Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року Суворовський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Гудіної Н.І.

при секретарі Мельніченко Г.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Одесі

справу за позовом

ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, треті особи: комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_3 (ОСОБА_4, дів. ОСОБА_2) ОСОБА_5 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року на 1/4 частину квартири №55 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 56, корп. 2; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, видане на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом в якому просить визнати недійсним розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року на 1/4 частину квартири №55 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 56, корп. 2; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, видане на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 30.06.2015 року вона звернулася до КП «Міське агентство з приватизації житла» (65005, м. Одеса, вул. Богдана Хмельницького, 66), звідки 15.07.2015 року отримала копії наступних документів: заяви №232 від 28.10.1999 року про передачу квартири №55 у приватну власність, розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року та свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, звідки дізналася, що у грудні 1999 року вона ОСОБА_7 приймала участь у приватизації квартири батьків №55 по вул. Ак. Заболотного, буд. 56, корп. 2, у м. Одесі, разом із батьками ОСОБА_6 та ОСОБА_2, а також сестрою ОСОБА_4 (дів. ОСОБА_2) В.С.

Позивач посилаючись на ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», зазначає, що вона письмової на передачу вказаної квартири у спільну сумісну або часткову власність не давала, будь-яких заяв на приватизацію квартири не підписувала. Наполягає, що ст. 7 вищевказаного Закону визначені права наймачів, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, де ч.1 встановлено: «За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму». Вважає, що такими діями відповідача ОСОБА_2 порушені її права на приватизацію державного житлового фонду. Додатково позивач просить поновити строк для звернення до суду зазначаючи, що він був пропущений з поважних причин, а саме з причини, що вона фактично дізналася про порушення її прав у липні 2015 року.

У судове засідання позивач не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради, вона ж представник КП «Міське агентство з приватизації житла» в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмові пояснення, де позовні вимоги не визнала, пояснивши, що приватизація була проведена відповідно до норм законодавства та відповідно до документів, які були підготовлені заявниками, підприємством по обслуговуванню житла та паспортисткою, які передані в агентство з приватизації житла.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилася, про час та місце судового розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду письмові пояснення, де позовні вимоги визнала в повному обсязі та проти їх задоволення не заперечувала. Повідомила, що наприкінці 1999 року разом із своїм померлим чоловіком ОСОБА_6 здійснювали приватизацію своєї квартири №55 по вул. Ак. Заболотного, буд. 56, корп. 2 у м. Одесі. Підписи від імені своїх доньок ОСОБА_4 та ОСОБА_7 у заяві (№232 від 28.10.1999 року) про приватизацію вказаної квартири, вона виконала власноручно, за їх відсутності та без їх відома. Просила розглянути справу за її відсутності.

Суд вивчивши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, встановивши факти та відповідні до них правовідносини прийшов до висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_1

Відповідно до розпорядження органу приватизації №142661 від 17.12.1999 року ОСОБА_6 та членам його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7, згідно Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» безоплатно було передано в спільну часткову власність житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1 на праві приватної спільної (часткової) власності в рівних частках.

На підставі вказаного розпорядження, управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради (назва якого змінена на Департамент Міського господарства Одеської міської ради) 17.12.1999 року на імя ОСОБА_6 та членів його сімї ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 було видано свідоцтво про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, відповідно до якого за ними було зареєстровано право спільної часткової власності на житлову квартиру за адресою: АДРЕСА_1, в рівних частках.

Судом встановлено та сторонами по справі не заперечувалось, що заява №232 від 28.10.1999 року про передачу квартири в приватну спільну часткову власність була підготовлена та подана в Одеське міське агентство з приватизації житла Суворовського району м. Одеси відповідачем ОСОБА_2 та її померлим відповідно до свідоцтва про смерть 1-ЖД №279870 чоловіком ОСОБА_6

Відповідач ОСОБА_2 визнала той факт, що підпис у згаданій вище заяві замість підпису ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_7С.), був поставлений нею власноручно та без відома останньої, при цьому вона зазначила, що даний факт ОСОБА_1 вона ніколи не повідомляла, оскільки не вважала за потрібне. В свою чергу, ОСОБА_1 про свою участь у приватизації вказаної квартири дізналася лише 15 липня 2015 року при отриманні копій документів з КП «Міське агентство з приватизації житла». Відтак, суд вважає, що зазначені обставини в силу ч.1 ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Довіреності на вчинення певних дій від імені ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_7С.) у відповідача ОСОБА_2 на час підписання заяви про приватизацію квартири не було.

В силу ч. 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року №2482-ХІІ, передача займаних квартир (будинків)

здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно мешкають в даній квартирі (будинку), в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обовязковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку).

Відповідно Водночас, ст.7 вищевказаного Закону визначені права наймачів, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, де ч.1 встановлено: «За громадянами, які не виявили бажання приватизувати займане ними житло, зберігається чинний порядок одержання і користування житлом на умовах найму».

Таким чином враховуючи ту обставину, що при приватизації спірного житла ОСОБА_1 (дів. ОСОБА_7С.) не підписувала заяви про приватизацію квартири, тим самим не давала своєї згоди та реалізувала своє право на одноразову безоплатну приватизацію житла, суд вважає що були порушені її житлові права, які повинні бути поновлені шляхом визнання недійсним розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності на спірну квартиру.

Згідно ст. 257 Цивільного Кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно ч.4 ст. 267 того ж Кодексу визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови в позові. Якщо суд визначає поважними причини пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові.

Суд вважає, що ОСОБА_1 необхідно поновити пропущений нею строк позовної давності, оскільки вона фактично дізналася про порушення своїх прав у липні 2015 року, що є поважною причиною пропуску строку для звернення до суду.

Керуючись ст.ст.10,11,57,64,209,212,214,215,218 ЦПК України, 257 Цивільного Кодексу України, Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» від 19 червня 1992 року,суд-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_7, Департаменту міського господарства Одеської міської ради, третя особа: комунальне підприємство «Міське агентство з приватизації житла», ОСОБА_3 про визнання недійсним розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року на 1/4 частину квартири №55 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 56, корп. 2; визнання недійсним свідоцтва про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, видане на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7 задовольнити.

Поновити ОСОБА_1С строк для звернення до суду.

Визнати недійсним розпорядження органу приватизації Виконкому Одеської міської ради №142661 від 17.12.1999 року на 1/4 частину квартири №55 за адресою: м. Одеса, вул. Академіка Заболотного, буд. 56, корп. 2.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло № 12-18619 від 17.12.1999 року, видане на ім'я ОСОБА_6, ОСОБА_2, ОСОБА_4 та ОСОБА_7.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя-