Справа № 308/4715/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

19 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі Рогач О.Я.,

з участю: позивача - ОСОБА_1, його представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, міського відділу державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції, третя особа без самостійних вимог на предмет спору: ПАТ «Альфа Банк », про визнання права власності на автомобіль та звільнення його з під арешту, -

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому вказував, що у вересні 2013 року він придбав у ОСОБА_4 автомобіль марки ВАЗ-2109, 1993 року випуску, номер кузову (V1N) ХТА 210910Р1316244, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, за 24000,00 грн., що еквівалентно 3000,00 дол. США, який розпоряджався цим автомобілем за генеральною довіреністю виданою ОСОБА_3, а вказана угода була оформлена шляхом видання на ім»я позивача довіреності щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом. Позивач вважає, що у такий спосіб він набув право власності на вказаний автомобіль. В подальшому позивач дізнався, що МВ ДВС Ужгородського МРУЮ накладено арешт вказаний транспортний засіб та оголошено його в розшук за боргові зобов»язання солідарних боржників ОСОБА_3 та ОСОБА_5.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права. При цьому апелянт вказує, що автомобіль, на який накладено арешт належить позивачу, а не боржникові. Тому повивач на підставі ст. 665 ЦК України та ч.1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», просить визнати за ним право власності на автомобіль і звільнити з під арешту.

У судовому засіданні позивач та його представник апеляційну скаргу підтримали, просили суд її задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ній.

Інші сторони по справі в судове засідання не з»явилися, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлялись, що не перешкоджає суду на підставі ч.2 ст. 305 ЦПК України розглянути справу в їх відсутності.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача та його представника, перевіривши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Позивач вважає, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов притаманних договору купівлі-продажу, при цьому продавець передав автомобіль позивачу і отримав за нього грошові кошти, що повністю відповідає ст.655 ЦК України (поняття договору купівлі-продажу) і за таких обставин прийшов до висновку про підставність і обґрунтованість позовних вимог.

Але з такими доводами не погоджується колегія суддів апеляційного суду, виходячи з наступного.

Так, в підтвердження факту укладення договору купівлі-продажу автомобіля позивачем наводиться передача ним 29.09.3013 р. продавцю автомобіля грошових коштів в сумі 24000,00 грн. еквівалентній 3000,00 дол. США

В той же час матеріалами справи стверджено, що власником автомобіля є ОСОБА_3, автомобілем має право керувати ОСОБА_5

Дана обставина стверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу (а.с.8)/

Довіреністю від 25.05.2008 р. ОСОБА_3 уповноважила ОСОБА_4 розпоряджатися її автомобілем, користуватися, експлуатувати та відчужувати (а.с.17).

Довіреністю від 29.09.2013 р. ОСОБА_4 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси з питань, повязаних зі вчиненням правочинів щодо користування, експлуатації (керування) та продажу автомобіля (а.с.9).

В подальшому на вказаний автомобіль було оголошено розшук та накладено арешт, як на майно, яке належить боржнику ОСОБА_3 за борговими зобов»язаннями перед ПАТ «Альфа Банк »- постанова про розшук майна боржника від 03.11.2014 року (а.с.18); акт огляду та затримання транспорту (а.с.10).

Згідно ч.1 ст.235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Частиною 2 цієї ж статті визначено, якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.

Разом з тим, відповідно до ст.244 ЦК України на підставі довіреності здійснюється представництво. Довіреність є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами.

Згідно зі ст.ст. 238, 244 ЦК України довіреність не є правовим оформленням переходу права власності.

Таким чином, видачу довіреності без укладення договору купівлі-продажу не можна вважати договором, що укладений відповідно до закону та допускає перехід права власності на автомобіль.

Підстави набуття права власності чітко визначені цивільним законодавством.

Відповідно до п.п. 2, 7, 8 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів та мотоколясок, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року за №1388 передбачено порядок набуття права власності на транспортний засіб з обов»язковою реєстрацією власником придбаного транспортного засобу на підставі документів, що підтверджують право власності.

Відповідно до п.7 Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, власники транспортних засобів-юридичні та фізичні особи або їх представники зобов»язані зареєструвати їх протягом 10 днів після придбання або митного оформлення, чи тимчасового ввезення на територію України, або виникнення обставин, що є підставою для внесення змін до реєстраційних документів.

Враховуючи наведені обставини, оцінюючи всі зібрані докази в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_1 - відхилити

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді: