Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" вересня 2015 р. м. Київ

Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

Головуючого - судді САВЛУК Т.В.

при секретарях Гноілек М.В., Локотковій І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в м.Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1, звертаючись з позовом до суду, просила позбавити батьківських прав ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, що мешкає за адресою: АДРЕСА_1, батьківських прав стосовно позивача, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, що є предметом позову.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, пояснила, що з 2004 році, після розлучення, батьки позивача проживають окремо, позивач, на той час їй було близько трьох років, залишилась проживати разом з матір'ю ОСОБА_4, відповідач покинувши сім'ю байдуже ставився до проблем колишньої дружини та своєї дитини, не бажав спілкуватись з дитиною, не приходив на дні народження, не відвідував дитину ні в дитячому садочку, ні в школі, навіть не знав в якому учбовому закладі навчається його донька, така поведінка батька дуже ображала позивача, яка не може зрозуміти до цього часу, чому батько до неї так байдуже ставиться, не бажає спілкуватись, проводить з нею вільний час, також коли у позивача виникли проблеми із здоров'ям, була підозра на ракову пухлину, відповідач, посилаючись на зайнятись іншими справами, відмовився відвезти свою дитину на обстеження та оплатити призначені лікарем медичні процедури. Позивач наголосила, що на даний час всі питання, пов'язані з її вихованням та утриманням вирішує її мати та вітчим, без участі, підтримки та матеріальної допомоги з боку відповідача, останній раз позивач бачила батька в березні 2012 року, в свою чергу відповідач, з невідомих позивачу причин, надсилає на мобільний телефон погрозливі SMS-повідомлення, при телефонних розмовах ображає позивача, що негативно впливає на емоційний стан позивача та виникає стійке бажання уникати будь-яких форм спілкування з відповідачем, що в сукупності всіх обставин спонукало позивача звернутись з цим позовом до суду про позбавлення відповідача батьківських прав.

Законний представник позивача ОСОБА_4, мати позивача, в судовому засіданні просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві, та пояснень, наданих позивачем в судовому засіданні, наголосила на тому, що вона особисто, як мати дитини, не чинила перешкод у спілкуванні батька з донькою, аліменти відповідач сплачував незначними платежами, ніколи нічого не купляв дитині, не дарував подарунків на день народження доньки навіть коли сторони проживали разом.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити, пояснив, що добре розуміє обсяг своїх батьківських обов'язків, відчуває відповідальність за дитину, має велике бажання зустрічатись та спілкуватись з дитиною, готовий надавати матеріальну допомогу для утримання дитини для забезпечення її потреб, до цього часу не вживав заходів для врегулювання питань щодо порядку зустрічей з дитиною, оскільки після розлучення з матір'ю дитини, відносини між ними були напруженні, відповідач не хотів втручатися в особисте життя дитини та створювати напругу у їх відносинах, щоб не зашкодити психологічному стану дитини, просить відмовити у задоволені позову та надати можливість відновити відносини з дитиною, приймати участь у її вихованні та врегулювати майнові питання щодо надання матеріальної допомоги на утримання дитини.

Представник позивача - адвокат Філіп С.Ю. в судовому засіданні проти позову заперечував, просив в позові відмовити з підстав наведених відповідачем у судовому засіданні, наголосив, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який застосовується у виняткових випадках при доведеності винної поведінки батька дитини, однак позивачем не надано доказів, які мали підтвередити протиправну поведінку відповідача по відношенню до неї особисто , при розгляді питання про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав органом опіки та піклування було враховано доводи відповідача про бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні, тому, на думку представника, відсутні підстави для задоволення позову.

Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації Кошовий Г.І., в судовому засіданні підтримав позов про позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки та наданий Органом опіки і піклування Шевченківської районної у місті Києві державної адміністрації висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки відповідач самоусунувся від вихованням дитини, до органу опіки та піклування або до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини не звертався.

Заслухавши пояснення позивача, законного представника позивача ОСОБА_4, відповідача, представника відповідача - адвоката Філіп С.Ю., представника третьої особи Кошового Г.І., дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 року, що підтверджується свідоцтвом про народження. (а.с.14)

Батьками дитини записані: батько - ОСОБА_2, мати - ОСОБА_4.

З 12 листопада 1998 року батьки позивача ОСОБА_2 та ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про одруження. (а.с.13)

12 травня 2004 року Дніпровським районним судом міста Києва ухвалене рішення про розірвання шлюбу між ОСОБА_4 та ОСОБА_2. (а.с.18)

На підставі постанови Дніпровського районного суду м. Києва від 12.05.2004 року, судом присуджено до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, аліменти в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.04.2004 року і до її повноліття, але не менше ? неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Згідно даних, які викладено у Довідці-розрахунку заборгованості по аліментам від 15 липня 2015 року, яка складена державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві Вікуловою І.І., станом на 01 липня 2015 року у боржника ОСОБА_2 виникла заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 34484,62 грн., які стягуються на підставі виконавчого листа №755/13868/14-ц виданого 12 червня 2014 року Дніпровським районним судом міста Києва про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 аліментів на утримання доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_3, в розмірі ? частини з усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 14.04.2004 року і до її повноліття. (а.с.60)

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

Відповідно до положень статті 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом 6 місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Згідно статті 165 Сімейного кодексу України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Відповідно до ч.4 ст. 19 Сімейного Кодексу України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав тощо обов'язковою є участь органу опіки та піклування, який згідно з ч.5 ст. 19 подає суду письмовий висновок щодо розв'язування спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

При цьому суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст. 19 СК України).

Згідно Висновку Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії №15 від 05 серпня 2015 року), встановлено: «Сімейне життя родини не склалось, з 12.05.2004 року шлюб між громадянами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 було розірвано, дитина залишилась проживати разом з матір'ю.

Мати ОСОБА_1 ОСОБА_4 займається утриманням, вихованням та навчанням доньки, піклується про її стан здоров'я та дозвілля.

Громадянин ОСОБА_2 не провідує доньку та не виявляє бажання до спілкуватись з нею, не вітає з днем народження та іншими святами, не приймає участі у вихованні, не цікавиться її долею та успіхами, не турбується про фізичний та духовних розвиток дитини, навчання та підготовку до самостійного життя, матеріальної допомоги не надає, що підтверджується довідкою, виданої Відділом державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві, характеристикою зі школи, висловлюваннями дитини.

Батько самоусунувся від виховання доньки та нехтує батьківськими обов'язками, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 закону України «Про охорону дитинства»: не виявляє турботу щодо своєї дитини, не цікавиться її особистим життям, здоров'ям та вихованням, матеріальної допомоги не надає, не відвідує дитину.

Враховуючі надані позивачем документи по справі, вислухавши пояснення сторін, керуючись ст.ст.164, 165 Сімейного кодексу України та статтями 24, 123, 137 Цивільного процесуального кодексу України, комісія з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації вважає за доцільне позбавити громадянина ОСОБА_2, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2». (а.с. 87-88)

Як роз'яснено у пунктах 16, 18 Постанови Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Згідно ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Виходячи зі змісту ст. 59 Цивільного процесуального кодексу України, згідно якої обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як з'ясовано судом, підтверджується наявними в справі доказами, 12 травня 2004 року на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 розірвано, після припинення сімейно-шлюбних стосунків між батьками малолітня дитина - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишилась проживати разом з матір'ю, перебуває на повному її утриманні, батько дитини самоусунувся від виховання дитини, не дбає про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до подання позову до суду спору між батьками щодо місця проживання дитини та визначення порядку спілкування та виховання дитини не виникало, з такими вимогами до суду батько дитини не звертався, що не заперечується сторонами спору.

Відповідно до характеризуючи даних, які викладено у характеристиці датованій 08 квітня 2015 року, яка надана директором Державної художньої середньої школи імені Т.Г. Шевченка, неповнолітня ОСОБА_1 є учнем 10-Б класу Державної художньої середньої школи імені Т.Г. Шевченка, позитивно характеризуються за місцем навчання, має достатній інтелектуальний потенціал, здібності високого рівня, до навчання ставиться достатньо серйозно, проявляє інтерес до набуття знань, велику увагу вихованню та навчанню доньки приділяє мати дитини ОСОБА_4 та відчим ОСОБА_12, які відвідують батьківські збори та приймають активну участь у шкільному житті дитини. За час навчання у школі дівчини батько, ОСОБА_2, жодного разу школу не відвідав, станом успішності, шкільним життям дочки батько не цікавиться, зв'язку з класним керівником та вчителями не підтримує.(а.с.17)

На підтвердження заявлених позовних вимог позивач посилається на покази свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які були допитані в судовому засіданні.

Так, свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснив, що перебуває з матір'ю позивача у дружніх відносинах, неповнолітню ОСОБА_1 знає з народження, підтвердив, що після розлучення батьків дитини ОСОБА_1 залишилась проживати разом з матір'ю, яка самостійно займається вихованням дитини, живе життям та інтересами дитини, яка перебуває на її повному утриманні, батько життям та здоров'ям дитини не цікавиться, не відвідує дитину як вдома, так і не приходив до дитячого садочку та коли дитина почала ходити до школи не цікавився її успіхами у навчанні, не відвідував шкільні заходи, не зрозумілих свідку причин батько не бажає спілкуватись з дитиною та не робить жодних кроків для налагодження відносин з неповнолітньою донькою.

Свідок ОСОБА_14 в судовому засіданні пояснила, що перебуває з сім'єю ОСОБА_1 в дружніх відносинах, неповнолітню ОСОБА_1 знає з моменту народження, підтвердила, що з моменту припинення шлюбу між батьками, дитина постійно проживає разом з матір'ю, яка опікується дитиною, приділяє дитині весь свій вільний час, батько до дитини не навідується, не вітає з днем народженням та іншими святами, не дарує подарунки, таке відношення батька впливає на психологічний стан дитини, яка не може зрозуміти чому батько не бажає з нею спілкуватись, не приділяє їй увагу, навпаки, зі слів дитини, неодноразово у телефонних розмовах батько висловлював погрози дитині та її матері, ображав дитину брутальними словами, така поведінка відповідача відносно дитини лише негативно впливає на стан здоров'я дитини, що стало підставою для прийняття дитиною рішення звернутись до суду з позовом про позбавлення батька батьківських прав.

Свідок ОСОБА_15, бабуся позивача, підтвердила, що після розірвання шлюбу між її донькою ОСОБА_4 та відповідачем, онука ОСОБА_1 залишилась проживати разом з матір'ю, всі турботи по утриманню дитини, її навчанню, загальному розвитку мати дитини несе самостійно, батько до дитини не навідується, самоусунувся від виховання дитини, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, до цього часу не виявляв ніяких намірів побачитись та поспілкуватись з дитиною, в той же час відсутність батьківської турботи не вплинула на загальний психологічний стан дитини, яка добре навчається, достатньо розвинута для свого віку, забезпечена всім необхідним для належного розвитку, мати дитини матеріально забезпечена, приділяє дитини весь всій час.

Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Відповідно до положень статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються

її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Враховуючи вищевикладені обставини, позицію позивача ОСОБА_1, яка в судовому засіданні висловила свої позицію щодо підстав позову та наполягала на позбавлені відповідача батьківських прав, оскільки він самоусунувся від її вихованням, матеріальної допомоги на її утримання не надає, не має бажання та не спілкується з дитиною, не цікавиться її життям та здоров'ям, тому позивачем прийнято свідоме виважене рішення звернутись з цим позовом до суду.

В свою чергу, суд враховує, що відповідач, висуваючи свої заперечення проти позову, не скористався процесуальним правом надати належні та допустимі докази, які мали підтвердити виконання відповідачем батьківських обов'язків, надання матеріальної дороги на утримання дитини, участь у додаткових витратах на утримання дитини, з урахуванням її віку та розвитку, в той же час в силу положень ч.4 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Виходячи з предмету спору та суб'єктивного складу сторін, судом встановлено, що відповідач самоусунувся від спілкування з дитиною, не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, що підтверджується доказами про наявність заборгованості у відповідача по сплаті аліментів на утримання дитини, які присуджено за рішенням суду, ці обставини доведено належними та допустимими письмовими доказами та показами свідків ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, які підтвердили факт ухилення батька від виконання своїх обов'язків відносно неповнолітньої дитини, тому з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, її особистого негативного ставлення до батька та тривалість цих відносин, та спираючись на норми чинного законодавства, суд вважає доведеними обставини ухилення батька від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, що дає підстави позбавити його батьківських прав з підстав, передбачених ст.164 Сімейного кодексу України.

Разом з тим, суд враховує, що відповідно до положень ст. 168, 169 Сімейного кодексу України, відповідач, як батько дитини, у разі позбавлення батьківських прав, не позбавлений права на звернення до суду із заявою про надання права на побачення з дитиною, так і з позовом про поновлення батьківських прав.

Відповідно до частини третьої ст.212 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, ухвалюючи рішення суд вирішує позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Києва, громадянки України.

В порядку ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд присуджує стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп., який сплачено позивачем при зверненні з позовом до суду, що підтверджується оригіналом платіжного документа. (а.с.1)

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ст.ст. 1, 4, 10, 11, 58, 59, 60, 61, 88, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця міста Києва, громадянина України, батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженки міста Києва, громадянки України.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243 (двісті сорок три) грн. 60 коп.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду міста Києва, яка подається через Дніпровський районний суд міста Києва, протягом десяти днів з дня його проголошення.

С у д д я