Апеляційний суд Житомирської області
Справа №295/1008/15-ц Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М.
Категорія 53 Доповідач Заполовський В. Й.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 серпня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Забродського М.І., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Кучерявого О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Холодна комора», за участі третьої особи - ОСОБА_2 про зобов'язання звільнити з посади, стягнення невиплаченої заробітної плати, стягнення вихідної допомоги, стягнення компенсації за невикористану відпустку, стягнення моральної шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду даним позовом.

В обґрунтування позову зазначала, що її з 19.04.2013 року призначено на посаду директора ТОВ «Холодна комора», що підтверджується Витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Будь - якої діяльності підприємство не здійснювало, заробітна плата не виплачувалася, печатка та установчі документи їй, як керівнику, не було передано.

В січні 2014 року вона звернулася до засновника підприємства із заявою про звільнення за власним бажанням, однак її заява була проігнорована.

За наведених обставин, ОСОБА_1, посилаючись на положення ч.3 ст. 38 КЗпП України, просила зобов'язати ТОВ «Холодна комора» звільнити її з посади директора з дати винесення рішення, стягнути на її користь невиплачену заробітну плату з 19.04.2013 року по день винесення судового рішення, вихідну допомогу у розмірі тримісячного середнього заробітку, компенсацію за дні невикористаної відпустки та моральну шкоду в сумі 100 000 грн.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу та просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. На підтвердження своїх доводів посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, надання судом не правильної оцінки наявним у справі доказам, порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів позову вбачається, що ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ТОВ «Холодна комора» та просила зобов'язати відповідача звільнити її з посади керівника даного підприємства, стягнути невиплачену заробітну плату, вихідну допомогу, компенсацію за невикористану відпустку та моральну шкоду.

Вирішуючи спір суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

З таким висновком суду погоджується колегія суддів з огляду на наступне.

Відповідно до ч.1. 2 ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися за угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Згідно з ч.2 ст. 24 КЗпП України при укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи.

За положеннями ч.1 ст. 48 КЗпП України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.

У відповідності до ст. 102-1 КЗпП України працівники, які працюють за сумісництвом, одержують заробітну плату за фактично виконану роботу.

Матеріалами справи доведено, що позивач у спірний період працювала постійно на посаді юрисконсульта сектору правового забезпечення Головного управління Держсанепідемслужби у Житомирській області та за сумісництвом в Житомирському комунальному комерціалізованому підприємстві „М'ясомолторг" Житомирської обласної ради. Вказані обставини підтверджені повідомленнями вказаних установ №7/00-1635 від 14.07.2015 року та №104 від 18.08.2015 року та фактично визнано позивачем в ході апеляційного розгляду справи.

На підтвердження факту перебування на посаді керівника ТОВ „Холодна комора" та виконання трудових обов'язків у зазначений нею період позивачка посилалася на витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців згідно якого ОСОБА_1 з 19.04.2013 року значиться керівником вказаного товариства (а.с.7).

Проте, як правильно визнав суд першої інстанції, позивач не надала суду доказів, що між нею та відповідачем була укладена угода в розумінні ст.ст.21, 24 КЗпП України, за якою вона зобов'язалася виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства зобов'язався виплачувати їй заробітну плату і забезпечувати умови праці необхідні для виконання роботи тощо. Тобто, позивач не довела факту укладення трудової угоди з відповідачем, виконання яких саме обов"язків за домовленістю із власником товариства входило до її повноважень, яка визначена форма оплати праці тощо. При цьому позивач зазначила, що виступити керівником ТОВ „Холодна комора" вона погодилась за пропозицією лише попереднього керівника даного підприємства, у якого зберігались відповідні документи і печатка товариства, які їй передані не були.

Разом з тим, звертаючись в суд з вимогою до відповідача про покладення на нього зобов'язання звільнити її з посади, позивач не надала суду доказів про те, що вона зверталася до останнього з відповідною письмовою заявою про звільнення з посади, а також що останній відмовив їй у цьому. Зазначена обставина підтверджена позивачкою в ході апеляційного розгляду справи.

Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи наведене, в тому числі, що позивач не надала суду доказів про відмову відповідача щодо її звільнення з роботи, то звернення позивачки до суду з даним позовом є передчасним, оскільки судове рішення не може підміняти рішення уповноваженої на те особи ТОВ "Холодна комора" про наслідки розгляду заяви про звільнення з роботи. Окрім того, обраний позивачем спосіб захисту трудових прав, а саме шляхом зобов'язання відповідача звільнити її з посади не узгоджується з передбаченими трудовим законодавством способами захисту. Відтак заявлений позов не ґрунтується на вимогах закону.

Встановивши вказані обставини та оцінивши відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України докази, суд першої інстанції обґрунтовано постановив рішення про відмову у задоволенні позову.

Викладені позивачем в апеляційній скарзі доводи висновків суду не спростовують, вони фактично зводяться до обґрунтування позову, а тому колегія суддів визнає доводи скарги не обґрунтованими та такими, що не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і підстави для його зміни або скасування та задоволення апеляційної скарги відсутні.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 07 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий Судді