Номер провадження: 22-ц/785/7117/15
Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_1
Доповідач :Ісаєва Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого-судді Ісаєвої Н.В.,

суддів: Комлевої Н.В., Журавльова О.Г.,

при секретарі: Ліснік Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП, посилаючись на те, що 18 лютого 2015 року о 18:25 годин ОСОБА_2, керуючи автомобілем Range Rover, і/н ВН 1160 ВР по вулиці Бабаджаняна в місті Одесі, перед початком руху заднім ходом не впевнилась, що це буде безпечним для інших учасників руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем Kercedes, д/н ВН -7211 ЕВ. Внаслідок ДТП автомобілю НОМЕР_1, який знаходиться в користуванні позивача завдані механічні пошкодження.

У зв'язку з тим, що до наступного часу відповідач добровільно не відшкодувала заподіяну шкоду, позивач змушений звернутись з позовом до суду.

Позивач, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав заяву в якій підтримав позовні вимоги, просив суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в його відсутність.

Відповідачка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, надала заяву в якій заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, справу розглянути в її відсутність.

Рішенням суду позов задоволено.

На дане рішення ОСОБА_2 принесла апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати ч, постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та скасування рішення з ухваленням нового з наступних підстав.

Частиною 3 ст. 303 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, яке є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Відповідно до вимог ч.3,4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Між тим, постановляючи рішення, суд першої інстанції цих вимог закону не врахував, у зв'язку з чим висновки суду не відповідають обставинам справи та вимогам матеріального права.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні встановлено наступне.

18 лютого 2015 року о 18:25 годин ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2 по вулиці Бабаджаняна в місті Одесі, перед початком руху заднім ходом не впевнилась, що це буде безпечним для інших учасників руху, внаслідок чого скоїла зіткнення з автомобілем НОМЕР_1. Внаслідок ДТП автомобілю НОМЕР_1, який знаходиться в користуванні ОСОБА_3 завдані механічні пошкодження.

Постановою Малиновського районного суду міста ОСОБА_1 від 01.04.2015 року, ОСОБА_2 визнано винною в вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КпАП України.

Згідно акту розрахункового рахунку від 20.02.2015 року, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_1 складає 44 723,76 гривень.

Відповідно ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

ТДВ СТ «Глобус» сплачено ОСОБА_3 рахунок страхового відшкодування збитків за полісом обов'язково страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів 6 784,46 гривень.

За таких обставин суд стягнув з відповідачки на користь позивача 37 939,30 гривень в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Однак з таким висновком суду погодитись неможливо.

Згідно ст. 13 ЦК України, «цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. При здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах».

Обставини, за яких сталася ДТП за участю ОСОБА_2 та ОСОБА_3, встановлені постановою суду у справі про адміністративне правопорушення (від 01.04.2015 року справа № 521/3038/15-п, провадження № 1/123/123/13), що набрала законної сили, а відтак, в силу ч. 4 ст. 61 ЦПК України, доказуванню не підлягають.

Пункт 4 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2013 р. №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» (надалі - Постанова № 4) роз'яснено, що «розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК шкода, завдана особі чи

майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини».

Крім того, відповідно до ст. З Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 р. (надалі - Закон) «обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників».

Тобто виходячи із суті такого страхування, Закон має на меті захист не лише прав потерпілих на відшкодування шкоди, але й захист інтересів страхувальника - «заподіювача» шкоди.

У ч. 22.1 ст. 22 Закону зазначено, що «при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третіх осіб».

Між ОСОБА_2 та Страховою компанією укладено поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

За даним полісом страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяно шкоду третім особам під час ДГП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і в наслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором (те саме вказано й в ст. 6 Закону). Даним полісом забезпечений транспортний засіб автомобіль НОМЕР_3 та встановлено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну (на одного потерпілого) - 50000 грн.

Відповідно до розяснень п. 16 Постанови № 4, «Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до «завдавача» шкоди у відповідному розмірі.

При розгляді справи позивач не предявив вимоги до страхової компанії, і в судовому засіданні апеляційного суду також заявив, що він вважає, що матеріальну відповідальність повинна нести тільки ОСОБА_2 , тому позовні вимоги про стягнення з ОСОБА_2 у відшкодування шкоди завданої в результаті ДТП у сумі 37 939,30 грн. задоволенню не підлягають.

Вказаний висновок, також ґрунтується на підставі ст. 1194 ЦК України, в якій зазначено, що «Особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням)».

Відповідно до п. 9.1. Закону «Страхова сума - це грошова сума, у межах якої

страховик зобов'язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування».

В ст. 29 даного Закону зазначено, що «У звязку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки».

Відповідно до ст. 526 ЦК України, «Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу...».

Статтею 979 ЦК України зазначено, що «За договором страхування, одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору».

Згідно п.3 ч.1 ст. 988 ЦК України, «Страховик зобов'язаний у разі настання страхового випадку, здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором».

Отже, Відповідачем застраховано свою відповідальність в межах 50 000,00 грн., тому сума недоплачена Позивачу в результаті ДТП, покривається лімітом страхового відшкодування, а відповідно вона повинна бути покладена саме на страхову компанію, яка взяла на себе зобовязання по відшкодуванню шкоди, завданої Позивачу діями Відповідача. Однак страхова компанія не була залучена до справи, що не заважає позивачу звернутись до суду залучивши усіх причетних до справи осіб.

Справа колегією суддів розглянута відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів, які знаходяться в матеріалах справи, належність та допустимість яких перевірена колегією суддів та їм надана оцінка в рішенні суду.

Таким чином, колегія суддів вважає, що на підставі п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову,.

Керуючись ст. 303, п. 2, ч.1,307, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 14 липня 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої ДТП відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

ОСОБА_4 Ісаєва

Суддя О.Г. Журавльов

ОСОБА_5