Єдиний унікальний номер 233/2881/15-ц Номер провадження 22-ц/775/672/2015
Єдиний унікальний 233/2881/15ц
Номер провадження 22-ц/775/672/2015
головуючий в I інстанції Білик О.В.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

23 вересня 2015 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Груіцької Л.О., Космачевської Т.В

при секретарі судового засідання Баранові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про надання дозволу на виїзд дитини, в якій подана апеляційна скарга ОСОБА_1 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

14 травня 2015 року ОСОБА_1 в позові до ОСОБА_2 просила дозволити виїзд неповнолітньої дочки ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 з України на відпочинок та оздоровлення, мотивуючи свої вимоги тим, що батько не приймає участі у вихованні дитини та місце перебування останнього не відоме через проведення за місцем його проживання в м. Макіївці активної фази антитерористичної операції.

Заочним рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року в позові ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1С.З просила скасувати рішення суду та ухвалити нове про задоволення позову, вказуючи, що суд неправильно застосував норми матеріального права, жодною із яких не передбачено обов'язку матері зазначати при отриманні дозволу на виїзд неповнолітньої дитини місця куди буде направлятись дитина та терміну виїзду. Також, не ґрунтується на положеннях чинного законодавства вимога суду про необхідність підтвердження незадовільного стану здоров'я дитини та необхідності лікування за межами України.

Заслухавши доповідача, за відсутності сторін повідомлених про час та місце судового розгляду належним чином про що свідчить наявні в матеріалах справи телефонограми, дослідивши матеріали справи апеляційний суд вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити за наступних підстав.

Рішенням суду встановлено, що батьками неповнолітньої ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2, та позивач просила про дозвіл на виїзд дитини без згоди батька не зазначивши про термін на який потрібно виїхати та місце виїзду, також не підтвердила мету такого виїзду, з огляду на що, судом в задоволенні позову було відмовлено.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції вірно встановив обставини справи та визначив матеріальні норми, якими регулюються спірні правовідносини.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 269 ЦК особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитись від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав.

Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року /ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.91 р. №789-ХІІ/, та ч. 7 і ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, усі дії щодо дітей та регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Тобто, виходячи із змісту наведених норм, суд дійшов обґрунтованого висновку з приводу того, що відповідно до встановлених у справі обставин, перебування дитини під наглядом кардіолога та на диспансерному обліку, та виїзд матері за кордон разом з дитиною для оздоровлення та лікування не суперечить інтересам дитини.

У той же час, згідно Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Отже, вірні висновки суду першої інстанції про те, що не зазначенням мамою дитини відомостей на який період часу необхідний виїзд дитини, також не повідомлення в яке місце такий виїзд має бути здійснено, порушуються вимоги чинного законодавства щодо захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, позивач не довела ті обставини на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, та суд діяв з метою захисту прав батька дитини. При цьому, позивач не позбавлена можливості реалізувати свої права щодо отримання дозволу дитини виконавши вимоги законодавства.

З огляду на що, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і встановлених обставин справи, та за таких підстав, колегія апеляційного суду вважає за необхідне відхилити апеляційну скаргу, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 07 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: