Справа № 453/604/15 Головуючий у 1 інстанції: Микитин В.Я.
Провадження № 22-ц/783/5445/15 Доповідач в 2-й інстанції: Зверхановська Л. Д.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Зверхановської Л.Д.

суддів: Цяцяка Р.П., Шеремети Н.О.

секретаря: Ясиновської Я.М.

з участю: позивача ОСОБА_2, представника Тухлянської сільської ради - Ріжнів В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Сколівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, з участю третіх осіб: Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області та фізичної особи-підприємця ОСОБА_5, про усунення перешкод у здійсненні права користування домоволодінням та земельною ділянкою.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, ухваленим з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що в матеріалах справи відсутні докази про прийняття нею спадщини. Вказує, що вона як спадкоємець відповідно до ст. 549 ЦК УРСР (1963 року) прийняла спадщину і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки на час смерті спадкодавця і по даний час проживає у будинку по АДРЕСА_1, що є спадковою масою. Крім того зазначає, що відповідно до акту земельної комісії від 06.03.2015 року саме відповідач чинить їй перешкоди у користуванні ? частиною вищевказаного житлового будинку та ? частиною земельної ділянки, наданої для обслуговування даного будинку. Вважає, що районний суд неналежно оцінив докази по справі.

Просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення у повній мірі відповідає даним вимогам.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Згідно із ст.ст.3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України.

Перелік можливих способів захисту міститься в ст.16 ЦК України.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши фактичні обставини справи, для вирішення спору повинен застосувати правову норму, яка регулює виниклі правовідносини.

Скориставшись своїм правом, позивач звернулася в суд з позовом, у якому просила зобов'язати ОСОБА_4 усунути їй перешкоди у здійсненні права користування належними їй частинами житлового будинку та земельної ділянки, які знаходяться по АДРЕСА_1, та спільним коридором у даному будинку і заборонити відповідачу вчиняти будь-які дії щодо чинення перешкод у здійсненні відповідними особами спеціалізованих установ та організацій робіт по проведенню обмірів будинку та земельної ділянки.

Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і є непорушним.

Згідно із ч.1 ст. 316 та ч.1 ст. 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319, ч.1 ст.321 ЦК України власник володіє своїм майном на власний розсуд, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно із ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 були власниками кожен по ? ідеальної частини житлового будинку АДРЕСА_1, що стверджується свідоцтвами про право власності від 25.11.1990 року.

Згідно свідоцтв про смерть ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_1, а ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_2.

Відповідно до ст. 525 Цивільного кодексу Української РСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 524 ЦК України спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

23.02.1993 року ОСОБА_6 склала заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла своїй онуці ОСОБА_2

Частиною 1 ст.548 ЦК УРСРвизначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини(ч.2 ст.548 ЦК УРСР).

Статтею 549 Цивільного кодексу Української РСР визначається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

Доказами в розумінні ст..57 ЦПК України є будь - які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до ч.1 ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Однак, у порушення вимог ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України позивачем належними та допустимими доказами не доведено, що відповідачем ОСОБА_4 їй чиняться перешкоди у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою, які розташовані по АДРЕСА_1, оскільки такими доказами не є акти земельної комісії Тухлянської сільської ради Сколівського району Львівської області від 12.12.2014 року та від 06.03.2015 року, якими лише встановлено використання сторонами спільного коридору у будинку і застереження щодо неприпустимості його загромадження речами, збереження вільного доступу до горища.

Крім того, районним судом не здобуто доказів того, що між померлими власниками спірного житлового будинку ОСОБА_6 та ОСОБА_7 було проведено його поділ або встановлено порядок користування ним та конкретно який саме.

А відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про безпідставність позовних вимог ОСОБА_2

Оскільки ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_2, то відповідно до положень ч.ч.1 ст. ст.1220 ЦК України тоді ж відкрилась спадщина після його смерті.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом(ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Однак, хоча згідно тверджень відповідача у померлого ОСОБА_7 крім неї є ще двоє дітей, районний суд не перевірив цієї обставини, не встановив чи спадкодавець укладав заповіт, чи спадкування після його смерті здійснюється за законом, хто із спадкоємців прийняв спадщину та не вирішив питання про притягнення їх до участі в справі.

Крім того, у матеріалах справи відсутні докази того, якого розміру земельна ділянка перебувала у власності чи користуванні померлої ОСОБА_6 і чи взагалі за нею була закріплена будь - яка земельна ділянка, оскільки згідно довідки виконкому Тухлянської сільської ради №1010 від 3012.2014 року земельна ділянка в АДРЕСА_1 площею 0,07 га для обслуговування житлового будинку та орна площею 0,001 га були в користування ОСОБА_9 до дня його смерті(а.с.28).

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає правильним висновок районного суду про відмову у задоволенні позову.

Твердження апелянта про те, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, на думку судової колегії, є голослівними та неспроможними.

Колегія суддів вважає безпідставними також доводи апелянта про те, що районний суд неналежно оцінив докази по справі, так як оцінюючи зібрані по справі докази, суд дотримався встановленого ст.212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314 ч.1 п.1, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сколівського районного суду Львівської області від 02 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: