Номер провадження: 22-ц/785/3855/15
Головуючий у першій інстанції Донцов Д. Ю.
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів - Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі - Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2014 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором та звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; треті особи: особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним,

встановила:

Позивач, Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3, в якому просить: стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_4 на користь АТ «Дельта Банк» ( МФО 380236, ЄРДПО 34047020) заборгованість за кредитним договором в сумі 911 976.,28 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 911 976,28 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3, а саме нерухоме майно - (ізольована квартира), розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження; стягнути солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_3 на користь АТ «Дельта Банк» (МФО 380236, ЄДРОУ 34047020) судовий збір у розмірі 3 219,00 грн.

Ухвалою Приморського районного суду від 13.03.2013 по справі № 1522/29642/12 об'єднано в одне провадження з первісним позовом зустрічний позов ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; третя особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним.

Представник ПАТ «Дельта Банк» у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення судового засідання позивач повідомлявся належним чином, згідно позовної заяви позивач просить справу розглядати у відсутності його представника за наявними у справі матеріалами, заявлені ПАТ «Дельта Банк», позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить задовольнити у повному обсязі з підстав наведених у позовній заяві, не заперечує проти заочного рішення.

ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, про час та місце проведення повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило.

ОСОБА_3 у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило.

ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилася, про час та місце проведення повідомлялася належним чином, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи у її відсутності до суду не надходило.

Заочним рішенням суду первісний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ "Дельта Банк" заборгованість за кредитним договором в сумі 911976,28 грн. (дев'ятсот одинадцять тисяч дев'ятсот сімдесят шість гривень 28 копійок).

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що складає 911976,28 грн., звернуто стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3, а саме нерухоме майно - (ізольована квартира), розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь АТ "Дельта Банк" судовий збір у розмірі 3219,00 (три тисячі двісті дев'ятнадцять гривень 00 копійок).

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»; треті особи: особа ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання договору поруки недійсним задоволено у повному обсязі. Визнано недійсним Договір поруки №181168 від 19.02.2008 р., укладений між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та ОСОБА_4.

Не погодившись з вказаним рішенням відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подали апеляційні скарги. ОСОБА_2 просить скасувати це рішення в частині задоволення первісного позову Банка та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задовольнити позову в повному обсязі, а ОСОБА_3 просить скасувати це рішення в частині задоволення первісного позову Банка щодо неї та постановити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задовольнити позову в повному обсязі посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, доводи скарги, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Апеляційні скарги подані на рішення суду тільки в частині задоволення первісного позову, а тому рішення підлягає перегляду тільки в цій частині.

Задовольняючи частково первісні позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позов є законним та частково обґрунтованим, виходячи з наступного.

19 лютого 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є АТ «УкрСиббанк» (далі за тексом - Банк) та ОСОБА_2 (далі за текстом Позичальник) був укладений кредитний договір № , відповідно до умов якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти, на споживчі цілі, у розмірі 77000,00 дол. США з розрахунку 13,40% річних на строк з 19 лютого 2008 року по 19 лютого 2018 року.

08 грудня 2011 року своє право вимоги, що виникло у Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» з Договору про надання споживчого кредиту № від 19.02.2008р., на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, було передано Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк»

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно п. 1.2.2 Кредитного договору № від 19.02.2008 р., Позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплачувати проценти шляхом ануїтет них платежів у розмірі 1170,00 дол. США, в день сплати ануїтетних платежів.

Відповідно до п.п. 1.3.1., 1.3.3., 1.3.4., нарахування процентів за кредитні договором здійснюється щомісячно в останній робочий день поточного місяця, методом 30/360 відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України та чинного законодавства України. Проценти нараховуються на суму кредиту, що надана Банком Відповідачу і ще не повернута останнім у власність Банку відповідно до умов договору.

Згідно п. 5.5. Кредитного договору, у випадку не сплати Позичальником чергового ануїтетного платежу в установлений договором день сплати ануїтетного платежу більш ніж на один місяць, та/або порушення інших умов Договору та/або порушення інших умов Договору та/або у випадку порушення Позичальником та/або Заставодавцем та/або Поручителем та/або гарантом умов укладеного з Банком договору щодо надання забезпечення виконання зобов'язань Позичальника за Договором, Банк має право вимагати дострокового повернення кредиту та нарахованих процентів у порядку встановленому розділом 12 Договору.

Відповідно до п. 5.7. кредитного договору, у випадку невиконання Позичальником своїх зобов'язань по своєчасному поверненню кредиту та/або сплати за кредит Банк має право стягнути з Позичальника суму боргу в тому числі шляхом звернення стягнення на предмет забезпечення.

Пунктом 12.1 Кредитного договору передбачено, що у випадку настання обставин визначених у п.п. 2.3., 4.9., 5.3., 5.5., 5.6., 5.8., 5.10., 8.4., 10.2., 10.14. Договору та направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і не усунення Позичальником порушень умов за Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку, при цьому у випадку не отримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) банком, вважати термін повернення кредиту таким, що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

У порушення умов Кредитного договору № 0 від 19.02.2008 р. ОСОБА_2 своїх зобов'язань, що стосується своєчасного погашення заборгованості по кредиту, належним чином не виконує.

У зв'язку з цим у ОСОБА_2 перед Банком станом на 07.12.2012р. наявна заборгованість за Кредитним договором № 0 від 19.02.2008р. на загальну суму 911976,28 грн., яка складає: тіло кредиту 583814,07 грн., з них прострочена заборгованість за тілом кредиту складає 163325,68 грн.; заборгованість за відсотками 328162,20 грн., з них прострочена заборгованість за відсотками 88438,79 грн.

Частиною 2 ст. 509 ЦК України встановлено, що зобов'язання виникають із підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема: з договорів та інших правочинів.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Зобов'язання перестає діяти в разі його припинення з підстав, передбачених договором або законом ( ч. 1 ст. 598 ЦК України).

Ці підстави зазначені в ст. 599, 600, 601, 604-609 ЦК України.

За відсутності інших підстав припинення зобов'язання, передбаченого договором або законом, зобов'язання припиняється його виконанням, проведеним належним чином ( ст. 599 ЦК України).

Належним виконанням зобов'язання є виконання, прийняте кредитором, у результаті якого припиняються права та обов'язки сторін зобов'язання.

Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

У разі порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Як зазначає позивач ПАТ «Дельта Банк», правові наслідки порушення виконання зобов'язання у даному випадку встановлені умовами Кредитного договору № 0 від 19.02.2008р., а також Договором поруки № 181168 від 19.02.2008р. та Договором іпотеки №Б/Н від 19.02.2008р.

Зокрема ПАТ «Дельта Банк» зазначає, що виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором № 0 від 19.02.2008р. забезпечується іпотекою відповідно до укладеного Договору іпотеки № Б/Н між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Іпотекодавець 1), ОСОБА_3 (Іпотекодавець 2), відповідно до умов якого остання поручається, своїм майном, перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №0 від 19.02.2008р.

Відповідальність ОСОБА_3 настає у випадку невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором. Іпотекодавець та Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.

Предметом іпотеки, згідно п. 1.1. Іпотечного договору №Б/Н від 19.02.2008р., є ізольована квартира під №102, що знаходиться на четвертому поверсі десятиповерхового житлового будинку АДРЕСА_1.

Внаслідок порушення ОСОБА_2 своїх зобов'язань перед Банком, відповідно до умов Кредитного договору №0 від 19.02.2008р. та Іпотечного договору №Б/Н від 19.02.2008р., у ПАТ «Дельта Банк» виникло право вимагати повернення усієї суми заборгованості, а саме суми у розмірі 911976,28 грн.

Разом з тим, банком ставиться питання про можливість звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором, за умов передбачених договором та законами України.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Крім того, ПАТ «Дельта Банк», зазначає, що виконання Позичальником зобов'язань за кредитним договором забезпечується порукою відповідно до укладеного Договору поруки №181168 від 19.02.2008р. між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_4, згідно якого остання поручається перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №0 від 19.02.2008р.

Відповідальність ОСОБА_4 настає у випадку невиконання ОСОБА_2 зобов'язань за договором. Іпотекодавець та Боржник несуть перед Кредитором солідарну відповідальність.

У зв'язку з невиконанням ОСОБА_2 взятих на себе зобов'язань, суд першої інстанції дійшов до висновку, що позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» слід задовольнити частково. Позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» ґрунтуються на умовах Кредитного договору № 0 від 19.02.2008р. та Іпотечного договору №Б/Н від 19.02.2008р. відповідальність за невиконання яких настає у відповідності з чинним законодавством України.

Проте, колегія суддів не може повністю погодитися саме з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Згідно ст. 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель несе відповідальність перед іпотекодержателем за невиконання боржником основного зобов'язання виключно в межах вартості предмета іпотеки.

19.02.2008р. був укладений Договір іпотеки № Б/Н між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Іпотекодавець 1), ОСОБА_3 (Іпотекодавець 2), відповідно до умов якого останні поручаються своїм майном, перед Банком за виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором №0 від 19.02.2008р.

Суд в своєму рішенні зазначив що поручається своїм майном тільки ОСОБА_3.

ОСОБА_2 (Іпотекодавець 1) та ОСОБА_3 є подружжям, іпотечне майно - квартира яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м., належить їм в рівних частках на праві власності.

Вирішуючи питання про звернення стягнення на квартиру, яка є предметом іпотеки суд зазначив неіснуючу адресу іпотечного майна - квартира (без номеру) яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, та вказав, що звернення стягнення провести на весь предмет іпотеки, якій належить ОСОБА_3, однак, матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_3 належить тільки ? частина іпотечного майна.

На іншу ? частину квартири, яка належить ОСОБА_2, Банк в своїй позовній заяві не просив звернути стягнення, суд цього питання не з'ясовував, та не вирішував.

Окрім цього, відповідно до статті 39 Закону України "Про іпотеку", в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Згідно із частиною шостою статті 38 Закону України "Про іпотеку" ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.

Поняття "ціна" як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо у розумінні положень статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки означає встановлення її в рішенні суду в грошовому вираженні, визначеної за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Відповідно до вимог ст..43 Закону України "Про іпотеку", початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Оскаржуване рішення не містить посилання на початкову ціну продажу предмета іпотеки, Банк також не зазначив таку ціну у своїй позовній заяві, оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності не провів, не зазначив також, чи була згода з цього приводу між іпотекодавцем та іпотеко держателем.

З наведених підстав оскаржуване судове рішення не можна визнати законними й обґрунтованими.

Розглядаючи справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, а також суд порушив та неправильно застосував норми матеріального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову тільки в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а тому в цій частині судова колегія погоджується з апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3.

В іншій частині рішення слід залишити без змін, так як апелянт ОСОБА_2 не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги.

Твердження апелянта в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції в іншій частині не відповідає вимогам закону, є неспроможними.

Наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_2 інші доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Тому, на думку колегії суддів, справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни іншої частини рішення суду першої інстанції немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 12 лютого 2014 року скасувати в частині задоволення первісного позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки та постановити в цій частині нове рішення.

У задоволенні заявлених позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки з ОСОБА_3, а саме нерухоме майно - (ізольована квартира), розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 55,8 кв.м., житловою площею 30,7 кв.м. шляхом продажу предмета іпотеки на публічних торгах у межах процедури виконавчого провадження - відмовити.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан