Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Провадження №22ц/778/6575/15 Головуючий у 1 інстанції: Нікітенко Н.П.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Стрелець Л.Г.

ОСОБА_1

при секретарі: Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє ОСОБА_4, треті особи ОСОБА_6, відділ по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради про усунення перешкод у користуванні, володінні та розпорядженні квартирою шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом, який обґрунтувала тим, що їй на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1. Вона зареєстрована та постійно мешкає в зазначеній квартирі. Окрім неї у квартирі зареєстрований та постійно мешкає її онук - ОСОБА_6 Проте, у вказаній квартирі зареєстровані, але не мешкають наступні особи: її дочка - ОСОБА_3, яка виїхала у лютому 2013 року, її онука - ОСОБА_4, яка виїхала у лютому 2012 року, її правнука - ОСОБА_5, яка ніколи за вказаною адресою не проживала.

Посилаючись на те, що відповідачі більше року не проживають в квартирі за адресою: м. Запоріжжя, вул. Бородинська. 16, кв. 79, та не сплачують за комунальні послуги, просила на підставі, ст.391, ч.2 ст.405 ЦК України усунути їй перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні квартирою шляхом визнання ОСОБА_3, ОСОБА_3 CO., ОСОБА_5 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням , ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позовних вимог. Доводи апеляційної скарги полягають у тому, що суд першої інстанції не врахував, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 у лютому 2012 року та у лютому 2013 року відповідно за власним бажанням виїхали зі спірної квартири, малолітня донька ОСОБА_3 ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, взагалі ніколи не мешкала у цій квартирі. Задоволення позову не зашкодить відповідачам, оскільки вони мають інші постійні помешкання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

У відповідності до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, виходив з того, що позивач не надала належних доказів на обґрунтування своїх вимог, у зв'язку з чим відмовив у задоволенні позову.

При цьому, судом обґрунтовано зазначено, що відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла втрачають право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відмовляючи у позові, суд правильно виходив зокрема із того, що матеріали справи не дають підстав для висновку, що відповідачі не проживали за спірною адресою протягом року без поважних причин.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_2 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 (а.с.7). У вказаній квартирі зареєстровані дочка позивача- Дем'яненко І.А. з 2003 року, онук позивача - ОСОБА_6 з 2003 року, онука позивача - ОСОБА_4 з 2003 року, правнука позивача - ОСОБА_5 з 2014 року (а.с.6).

Відмовляючи у позові суд першої інстанції критично оцінив докази надані позивачем на обґрунтування позовних вимог, а саме акт №66 від 27.09.2013 про не проживання відповідачів у вказаній квартирі (а.с.55) та покази свідків ОСОБА_7, ОСОБА_8 , ОСОБА_9, оскільки вони спростовані наданими відповідачами доказами на підтвердження їх проживання у вказаній квартирі, а саме актами МКП «Основаніє» №38 від 11.04.2014 року та № 20 від 29.01.2015 року (а.с. 18,52) та показами свідка ОСОБА_10

Сторонами визнається та обставина, що онука позивача відповідач ОСОБА_4 (Кондратець) не проживала у спірній квартирі в період вагітності, проте суд першої інстанції визнав поважною причиною не проживання цього відповідача, оскільки між позивачем та відповідачами мали місце конфлікти, що підтверджуються постановою Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 07.04.2009 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сімї (а.с.70,71), листом Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС Україїни у Запорізькій області на ім'я ОСОБА_2 від 09.12.2009 року про проведення з ОСОБА_3 профілактичної бесіди з приладу конфліктів в сім'ї (а.с.77); відповіддю Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС Україїни у Запорізькій області від 26.05.2010 року на ім'я ОСОБА_3, щодо поведінки в побуті її матері ОСОБА_2 (а.с.76); висновками Ленінського РВ ЗМУ ГУМВС України у Запорізькій області за результатами розгляду повідомлення громадян від 16.11.2013, 22.02.2014, 25.01.2015 та 05.02.2015 року (а.с. 61, 63, 65, 69). З вказаних доказів вбачається, що між сторонами у справі наявний конфлікт, до того ж конфліктні ситуації виникають за місцем проживання сторін, що спростовує посилання позивача про не проживання відповідачів у спірній квартирі.

В судовому засіданні апеляційного суду третя особа у справі онук позивача ОСОБА_6, проживання у квартирі якого визнається позивачем, пояснив, що відповідачі мешкають у вказаній квартирі у маленькій кімнаті разом з ним. Під час вагітності його сестра ОСОБА_11 (Кондратець) у звязку із постійними сварками була вимушена тимчасово виїхати з квартири.

Доводи апеляційної скарги позивача не спростовують висновків суду та стосуються виключно переоцінки доказів у справі. Оцінку дослідженим у судовому засіданні доказам суд першої інстанції дав за правилами ст.212 ЦПК України, і у відповідності до вимог ст.ст.212, 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції не має підстав для їх переоцінки.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду постановлено у відповідності з вимогами закону та не має підстав для його скасування, і доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 05 жовтня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте вона може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: