АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/2935/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3676/15Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Дорош А.І.

Суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі: Ачкасовій О.Н.

з участю

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2015 року

у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення кімнати у квартирі для проживання, усунення перешкод у вселенні та проживанні,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_6 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення кімнати у квартирі для проживання. Просила суд визначити їй для проживання кімнату площею 11,4 кв.м. у квартирі № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтаві, інші дві житлові кімнати лишити у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4; місця загального користування у квартирі № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава, а саме: коридор передпокій, кухню, ванну, кімнату, вбиральню, кладову, балкон лишити у спільному користуванні співвласників: ОСОБА_6, ОСОБА_3 та ОСОБА_4; зобовязати ОСОБА_3 видати ключі від вхідних дверей квартири № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава Ємеліній ОСОБА_7 та не створювати перешкод у вселенні та проживанні.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2015 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення кімнати у квартирі для проживання задоволено.

Визначена ОСОБА_6 для проживання кімната площею 11,4 кв.м. у квартирі № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава, інші дві житлові кімнати залишено у користуванні ОСОБА_3 та ОСОБА_4.

Місця загального користування у квартирі № 10 в буд. по вул.. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава, а саме: коридор передпокій, кухня, ванна кімната, вбиральня, кладова, балкон залишено у спільному сумісному користуванні співвласників: ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_4.

Зобовязано ОСОБА_3 видати ключі від вхідних дверей квартири № 10 в будинку по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава Ємеліній ОСОБА_7 та не створювати перешкод у вселенні та проживанні.

Не погодившись з судовим рішенням, його в апеляційному порядку оскаржили відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, які, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 2 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Згідно п. 3,4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24.06.2015 р. ОСОБА_6 є власником 10/27 часток квартири № 10 в будинку по вул. Б.Хмельницького, 30 у м. Полтава. Іншими співвласниками вказаної квартири є ОСОБА_3, якому належить 14/27 часток, та ОСОБА_4, які належить 3/27 часток ( а.с.8).

З копії технічного паспорту на квартиру, вбачається, що квартира № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 в м. Полтаві має три кімнати, розташована на 3 поверсі пятиповерхового будинку. Кімнати мають площу 8,2 кв.м., 15,4 кв.м., 11,4 кв.м. Кімната розміром 15,4 кв.м. є прохідною, лише через неї можливо потрапити до кімнати площею 11,4 кв.м. (а.с.5-6). Таокж дана квартира має коридор передпокій, кухню, ванну кімнату, вбиральню, кладову, балкон.

Співвласники квартири не досягли згоди щодо порядку користування нею.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що спірна квартира має житлову площу 35 кв.м., тому відповідно до своєї частки у ній, позивач має право на проживання у кімнаті площею 11,4 кв.м. Відповідачі, як добровільно, так і шляхом звернення до суду, можуть визначити собі місця для проживання у двох інших кімнатах. Інші нежитлові приміщення квартири мають бути у спільному користування співвласників. Також зобов»язано відповідача ОСОБА_3 видати ключі від вхідних дверей квартири позивачу та зобов»язано його не створювати перешкоду вселенні та проживанні позивача.

Проте, з таким висновком місцевого суду, погодитися не можна, виходячи з наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Пунктами 1-10 ч. 2 ст. 16 ЦК України України установлюються такі способи захисту цивільних прав та інтересів: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов»язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи залагодження матеріальної шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

Як вбачається із матеріалів справи, сторони по справі є співвласниками квартири № 10 в буд. по вул. Б.Хмельницького, 30 в м. Полтаві, кожному з них на праві приватної власності належить відповідна частка у спірній квартирі.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, самостійно обрала предмет позову - визначення кімнати у квартирі для проживання, усунення перешкод у вселенні та проживанні.

Як встановила колегія суддів, позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушенного права шляхом пред»явлення позову про визначення кімнати у квартирі для проживання, оскільки згідно п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 р. № 20 з послідуючи змінами та доповненнями від 25.05.1998 р. № 15 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» судам слід мати на увазі, що судовий захист права приватної власності громадян здійснюється шляхом розгляду справ, зокрема, за позовами: б) про визначення порядку володіння, користування і розпорядження майном, що є спільною власністю; в) про поділ спільного майна або виділ з нього частки.

Згідно п. 14 вказаної постанови роз'яснити судам, що квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.

Виходячи з викладеного, такий спосіб захисту порушеного права, як визначення для одного із співвласників кімнати для проживання у квартирі, яка є спільною частковою власністю, не передбачено діючим законодавством.

Крім цього, за змістом оскарженого судового рішення, одному із співвласників виділено окрему кімнату для проживання у спірній квартирі , іншим двом співвласникам інші дві кімнати залишені у загальному користуванні. За законом всі співвласники квартири мають рівні права щодо володіння, користування та розпорядження своєю частиною власності. Вказаним судовим рішенням порушено права відповідачів, як співвласників квартири, оскільки позивачу надано пріоритет у визначенні кімнати для проживання у спірній квартирі. Якщо дійсно мається спір між співвласниками квартири, то кожен із них, як власник певної її частки, має право на визначення порядку користування квартирою, тобто визначення певної житлової площі та місць загального користування відповідно до частки у спільній частковій власності.

По даній категорії справ в якості доказу позивачі надають висновок судово-будівельної експеризи з питання визначення порядку користування квартирою.

У даній справі такий доказ відсутній. Як вбачається із технічного паспорту на квартиру, то вона є трикімнатною, одна кімната є прохідною, тому при визначенні порядку її користування між співвласниками слід мати спеціальні знання у галузі будівництва.

Пред»являючи вимоги про усунення перешкод у вселенні та проживанні, позивач не надала доказів в цій частині вимог.

Згідно ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Позовні вимоги в частині про усунення перешкод у вселенні та проживанні не підлягають задоволенні з підстав недоведеності суду.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що у рішенні місцевого суду має місце невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, тому рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п. 3,4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 12 жовтня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

У задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення кімнати у квартирі для проживання, усунення перешкод у вселенні та проживанні відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

С У Д Д І :