АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 215/7448/14-ц 22-ц/774/2551/К/15
Справа № 215/7448/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження №22-ц/774/2551/К/15 суддя Лиходєдов А.В.
Категорія 26 ( ІІІ ) Доповідач Михайлів Л.В.
РІШЕННЯ

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Михайлів Л.В.,

суддів: Барильської А.П., Ляховської І.Є.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника відповідача ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» - ОСОБА_2,

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» на рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо-збагачувальний комбінат» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоровя,-

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» (далі ПАТ «ПівнГЗК») про стягнення моральної шкоди, в звязку з ушкодження здоровя, посилаючись на отримання ним професійного захворювання внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підприємстві відповідача, що підтверджується копією трудової книжки. Висновком МСЕК від 11.09.2014 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 50 %, визнано інвалідом 3 групи, встановлено наступну дату переогляду 01.07.2015 року. Вважаючи причиною отримання професійного захворювання тривалу роботу в умовах перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу , просив суд стягнути з відповідача на свою користь моральну шкоду в сумі 243 600 грн.

Рішенням Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «ПівнГЗК» на користь ОСОБА_3 72 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на корись держави судовий збір у розмірі 243,60 грн. У решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі представник відповідача ПАТ «ПівнГЗК» ставить питання про скасування рішення суду і ухвалення нового рішення по суті позовних вимог, оскільки вважає рішення суду незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Зокрема, судом першої інстанції не враховано, що відповідно до норм чинного законодавства позивач при працевлаштуванні був проінформований про шкідливі умови праці проте добровільно виконував такі роботи; відсутність доказів, які підтверджують факт спричинення моральної шкоди та вину відповідача у її настанні; розмір моральної шкоди необґрунтований, завищений та не відповідає розумності, виваженості та справедливості.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги та заперечень на неї, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_3, згідно копії трудової книжки, яка міститься в матеріалах справи, працював на підприємстві відповідача ПАТ «ПівнГЗК», в період часу з 09.11.1982 р. по 08.12.1988 р. - водієм вантажного автомобіля, а з 09.12.1988 р.- по 12.09.2014 р. в умовах шкідливих факторів, машиністом бульдозера в карєрі та на відвалах ПАТ «Північний ГЗК». (а.с. 8-11).

12.09.2014 року звільнився за власним бажанням у зв'язку з виходом на пенсію, згідно ст. 38 КЗпП України (а.с. 11)

Рішенням ЛЕК Українського науково-дослідного інституту промислової медицини від 12.06.2014 року, ОСОБА_3 було встановлено діагноз: 1) вібраційна хвороба першого-другого ступеня від дії загальних вібрацій з церебрально-периферичним ангіодистічним синдромом, у поєднанні з полірадикулопатією справа, зліва та білатерально з вираженими статико-динамічними порушеннями нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопаткового періартрозу (ПФС другого ст.), деформуючого артрозу з періартрозом ліктьових суглобів (ПФС першого-другого ст.), стійкий больовий синдром; 2) хронічний (пиловий) бронхіт. ЛН першого ст.(а.с. 15-17а).

ОСОБА_4 розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання форми П - 4 від 15 липня 2014 року, встановлено, що причиною виникнення професійного захворювання є робота на протязі 26 років у цеху в умовах, впливу на організм шкідливих факторів, а саме: виробнича загальна транспортна вібрація та аерозоль пилу фіброгенної дії у повітрі робочої зони в параметрах, що перевищував гранично допустимі.

Відповідно до п. 17 акту причиною виникнення у позивача професійного захворювання стало перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу.

Висновком МСЕК від 11.09.2014 року йому первинно було встановлено втрату професійної працездатності, в зв'язку з професійним захворюванням в розмірі 50 % (40% по по вібраційній хворобі, 10% - хронічний бронхіт) з 21.07.2014 року, встановлено 3 групу інвалідності. Встановлено наступну дату переогляду 01.07.2015 року. Встановлено потребу у забезпеченні лікарськими засобами, ВМП, санітарно курортному лікуванні /а.с.18-19/.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, виходив з доведеності позовних вимог ОСОБА_3 та вірно встановив, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійне захворювання отримано позивачем під час виконання нею трудових обовязків і повязане з виробництвом, і наявності у звязку з цим підстав, передбачених ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, для відшкодування моральної шкоди.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Статтею 153 КЗпП України, передбачено обовязок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання вимог законодавства щодо прав працівників у галузі охорони праці.

ОСОБА_4 ст. 173 КЗпП України шкода, заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаним з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої ст. 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п. 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди роз'яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з акту розслідування професійного захворювання від 15.07.2014 року причиною професійного захворювання ОСОБА_3 є тривалий час його роботи в умовах, які характеризувались важкою фізичною працею, внаслідок перевищення гранично допустимого рівня небезпечних та шкідливих факторів виробничого середовища та трудового процесу, без зазначення конкретних осіб яки порушили ст.. 153 КЗпП України та законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти та нормативи, ст. 13 Закону України «Про охорону праці», у звязку із неможливістю визначення конкретних посадових осіб, враховуючи тривалий стаж роботи ОСОБА_3 впродовж 26 років, в умовах впливу шкідливих виробничих факторів.

Проте порушення відповідачем положень ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці, якими передбачено обовязок підприємства забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, встановлено самим актом розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 15.07.2014 року, а тому доводи відповідача про відсутність його вини у спричиненні моральної шкоди позивачу безпідставні.

Посилання представника відповідача в апеляційній скарзі про обізнаність позивача про умови праці при працевлаштуванні, не знімають з відповідачів обовязку забезпечити безпечні й нешкідливі умови праці, що передбачено ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України Про охорону праці й нести відповідальність в установленому законом порядку за їх невиконання.

Спростовуються й доводи відповідача щодо відсутності підстав відшкодування ОСОБА_3 моральної шкоди, оскільки факт заподіяння такої шкоди у звязку з отриманими ним професійними захворюваннями встановлений в судовому засіданні. Так, позивач час від часу змушений проходити амбулаторний та стаціонарний курс лікування, переносить фізичні страждання, позбавлений нормальних життєвих звязків, що вимагає додаткових зусиль для організації його життя.

Необґрунтованими й такими, що суперечать нормам діючого законодавства, вважає колегія суддів доводи апелянта, щодо недоведеності та не надання позивачем доказів, щодо підтвердження факту заподіяння йому моральної шкоди відповідачем. Так відповідно до висновку Верховного Суду України викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п. 1 ч. 1 ст. 355 ЦПК України, законом не покладається на позивача обовязок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

У звязку із чим доводи апелянта про відсутність підстав для відшкодування позивачу моральної шкоди, спростовуються вищевикладеним та самими матеріалами справи. Крім того, сам факт стійкої втрати працездатності, з точки зору погіршення здоровя, втрати важливих особистих здібностей, зміни життєвого укладу, необхідності лікування, веде до висновків про наявність моральної шкоди. Зазначене також випливає з положень ст.3 Конституції України, відповідно до якої, людина, її життя і здоровя, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Проте, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги, щодо необгунтованого розміру моральної шкоди, визначеного судом та який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача вважаючи, що він визначений без повного урахування розяснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Виходячи з наведеного, колегія суддів, беручи до уваги характер і тривалість фізичних і моральних страждань позивача, істотність вимушених змін у його життєвих стосунках, виникнення професійного захворювання, тривалості праці позивача в умовах шкідливих факторів на підприємстві відповідача, розмір втрати професійної працездатності - 50%, встановлення 3 групи інвалідності, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її з 72 000,00 гривень до 40 000 гривень.

В іншій частині рішення суду відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307 п.3 ч.1 ст.309, ст.ст. 313, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 акціонерного товариства Північний гірничо-збагачувальний комбінат- задовольнити частково.

Рішення Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 02 листопада 2015 року змінити в частині розміру моральної шкоди, стягнутої з ОСОБА_1 акціонерного товариства «Північний гірничо- збагачувальний комбінат» на користь ОСОБА_3 , зменшивши цей розмір з 72 000 гривен до 40 000 гривен.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Л.В. Михайлів

Судді: А.П. Барильська

ОСОБА_5