Справа № 465/357/15 Головуючий у 1 інстанції: Лозинський Б.М.
Провадження № 22-ц/783/7848/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Струс Л.Б., Шандра М.М.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, пр.-к ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Франківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участі третьої особи ОСОБА_5 про поділ майна подружжя та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Франківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року первісний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2, за участі третьої особи ОСОБА_5 про поділ майна подружжя задоволено; визнано за ОСОБА_4 (ІНП НОМЕР_1) право власності на автомобіль марки ВАЗ 21112, номер шасі ХТ0934, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2; визнано за ОСОБА_2 (ІНП НОМЕР_3) право власності на грошові кошти в сумі 15717 грн. 50 коп. внесені ОСОБА_4 в якості компенсації на судовий депозит Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області згідно №21_32 від 22.09.2015 року, які передати ОСОБА_2; в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про поділ майна подружжя відмовлено повністю; грошові кошти в сумі 26 707 грн 50 коп. внесені ОСОБА_2 на судовий депозит Територіального управління державної судової адміністрації у Львівській області згідно квитанції №2 від 20.02.2015 року повернути ОСОБА_2 (ІНП НОМЕР_3); вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу №ВСС063922, виданим Львівським відділом реєстраційно-екзаменаційної роботи ДАІ за ОСОБА_2 27.03.2008 року зареєстровано право власності на спірний автомобіль. З моменту придбання, автомобілем користувався лише ОСОБА_2, оскільки він допомагав йому ефективніше виконувати свої службові обов»язки та отримувати значно більші доходи, які апелянт спрямовував на потреби сім»ї. Вказує, що позивачка ОСОБА_4 користувалася автомобілем не частіше 1 раз на місяць і то в присутності ОСОБА_2 так як не має належного рівня водійських навиків та у неї відсутнє діюче водійське посвідчення. Крім того, викладені в оскаржуваному рішенні суду твердження про те, що на придбання автомобіля позивачка позичила кошти у батьків і потім повернула борг із коштів отриманих в ОСОБА_5, не підтверджені жодним доказом і не співпадають з метою одержання позики вказаною у розписці. Вказує, що ОСОБА_4 отримала кошти 26 березня 2008 року, однак оплату за придбання автомобіля ОСОБА_2 вніс 20 березня 2008 року. Просить рішення Франківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове, яким визнати за ОСОБА_2 право власності на автомобіль марки ВАЗ 21112, номер шасі ХТ0934, 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 з сплатою ОСОБА_4 грошової компенсації за частку в праві спільної сумісної власності на майно подружжя в розмірі половини вартості автомобіля; в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити повністю. Вирішити питання судових витрат.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, з»ясувавши обставини справи та перевіривши доводи скарги, колегія суддів знаходить підстави для скасування рішення суду у частині задоволення первинного позову та часткового задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду цим вимогам не відповідає, судом першої інстанції було допущено неповноту з»ясування обставин справи, порушення норм процесуального та матеріального права, які є підставами для скасування рішення з ухваленням нового по суті позовних вимог.

Позивач звернулася до суду з позовом до відповідача, яким просить визнати за нею право власності на автомобіль НОМЕР_4, стягнувши з неї на користь відповідача 8092,6грн. компенсації. Суму компенсації позивач зменшила на половину суми зобов»язання за договором позики, мотивуючи отриманням позики на придбання цього автомобіля.

Відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов про поділ майна подружжя та визнання за ним права власності на цей транспортний засіб зі сплатою ОСОБА_4 компенсації половини вартості 26707,5грн.

Відповідно до вимог ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 11 ЦПК встановлено принцип диспозитивність цивільного судочинства, який полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом спору є поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю. Предмет позову це частина позову, яка становить матеріально-правову вимогу позивача до відповідача, щодо якої суд повинен ухвалити рішення. Ця вимога повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію.

Як роз»яснено Постановою Пленуму Веховного Суду України від 21.12.2007року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК та ст. 372 ЦК. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК), ч. 3 ст. 368 ЦК) (п.23 Постанови ). Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими

зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Майно, набуте подружжям, відповідно до ст..60 СК України, за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них з поважних причин не мав самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Проводячи поділ майна подружжя в частині наявного майна, суд першої інстанції не встановив увесь перелік майна, нажитого за час шлюбу, його вартість та інші обставини, що мають значення у справі.

Відповідно до ч.1ст..70 СК у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак спільне майно подружжя, за відсутності домовленості між ними, слід ділити порівну, з врахуванням обставин, що мають значення у справі, призначення речей, їх фактичного перебування у володінні одного з подружжя та намірів щодо володіння та використання майна кожним з подружжя.

Поділ майна, що є у спільній сумісній власності, відповідно до 372 ЦК України, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Якщо виділ (поділ) у натурі спільного майна неможливий, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвсників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частини. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Відтак, суд першої інстанції, встановивши обставини незгоди відповідача в отриманні грошової компенсації при поділі спільної речі, не врахувавши встановлену заборону примусового, за позовом одного зі співвласників, позбавлення права власності на річ з виплатою компенсації.

Таке припинення права на частку передбачене ст.365 ЦК, але за умови, що частка є незначною та за інших умов.

Колегія суддів враховує, що апелянт не оспорює право спільної сумісної власності подружжя на автомобіль, однак звертає увагу, що у володінні позивача за первинним позовом залишилось усе інше майно подружжя, його об»єм на вартість судом першої інстанції визначена не була.

Судом першої інстанції не було роз»яснено сторонам, відповідно до ст.10 ЦПК, наслідки вчинення чи не вчинення процесуальних дій, не сприяв здійсненню їх прав, у зв»язку з чим справу про поділ майна подружжя розглянуто без повного з»ясування обставин справи, збору доказів, з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Суд першої інстанції не з»ясував обставини, що мають значення у справі, відсутність прав керування транспортним засобом у позивача, постійне володіння та користування автомобілем відповідачем, який використовується для сімейних потреб та роботи. Суд першої інстанції, зараховуючи при поділі спільного майна борг за договором позики, у порушення вимог ст. 58-60, 212-214 ЦПК не врахував доказів у справі, а саме розходження у часі правочину позики 26.03.2008 року та квитанції про внесення ОСОБА_2 коштів на придбання спірного автомобіля у відділенні «УКРЕКСІМБАНК» на рахунок АТ «ЛЬВІВ-АВТО» від 20.03.2008року (а.с.29).

Крім того, суд при ухваленні рішенні в частині задоволення первинного позову, вийшов за межі позовних вимог, ухваливши рішення про визнання за ОСОБА_2 права власності на грошові кошти, хоча вимоги такої заявлено не було.

Рішення суду у частині задоволення первинного позову не відповідає вимогам законності, обґрунтованості, добросовісності та справедливості, а спір про поділ майна подружжя вирішено неправильно.

Неповнота з»ясування обставин справи при вирішенні спору про поділ майна подружжя не може бути компенсованою на стадії апеляційного розгляду, можливість уточнення позовних вимог, відповідно до ст..303 ЦПК, втрачена. Суд не приймає доводи апеляційної скарги щодо задоволення зустрічного позову, оскільки не з»ясовано об»єм спільного майна подружжя, яке підлягає поділу, відсутня згода ОСОБА_4 на позбавлення її права власності з виплатою компенсації. За таких недоліків суд апеляційної інстанції не в змозі забезпечити дотримання принципів цивільного судочинства - повноти з»ясування обставин справи, рівності та справедливості для ухвалення рішення на стадії апеляційного розгляду про поділ майна подружжя. Тому рішення про відмову у зустрічному позові суд залишає без змін.

За наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення. Відповідно до роз»ясень Постанови Пленуму Верховного Суду України 24.10.2008 № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку, порушення або неправильне застосування матеріального чи процесуального права має місце у разі застосування закону, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню, унаслідок неправильної юридичної кваліфікації правовідносин або неправильного витлумаченого закону,

який хоч і підлягав застосуванню, проте його зміст і сутність сприйнято неправильно через розширене чи обмежене тлумачення. Порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо

таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Таким чином, апеляційний суд знаходить підстави, передбачені п.1,2,4 ч.1 ст.309 ЦПК, для скасування рішення суду першої інстанції у частині первісного позову, з ухваленням нового рішення про відмову у первинному позові повністю, з врахуванням норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, обставин справи, які мають істотне значення, прав та інтересів кожного зі сторін. Без змін також залишається рішення суду в частині повернення коштів ОСОБА_2 з депозитного рахунку суду, оскільки стосується зустрічного позову.

Ухвалюючи нове рішення про відмову у позові, суд , відповідно до ст..88 ЦПК, сплачений судовий збір позивачу не відшкодовує.

Сторони не втрачають можливості поділу спільного майна подружжя за спільною згодою, шляхом укладення договору, а у відсутності згоди звернутися до суду з позовом про поділ майна подружжя, з врахуванням описаних недоліків.

Керуючись ст.303, п.2ч.1ст.307, ч.1ст.309, ч.2ст.314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Франківського районного суду Львівської області від 11 листопада 2015 року скасувати в частині задоволення первинного позову та стягнення судових витрат. Ухвалити нове рішення.

У позові ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на автомобіль НОМЕР_4 зі стягненням на користь ОСОБА_2 компенсації відмовити повністю.

Рішення про відмову у зустрічному позові ОСОБА_2 залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржено протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_6