АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/9078/15 Справа № 410/3540/12 Головуючий у 1 й інстанції - Озерянська Ж. М. Доповідач - Красвітна Т.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Дніпропетровськ

22 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого -

суддів:

при секретарі

Красвітної Т.П.

ОСОБА_3, ОСОБА_4

ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_6 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7, третя особа - Садове товариство "Самарський розлив", про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2012 року ОСОБА_6 звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_2 від 29 жовтня 1997 року належить земельна ділянка НОМЕР_3 площею 0,0547 га в садовому товаристві «Самарський розлив». Суміжна земельна ділянка НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_7 на підставі державного акта на право власності на землю серії НОМЕР_1 від 27 жовтня 1995 року. Позивач зазначала, що з лютого 2009 року її права користування, володіння та розпорядження частиною належної їй земельної ділянки порушуються зі сторони відповідача, який на межі ділянок вздовж 36 м самочинно зайняв частину її земельної ділянки загальною площею 10 кв. м, демонтував існуючу огорожу та звів на її земельній ділянці цегляний паркан із фундаментом висотою 2,5 м. Уточнивши позовні вимоги, позивачка просила зобов'язати відповідача ОСОБА_7 звільнити від встановленої огорожі на бетонному фундаменті шириною 0,34 м. шляхом її демонтажу яка була ним незаконно встановлена на частині земельної ділянки № НОМЕР_3 Садового товариства «Самарський розлив»; зобов'язати ОСОБА_7 усунути перешкоду в користуванні їй, ОСОБА_6, частиною земельної ділянки НОМЕР_3 Садового товариства «Самарський розлив» самозахоплення якої він здійснив, площею 12 кв.м.; визнати недійсним Державний акт за НОМЕР_5 серії ДПДН на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0547 га, виданий на її ім'я від 29 жовтня 1997 року Олександрівської сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати недійсним рішення ХУІ сесії ХХІ скликання Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на основі якого був наданий вказаний вище Державний акт; визнати недійсним Державний акт НОМЕР_6 серії П-ДП ДН на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,069 га, виданий на ім'я ОСОБА_7 27 жовтня 1995 року Олександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області; визнати недійсним рішення Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області від 29 жовтня 1995 року, на підставі якого був виданий державний акт ОСОБА_7; встановити межі між приватною власністю ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в садовому товаристві «Самарський розлив»; стягнути зі ОСОБА_7 на її користь: 214 грн. 60 коп. судового збору, 2350 грн. 08 коп. - витрати за проведення земельної експертизи, 2100 грн. - витрати на проведення топографічної зйомки, 243 грн. 60 коп. - судового збору, 1 % податку - 125 грн., 1000 грн. - за юридичну допомогу, матеріальні витрати у зв»язку з неотриманням врожаю - 1500 грн., 5000 грн. - моральної шкоди.

Справа розглядалась неодноразово.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_7 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_6 земельною ділянкою № НОМЕР_3 у СТ «Самарський розлив» Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області шляхом звільнення частини земельної ділянки площею 12 кв. м та демонтування цегляного паркану з фундаментом шириною 0,34 м з боку вказаної земельної ділянки. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судового збору.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04.03.2015 року рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 04 березня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 15 вересня 2014 року скасовано, справу направлено на новий судовий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаєтьсяна неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, у зв'язку з чим ставить питання про скасування рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення, виходячи з наступного.

Встановлено судом та стверджується зібраними у справі доказами, що позивачці ОСОБА_6 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії НОМЕР_5 від 29 жовтня 1997 року належить земельна ділянка НОМЕР_3, площею 0,0547 га, в СТ «Самарський розлив», розташована на території Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області.

Суміжна земельна ділянка НОМЕР_4 перебуває у власності ОСОБА_7 на підставі державного акту на право власності на землю серії НОМЕР_6 від 27 жовтня 1995 року.

У лютому 2009 року ОСОБА_7 на межі ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 впродовж 36-ти метрів демонтував існуючу огорожу та звів на її місці цегляний паркан з фундаментом висотою 2,5 м.

Згідно з висновком судової земельно-технічної експертизи від 15 жовтня 2013 року №1630-13 фактична площа земельної ділянки НОМЕР_4, яка належить ОСОБА_7 та розташована в СТ «Самарський розлив» у с. Олександрівка Дніпропетровського району, згідно з проведеними геодезичними вимірами становить 597 кв. м та має розміри на плані: від т. 1 до т. 2 (ширина зі сторони дороги) - 2,23 м; від т. 2 до т. 3 (ширина зі сторони дороги) - 14,94 м; від т. 3 до т. 4 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_3) - 4,99 м; від т. 4 до т. 5 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_3) - 2,45 м; від т. 5 до т. 7 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_3) - 29,44 м; від т. 7 до т. 8 (ширина зі сторони ділянки № 203) - 14,61 м; від т. 8 до т. 1 (довжина зі сторони дороги) - 37,36 м. Фактична площа земельної ділянки № НОМЕР_3, яка належить ОСОБА_6 та розташована в СТ «Самарський розлив» в с. Олександрівка Дніпропетровського району, згідно з проведеними геодезичними вимірами становить 543 кв. м та має розміри на плані: від т. 3 до т. 9 (ширина зі сторони дороги) - 16,67 м; від т. 9 до т. 10 (довжина зі сторони ділянок № 191 та № 192) - 17,16 м; від т. 10 до т. 11 (довжина зі сторони ділянки № 192) - 18,33 м; від т. 11 до т. 7 (ширина зі сторони ділянки № 204) - 13,9 м; від т. 7 до т. 5 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_4) - 29,44 м; від т. 5 до т. 4 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_4) - 2,45 м; від т. 4 до т. 3 (довжина зі сторони ділянки № НОМЕР_4) - 4,99 м.

Відповідно до геодезичних замірів, площі фактичного користування земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в СТ «Самарський розлив» у с. Олександрівка Дніпропетровського району не відповідають площам, зазначеним в державних актах на дані земельні ділянки. Площа земельної ділянки НОМЕР_3, яка належить на праві власності ОСОБА_6, на 4 кв. м менша площі земельної ділянки, зазначеної в державному акті на дану земельну ділянку, а площа земельної ділянки № НОМЕР_4, яка належить на праві власності ОСОБА_7, на 12 кв. м менша площі, зазнаної в державному акті на дану земельну ділянку.

Згідно з кадастровою зйомкою межі фактичного користування земельною ділянкою НОМЕР_4 не відповідають межам, визначеним в державному акті, кадастровий НОМЕР_7, а саме: власник земельної ділянки НОМЕР_4 ОСОБА_7 займає земельну ділянку зі сторони земельної ділянки НОМЕР_3 площею 12 кв. м, яка йому згідно з проведеними геодезичними вимірами не належить. На даній ділянці встановлений паркан з фундаментом шириною 0,34 м; зі сторони дороги по всій довжині земельної ділянки № НОМЕР_4 власник земельною ділянки не користується належною йому на праві приватної власності ділянкою площею 24 кв. м та по даній ділянці проходить водопровідна мережа.

Статтею 153 ЗК України передбачено, що власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України.

Згідно з ст. ст. 143, 146, 149 ЗК України вилучення (викуп) та припинення права користування або права власності на земельну ділянку чи її частину за відсутності на це згоди землекористувача або власника може здійснюватись виключно в судовому порядку.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Частиною 2 ст. 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 212 ЗК України зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки.

Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду (ч. 3 ст. 212 ЗК України).

Виходячи з викладеного, надавши належної оцінки представленим у справі доказам у їх сукупності; правильно встановивши, що фактичні розміри земельних ділянок сторін не відповідають розмірам, зазначеним в державних актах на право власності на них, - місцевий суд дійшов обгрунтованого висновку про недоведеність позовних вимог та ухвалив законне рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія звертає увагу, що сторонами ні в суді першої інстанції, ні в апеляційному суді не заявлено клопотання про призначення судової експертизи для встановлення розміру та меж земельної ділянки, належної позивачу, яка перебуває у користуванні відповідача, що виключає можливість ухвалення об'єктивного рішення по справі. Крім того, встановити вказані факти не виявилось можливим шляхом допиту судового експерта судом апеляційної інстанції, що стверджується журналом та звукозаписом судового засідання.

Апеляційний суд зауважує, що площі фактичного користування земельних ділянок НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в СТ «Самарський розлив» у с. Олександрівка Дніпропетровського району не відповідають площам, зазначеним в державних актах на дані земельні ділянки. Так, площа земельної ділянки НОМЕР_3 на 4 кв. м менша площі, зазначеної в державному акті на дану земельну ділянку, а площа земельної ділянки № НОМЕР_4, яка належить на праві власності ОСОБА_7, на 12 кв. м менша площі, зазнаної в державному акті на дану земельну ділянку (а.с. 59 - 66).

Судом не встановлено наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання недійсними державного акту за НОМЕР_5 серії ДПДН на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,0547 га, виданого на ім'я позивачки 29 жовтня 1997 року Олександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області; державного акту НОМЕР_6 серії П-ДП ДН на право приватної власності на земельну ділянку розміром 0,069 га, виданого на ім'я ОСОБА_7 27 жовтня 1995 року Олександрівською сільською радою Дніпропетровського району Дніпропетровської області; рішень Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, на підставі яких сторонам були видані вказані вище державні акти.

Більше того, позовні вимоги про визнання державного акту та рішення Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області щодо земельної ділянки НОМЕР_3 недійсними у повному обсязі - суперечить позовним вимогам позивачки про захист її права власності на відповідну земельну ділянку.

Позовна вимога про встановлення межі між земельними ділянками НОМЕР_3 та НОМЕР_4 в садовому товаристві «Самарський розлив» не підлягає задоволенню, є безпідставною; позивачкою не доведено дотримання існуючого спеціального порядку вирішення даного питання. Крім того, на а.с. 18 - 22 наявний акт відновлення меж земельної ділянки в натурі від 02.03.2011 року, що стосується земельної ділянки відповідача за НОМЕР_4 у СТ «Самарський розлив».

Місцевий суд дійшов правильного висновку про недоведеність і безпідставність позовних вимог щодо стягнення зі ОСОБА_7 на користь позивачки ОСОБА_6 1% податку у розмірі 125,0 грн., матеріальних витрат у зв»язку з неотриманням врожаю у сумі 1500,0 грн.

Враховуючи недоведеність фату порушення відповідачем прав чи законних інтересів позивачки, суд першої інстанції правомірно відмовив, через безпідставність, у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди у розмірі 5000,0 грн.

Зважаючи на необхідність відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з положень ст.ст. 79, 88 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки понесених нею судових витрат, до яких, зокрема, відносяться витрати на сплату судового збору, на правову допомогу, витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз .

Дослідивши зміст уточненої позовної заяви ОСОБА_6 у даній справі; оглянувши цивільну справу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області за №2-215/2006 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про визнання недійсними державних актів на право приватної власності на землю, рішень Олександрівської сільської ради Дніпропетровського району Дніпропетровської області, відновлення меж земельних ділянок, відшкодування моральної шкоди, провадження у якій було закрито на підставі п. 3 ч. 1 ст. 205 ЦПК України ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07.06.2006 року, яка в апеляційному порядку не оскаржувалась та набрала законної сили, - суд, враховуючи підстави заявлених позовних вимог, дійшов висновку про відсутність правових підстав для застосування положення п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Отже, доводи апеляційної скарги не свідчать про неправильність застосування районним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, враховуючи правильне застосування місцевим судом вимог ст. 88 ЦПК України, колегія дійшла висновку, що оскаржуване судове рішення ухвалено у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 07 вересня 2015 року- залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді