У х в а л а

іменем україни

10 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мартинюка В.І.

суддів: Мостової Г.І., Наумчука М.І.,-

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня

2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, який обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору від 31 травня 2005 року № DZV0SK00000048 відповідач отримав кредит у розмірі 2 500 грн зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 50,04% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв'язку із значним порушенням зобов'язань за кредитним договором станом на 18 листопада 2014 року заборгованість становить 30 069 грн 66 коп. Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2010 року з відповідача на користь позивача вже було стягнуто 7 437 грн 84 коп. Позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором, а саме - за відсотками в розмірі 5 800 грн 71 коп. та пеню в розімрі 18 343 грн 54 коп., а всього 24 144 грн 25 коп., і судові витрати.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2015 року, у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня

2015 року судів першої та апеляційної інстанцій скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належним чином не виконував зобов'язання за кредитним договором, укладеним 31 травня 2005 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк», унаслідок чого у нього перед банком утворилась заборгованість, яка рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2010 року була стягнута із ОСОБА_1 на користь банку. Дію договору вказаним судовим рішенням не припинено.

Рішення суду виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашено.

Відповідно до пп. 3.1 та 3.2 укладеного між сторонами кредитного договору проценти за користування кредитними коштами та пеня нараховуються до повного погашення кредиту.

Зазначені вище проценти та пеня після ухвалення рішення від 24 лютого 2010 року ОСОБА_1 не сплачувались.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходячи із встановлених у справі обставин, дійшов висновку про те, що відсотки за користування кредитними коштами та пеня підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь банку за весь період до повного погашення кредитної заборгованості, однак ПАТ КБ «Приватбанк» пропущено строк звернення до суду з відповідним позовом, оскільки перебіг строку позовної давності за вказаними вимогами почався 7 березня 2010 року (набрало законної сили рішення від 24 лютого 2010 року) й закінчився щодо вимог про стягнення процентів 8 квітня 2013 року, а щодо вимог про стягнення пені - 8 квітня

2011 року, тоді як із позовом до суду банк звернувся у січні 2015 року. Відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Такі висновки судів відповідають обставинам справи та ґрунтуються на доказах, яким дана правильна оцінка.

Наведені в касаційній скарзі доводи про те, що сплата процентів за користування коштами та пені є черговими платежами та позовну давність слід застосовувати до кожного такого платежу окремо висновків суду не спростовують, оскільки у даному випадку рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 24 лютого 2010 року було змінено строк виконання зобов'язання.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 9 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 1 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.І. Мартинюк
Г.І. Мостова
М.І. Наумчук