл на встановлення металевого гаражу на подвірї будинку по вул.Пушкіна,117 (а.с.17).

ОСОБА_6, який являється батьком відповідачки ОСОБА_4, зі слів останньої помер. Оскільки сторонами вказана обставина не оспорюється, то доказуванню не підлягає.

11.11.2013 року було складено адміністративний протокол про адміністративне правопорушення за ст.152 КУпАП відносно ОСОБА_4 (а.с.5). 18.12.2013 року винесено постанову адміністративної комісії про притягнеення відповідачки до адміністративної відповідальності за порушення прави благоустрою та самовільне зайняття земельної ділянки (а.с.4).

Постановою Івано-Франківського міського суду від 25.05.2015 року визнано нечинною та скасовано вищезазначену постанову Адміністративної комісії при виконавчому комітеті ОСОБА_2 міської ради про притягнення ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності за ст.152 КУпАП та накладення адмінстягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. Провадження у даній справі закрито.

Згідно ч.3 ст. 78 Земельного кодексу України земля в Україні може перебувати у приватній, комунальній та державній власності.

Відповідно до ч.1 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст, є комунальною власністю.Ч.2 цієї статті передбачає, що у комунальній власності перебувають: а) усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; б) земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об'єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.

Згідно із ч. ч. 1,2 статті 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

За змістом ст.ст. 125,126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право на оренду земельної ділянки виникає після укладення договору оренди і його державної реєстрації.

Згідно з ст. 211 ЗК України громадяни та юридичні особи несуть цивільну, адміністративну або кримінальну відповідальність відповідно до законодавства , зокрема, за самовільне зайняття земельних ділянок.

Відповідно до п. 34 ч.1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування» виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання регулювання земельних відносин. У будь-якому випадку підставою для передачі громадянам та юридичним особам, зокрема, земельних ділянок державної або комунальної власності є рішення уповноваженого органу.

Статтею 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» самовільне зайняття земельної ділянки - будь-які дії, які свідчать про фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або надання у користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дій, які відповідно до закону є правомірними.

Судом першої інстанції під час розгляду справи не встановлено доведеності позивачем наявності порушення його прав відповідачем, зокрема те, що ОСОБА_4 самовільно встановила гараж, і як наслідок вчиняла дії по самовільному захопленню земельної ділянки, належної ОСОБА_2 міській раді. Понад 40 років тому органом місцевого самоврядування надано дозвіл батькові відповідачки на тимчасове встановлення металевого збірно-розбірного гаражу по вул.Пушкіна (Чорновола),117-б, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову за недоведеністю.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в розгляді справи.

Відповідачка стверджує що вона не перешкоджає у знесенні гаражу, про те у ньому зберігає автомобіль та майно її чоловіка, які належить йому на праві власності, до нього позов не заявлено.

Суд першої інстанції та апеляційний суд не вправі змінювати підстави та предмет позову, а суд першої інстанції розглянув справу виключно в межах заявлених позовних вимог і обгрунтовано відмовив у задоволенні позову.

За таких обставин, суд першої інстанції належним чином дослідив докази та дав їм оцінку і рішення постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі

переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 міської ради відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 24 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

ОСОБА_7