Ухвала

іменем україни

17 грудня 2015 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ТкачукО.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2, подану представником - ОСОБА_3, на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування,

встановив:

У лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з вересня 2008 року по травень 2014 року проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу із ОСОБА_5, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. За цей час ними придбано автомобіль марки «Renault Trafik», державний номерний знак НОМЕР_1, та автомобіль марки «Scoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2, а також відкрито банківські рахунки, де знаходяться їх спільні грошові кошти. Посилаючись на те, що вказане майно є спільним сумісним майном, позивачка просила встановити факт проживання із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу із вересня 2008 року по травень 2014 року, визнати за нею право власності на підставі сумісної власності на 1/2 частину автомобіля марки «Renault Trafik», державний номерний знак НОМЕР_1, та на 1/2 частину автомобіля марки «Scoda Octavia», державний номерний знак НОМЕР_2, придбаних під час спільного проживання, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину вказаних автомобілів, визнати за нею право власності на підставі спільної сумісної власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 12 791 грн. 15 коп., що знаходяться на рахунку в публічному акціонерному товаристві комерційному банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), відкритому 25 листопада 2013 року на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину вказаних грошових коштів, визнати за нею право власності на підставі сумісної власності на 1/2 частину грошових коштів в розмірі 27 грн. 50 коп., що знаходяться на кредитному картковому рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк», відкритому 18 січня 2013 року на ім'я ОСОБА_6 та на відсотки, та визнати за нею в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 право власності на 1/6 частину вказаних грошових коштів.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановленні в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди, з урахуванням встановлених фактичних обставин, виходили з того, що позивач не довела своїх вимог, що є її процесуальним обов'язком відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, зокрема, не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона проживала із ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу, а відтак, суди правильно дійшли висновку про неможливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 74 СК України, та поділу зазначеного вище майна, а також визнання за нею права на спадкування після його смерті.

Доводи касаційної скарги фактично зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції (ст. 335 ЦПК України).

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами при розгляді справи допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338-341 ЦПК України як підстави для скасування судового рішення.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

У відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, третя особа - орган опіки та піклування Ізюмської міської ради Харківської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на частину в спільному майні, визнання права власності на майно в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_2, поданою представником - ОСОБА_3, на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 13 жовтня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 25 листопада 2015 року відмовити.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ О.С.Ткачук