Провадження № 2/522/3261/15
17 грудня 2015 року Приморський районний суд міста Одеси в складі:
головуючого судді Свяченої Ю.Б.,
при секретарі Шеян І.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -
Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, посилаючись на те, що 17 серпня 2007 року між нею та відповідачкою був укладений договір про довірче управління грошовими засобами, згідно якого вона зобовязалась передати ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 199 920, 00 дол. США, а відповідачка зобовязалась повернути вищевказані кошти та інвестиційний дохід від них до 16 серпня 2011 року. У виконання вказаного договору позивачкою було передано грошову суму у розмірі 164 345, 00 дол. США. Однак, у вказаний у договорі термін відповідачкою вищевказана сума повернута не була. Тому, позивачка просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суми боргу, а також відсотки за прострочення виконання грошового зобовязання за період з 17 серпня 2011 року по 15 серпня 2014 року у розмірі 490 004, 69 грн., а також неустойку у розмірі 130 847, 64 грн.
ОСОБА_1 у судове засідання не зявилась, про час а місце розгляду справи повідомлялась належним чином. До суду надійшла заява від позивачки про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.
Відповідачка ОСОБА_2 у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином за місцем її реєстрації. Заяву про розгляд справи за її відсутності не подавала та про причини неявки суд не повідомляла.
Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.
На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідачки у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за її відсутності в заочному порядку.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно зясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Відповідно до ст. ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов кредитного договору та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається.
Частиною 1 ст. 530 ЦК України, передбачено, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами.
Судом встановлено, що 17 серпня 2007 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про довірче управління грошовими засобами, згідно якого позивачка зобовязалась передати ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 199 920, 00 дол. США, а відповідачка зобовязалась повернути вищевказані кошти та інвестиційний дохід від них до 16 серпня 2011 року.
Фактично відповідачка отримала від ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 164 354, 00 дол. США, що по курсу НБУ станом на день звернення позивачки до суду, а саме 15 серпня 2014 року становить 2 151 276, 05 грн., що підтверджується відповідною розпискою.
Проте, у вказаний в договорі термін відповідачкою кошти повернуті не були, та на даний час по укладеному договору розрахунок не проведений, а ОСОБА_2 ухиляється від повернення боргу.
Таким чином, невиконання відповідачкою умов договору про довірче управління грошовими засобами від 17 серпня 2007 року підтверджується наявністю в ОСОБА_1 оригіналу розписки, підписаної власноручно відповідачкою.
У відповідності до ст. ст. 1046, 1047 ЦК України за договором позики, одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
На підставі ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобовязання в іноземній валюті.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобовязання має бути виконане у гривнях; якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Таким чином, суд вважає доведеним факт того, що борг за договором про довірче управління грошовими засобами від 17 серпня 2007 року у розмірі відповідачкою не повернено у встановлений договором термін.
Згідно ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Відповідно до ст. 1214 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави.
У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).
Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Облікова ставка НБУ за період з 17 серпня 2011 року по 23 березня 2012 року становила 7, 75 %; з 23 березня 2012 року по 10 червня 2013 року 7, 5 %; з 10 червня 2013 року по 13 серпня 2013 року 7, 0 %; з 14 серпня 2013 року по 15 квітня 2014 року 6, 5 %; з 15 квітня 2014 року по 17 липня 2014 року 9, 5 %; з 17 липня 2014 року по 15 серпня 2014 року 12, 5%.
Таким чином, суд вважає, що відповідачка повинна сплатити на користь ОСОБА_1 суму відсотків за користування коштами за період з 17 серпня 2011 року по 15 серпня 2014 року у розмірі 490 004, 69 грн.
Згідно п. п. 4.2 договору про довірче управління грошовими засобами від 17 серпня 2007 року у випадку затримки повернення грошових коштів, відповідач зобовязується виплатити у якості неустойки 0, 2 % від суми договору за кожен день прострочки, але не більше 5% від загальної суми договору за весь строк прострочки.
Тому, суд також вважає за можливе стягнути з відповідачки на користь ОСОБА_1 суму неустойки у розмірі 130 847, 64 грн. (199 920, 00 дол. США, що еквівалентно 2 616 952, 80 грн. * 5%).
Крім того, у судовому засіданні доведено, що у звязку зі зверненням до суду з дійсним позовом, позивачка понесла додаткові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 654 грн., які відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідачки.
На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.
Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру.
Виходячи з вищевикладеного, суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.
На підставі вищевикладеного, та керуючись ст. ст. 524, 526, 533, 629, 1046, 1047, 1048, 1212, 1214 ЦК України, ст. ст. 3, 4, 10, 11, 57, 60, 88, 208-209, 212-215, 218, 224-225 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 164 354 (сто шістдесят чотири тисячі триста сорок пять) дол. США, що в еквіваленті по курсу НБУ станом на 15 серпня 2014 року становить 2 151 276 (два мільйони сто пятдесят одна тисяча двісті сімдесят шість) грн. 05 коп.; суму відсотків за користування коштами за період з 17 серпня 2011 року по 15 серпня 2014 року у розмірі 490 004 (чотириста девяносто тисяч чотири) грн. 69 коп.; суму неустойки у розмірі 130 847 (сто тридцять тисяч вісімсот сорок сім) грн. 64 коп.
Стягнути з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 суму судового збору у розмірі 3 654 (три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м. Одеси. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Суддя Ю.Б. Свячена