У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., НагорнякаВ.А., Писаної Т.О.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», треті особи: ОСОБА_6, орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Ужгородської міської ради, про застосування наслідків нікчемності правочину, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2012 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5, публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» (далі - ПАТ «Державний ощадний банк України»), в якому після зміни предмета позовних вимог просила застосувати наслідки нікчемного правочину - іпотечного договору серії ВКО № 527380 від 27 серпня 2008 року, укладеного між ПАТ «Державний ощадний банк України» і ОСОБА_5 (її матір'ю), предметом якого є житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 229,6 кв. м (житловою - 106,1 кв. м), який розташований на земельній ділянці площею 0,08 га; виключити запис № 2604 від 27 червня 2008 року із Державного реєстру іпотек і Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна; визнати за нею право проживання у частині будинку АДРЕСА_1.

Позивачка посилалась на те, що проживала та проживає дотепер у будинку АДРЕСА_1. Їй стало відомо про те, що у її батьків є кредитні зобов'язання перед ПАТ «Державний ощадний банк України», яке забезпечено іпотекою вказаного будинку. Вважає, що договір іпотеки є нікчемним, оскільки укладений без згоди органу опіки та піклування, хоча на той момент вона була неповнолітньою, їй було 16 років.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання.

Згідно зі ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей при вчиненні правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Для здійснення будь-яких правочинів стосовно нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, потрібна попередня згода органів опіки та піклування.

Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦК України визначено, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним.

Згідно з ч. 1 ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент чинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 цього Кодексу, дійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена Законом (нікчемний правочин).

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, правильно виходив з того, що ОСОБА_6 у відповідному законом порядку був наданий дозвіл на отримання кредиту й укладення спірного іпотечного договору, включно від імені позивачки. Скасування у подальшому п. 2.12 рішення виконавчого комітету Ужгородської міської ради від 19 вересня 2012 року про надання дозволу на передачу житлового будинку в іпотеку не є підставою для визнання іпотечного договору недійсним, оскільки в момент його вчинення сторонами були дотримані всі вимоги передбачені законом. Крім того, судовими рішеннями в справах № 712/12541/12 і № 712/20032/12, які набрали законної сили, порушень житлових прав неповнолітніх дітей при укладенні спірного договору іпотеки не встановлено.

За таких обставин суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 24 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О., НагорнякВ.А., Писана Т.О.