Справа № 466/9022/13 Головуючий у 1 інстанції: Баєва О.І.
Провадження № 22-ц/783/4967/15 Доповідач в 2-й інстанції: Бакус В. Я.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого: судді Бакуса В.Я.,

суддів: Гірник Т.А., Левика Я.А.,

секретаря: Симець В.І.,

з участю: представника позивача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові - Фарович Н.В., представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року у справі за позовом Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди в порядку регресу, -

встановила:

заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 26 грудня 2013 року вищевказаний позов задоволено. Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові суму збитків в порядку регресу у розмірі 16 360 грн. 30 коп. та на користь держави судовий збір в сумі у розмірі 229 грн. 40 коп.

Ухвалою цього ж суду від 07 травня 2015 року заяву представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 про перегляд вказаного вище заочного рішення від 26.12.2013 року залишено без задоволення.

Рішення суду оскаржив відповідач ОСОБА_3, просить його скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені позову відмовити, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним, оскільки прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права. Так, зокрема, апелянт зазначає, що про зазначену справу йому не було відомо, оскільки про час та місце районний суд його не повідомляв, а при розгляді справи суд прийшов до хибного висновку про те, що чинним законодавством передбачено право Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та профзахворювань України на регрес до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу - представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на підтримання апеляційної скарги, представника позивача - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові - Фарович Н.В. на заперечення апеляційної скарги, вивчивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити.

Однак зазначеним вимогам закону рішення районного суду не відповідає.

Так, встановлено, що в листопаді 2013 року позивач - Відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові (далі ВВД ФССНВ) звернулося із вищевказаним позовом про стягнення з відповідача ОСОБА_3 16 360 грн. 30 коп. в порядку регресу на відшкодування шкоди.

На обґрунтування своїх вимог позивач покликається на те, що 23 серпня 2010 року відповідач, керуючи автомобілем у м. Львові, здійснив наїзд на потерпілого ОСОБА_5, в результаті чого останній отримав тілесні ушкодження. Вироком Шевченківського районного суду м. Львова від 04.11.2010 р. ОСОБА_3 визнано винними у вчиненні даного ДТП і його засуджено за ч. 2 ст. 286 КК України. Випадок, що стався з потерпілим ОСОБА_5 04.11.2010 р., визнаний такий, що пов'язаний з виробництвом, про що складено акти за формами Н-5 та Н-1 (а.с.48-51).

Відповідно до виписки із акту огляду МСЕК серії ЛВА-2 № 030057 ОСОБА_6 встановлено 25 % стійкої втрати працездатності внаслідок отриманих тілесних ушкоджень при ДТП, а постановами начальника Відділення ВД ФССНВ у м. Львові на підставі Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» потерпілому призначено щомісячну виплату у відшкодування втраченого заробітку в розмірі 25% від середнього заробітку щомісячно, а саме - за період з 01 серпня 2011 року по 30 вересня 2013 року виплачено на загальну суму 16 360 грн. 30 коп. (а.с.5-43).

Посилаючись на те, що оскільки шкода, що була завдана потерпілому, внаслідок злочинних дій відповідача повністю виплачена Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, то відповідач повинен відшкодувати такі виплати Фонду в порядку регресу, так як витрачені Фондом кошти є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України.

Задовольняючи вимоги позивача районний суд погодився з його вимогами.

Однак, враховуючи аналіз матеріалів справи та суть правовідносин, що виникли між сторонами, колегія суддів з висновком районного суду не погоджується, оскільки Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, як страховик за обов'язковим особистим страхуванням, не має права вимоги до особи, відповідальної за заподіяння шкоди потерпілому, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Відповідно до ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов'язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Статтею 4 Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування до видів загальнообов'язкового державного соціального страхування віднесено страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності.

Згідно з преамбулою Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» страхування від нещасного випадку є самостійним видом загальнообов'язкового державного соціального страхування, за допомогою якого здійснюється соціальний захист, охорона життя та здоров'я громадян у процесі їх трудової діяльності.

На підставі ст. 46 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд провадить збір та акумулювання страхових внесків, має автономну, незалежну від будь-якої іншої, систему фінансування, яке здійснюється за рахунок: внесків роботодавців: для підприємств з віднесенням на валові витрати виробництва, для бюджетних установ та організацій з асигнувань, виділених на їх утримання та забезпечення; капіталізованих платежів, що надійшли у випадках ліквідації страхувальників у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України; прибутку, одержаного від тимчасово вільних коштів Фонду на депозитних рахунках; коштів, одержаних від стягнення відповідно до цього Закону штрафів і пені зі страхувальників, штрафів з працівників, винних у порушенні вимог нормативних актів з охорони праці, а також адміністративних стягнень у вигляді штрафів з посадових осіб підприємств, установ, організацій, фізичних осіб, які використовують найману працю, передбачених КпАП; добровільних внесків та інших надходжень, отримання яких не суперечить законодавству.

Відповідно до частини 1 статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.

Ця норма міститься у главі 82 ЦК України й регулює відносини щодо відшкодування шкоди, передбачає право регресу особи в разі, якщо вона відшкодувала потерпілому шкоду, завдану іншою особою в рамках деліктних правовідносин між нею та потерпілим.

Вищевказаний Закон України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» не передбачає права Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України, який здійснив страхову виплату застрахованій особі за договором особистого соціального страхування, зворотної вимоги до винної особи. А здійснення Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України страхової виплати застрахованій особі за договором особистого соціального страхування не є шкодою в розумінні ст. 1166 ЦК України, на яку посилається позивач, а отже, Фонд не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, а тому згідно із ч. 1 ст. 1191 ЦК України не набуває права зворотної вимоги до винної особи.

Однак зазначеного районний суд не врахував.

Відтак, з урахуванням викладеного, рішення районного суду підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову у задоволені вимог.

Відповідно до ч. 2 ст. 314 ЦПК України апеляційний суд ухвалює рішення у випадках скасування судового рішення і ухвалення нового або зміни рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 305, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 313, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Львова 26 грудня 2013 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволені вимог Відділенню виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань в м. Львові, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий : Бакус В.Я.

Судді: Гірник Т.А.

Левик Я.А.