Справа № 452/802/15 Головуючий у 1 інстанції: КравцівмВ.І.
Провадження № 22-ц/783/4818/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. Я.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого судді: Богонюка М.Я.

Суддів: Ванівського О.М., Шашкіної С.А.

При секретарі: Жукровській Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ПАТ АКБ "Львів" на рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням відмовлено в задоволенні позову ПАТ АКБ "Львів" до Фермерського господарства "Кільгана Івана Степановича" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2007 року.

В апеляційній скарзі ПАТ АКБ "Львів" просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Стверджує, що судом першої інстанції неправильно встановлено обставини справи, а саме ототожнено термін погашення основного боргу (тіла кредиту) із терміном погашення нарахованих відсотків. Вважають, що ними не пропущено строк звернення до суду. В своїх позовних вимогах вони ставили питання про стягнення відсотків за кредитним договором в межах строків позовної давності.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторін на підтримання та заперечення скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що така підлягає до часткового задоволення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з ч.1 ст. 16 ЦПК України, не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз'яснено зазначені вище норми ЦПК України та наголошено, що, вирішуючи питання про відкриття провадження, суд повинен виходити з того, що у порядку цивільного судочинства розглядаються справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за КАС України або ГПК України віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів.

В таких випадках, згідно цього ж пункту Постанови, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства.

У зв'язку із тим, що в одній і тій самій справі нерідко беруть участь як юридичні, так і фізичні особи, які є кредитором, боржником, поручителем, заставодавцем, майновим поручителем тощо, Верховний Суд України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ, що виникають з кредитних правовідносин від 24.10.2011 року в п.1 розділу "Складні процесуальні питання, що виникають при вирішенні справ з кредитних правовідносин" наголосив на тому, що при з'ясуванні питання щодо належності справи до розгляду в порядку цивільного судочинства суд має керуватися вимогами статей 15, 16 ЦПК, відповідно до яких суди розглядають справи, що стосуються цивільних правовідносин, і при цьому не повинні допускати об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Згідно з п.1 ч.1 ст. 12 ГПК України, господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Частиною 1 ст. 179 ГК України встановлено, що майново-господарські зобов'язання, які виникають між суб'єктами господарювання або між суб'єктами господарювання і негосподарюючими суб'єктами - юридичними особами на підставі господарських договорів, є господарсько-договірними зобов'язаннями.

Відповідно до ч. ч. 4,5 ст. 3 ГК України, сферу господарських відносин становлять господарсько-виробничі, організаційно-господарські та внутрішньогосподарські відносини. Так, зокрема, господарсько-виробничими є майнові та інші відносини, що виникають між суб'єктами господарювання при безпосередньому здійсненні господарської діяльності.

В даному випадку між АКБ "Львів" та ФГ "Кільган Іван Степанович" виникли господарські правовідносини щодо надання фінансових послуг за кредитним договором від 07 червня 2007 року.

Такі висновки суду узгоджуються із висновками, зазначеними у Постанові Верховного Суду України №6-745цс15 від 01 липня 2015 року.

Оскільки суд першої інстанції прийняв до розгляду позовні вимоги банку до ФГ "Кільган Іван Степанович" та вирішено спір по суті, то рішення в цій частині не можна вважати законним та обґрунтованим і таке підлягає скасуванню з закриттям провадження по справі, так як такий спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Що ж стосується позовних вимог ПАТ АКБ "Львів" до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, то як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом в забезпечення кредитного договору укладеного 07.06.2007 року між ПАТ АКБ "Львів" та ФГ "Кільган Іван Степанович", 07 червня 2007 року між ПАТ АКБ "Львів" та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір згідно умов якого останній передав в іпотеку банку нерухоме майно, а саме: нежитлове будівництво по вул. Шевченка, 62 в с. Луки Самбірського району Львівської області та житловий будинок №30 по вул. Зеленій в с. Велика Білина Самбірського району Львівської області, які належать йому на праві власності.

Через неналежне виконання умов договору від 07 червня 2007 року, банк звернувся в суд з позовом до позичальника та іпотекодавця про стягнення заборгованості. 27.12.2010 року Самбірський міськрайонний суд Львівської області ухвалив рішення про задоволення позову.

Дане рішення суду станом на 16 березня 2015 року виконане позичальником частково, погашено основну суму боргу 478209,53 грн. та нараховано відсотки 84 271, 75 грн., не погашено пеню в сумі 17 563, 24 грн.

19 березня 2015 року ПАТ АКБ "Львів" звернулися в суд з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості по відсотках за весь час невиконання рішення суду.

В подальшому позивач уточнив свої позовні вимоги та просив стягнути з відповідача заборгованість в межах трьохрічного терміну позовної давності.

Судом та матеріалами справи встановлено, що 07 червня 2007 року між ПАТ АКБ "Львів" та ФГ "Кільган Іван Степанович" укладено кредитний договір у відповідності до умов якого банк відкрив ФГ кредитну лінію з лімітом 690000 грн. зі сплатою 16,3 % та кінцевим терміном погашення кредиту 28 травня 2010 року. При цьому було визначено графік погашення кредиту.

Відмовляючи в задоволенні позову банку до майнового поручителя суд першої інстанції вірно виходив з того, що наявність судового рішення про стягнення заборгованості з відповідача, яке не виконане не припиняє правовідносин сторін кредитного та іпотечного договорів та не звільняє боржників від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання. А відтак боржники в зв'язку з невиконанням грошового зобов'язання допустили заборгованість перед банком. Однак останній звернувся в суд з позовом про стягнення такої заборгованості з пропуском строку позовної давності.

При цьому судом вірно проаналізовано положення ст. ст. 256, 257, 261, 1048, 1050 ЦК України та враховано правові позиції висновку ВС України в постанові від 19 листопада 2014 року та в постанові від 01 квітня 2015 року у справі №6-37цс15. А саме, що перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушень боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами, від дня коли відбулося це порушення. Позовна давність в таких випадках обчислюється по кожному простроченому платежу.

Враховуючи ту обставину, що за кредитним договором укладеним між банком та позичальником останній зобов'язувався сплатити кредит до 28 травня 2010 року і даним договором було встановлено розмір і порядок нарахування відсотків, то і перебіг терміну позовної давності щодо стягнення відсотків повинен обчислюватися по кожному простроченому платежу.

А відтак на час пред'явлення позову банком до іпотекодавця в березні 2015 року, про стягнення заборгованості по відсотках за кредитним договором від 07 червня 2007 року термін позовної давності сплив, що при наявності заяви від відповідачів про застосування строку позовної давності і є підставою для відмови в задоволенні позову.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення такої.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 303, 304, п.4 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 310, п. 3 ч.1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ПАТ АКБ "Львів" задовольнити частково.

Рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року в частині відмови в задоволенні позову ПАТ АКБ "Львів" до Фермерського господарства "Кільгана Івана Степановича" та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 07 червня 2007 року скасувати та закрити провадження у справі в цій частині.

В решті рішення Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 18 травня 2015 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: