АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
РІШЕННЯ ІМЕНЕМУКРАЇНИ

18 квітня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л. А.

суддів - Даниленка В. М., Малінської С.М.

при секретарі - Андрійко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011

року

за позовом ОСОБА_1 до Вище Солоненської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, -

встановила :

У січні 2011 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Вище Солоненської сільської ради про визнання права власності на земельну ділянку, в обгрунтування позову вказала, що в березні 1994 року її батьки були включені в додаток до державного акту на право колективної власності на землю СПК „ Солоненське". ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3, її батьки не отримали сертифікатів на право власності на земельні паї.

У квітні 2004 року позивач отримала свідоцтво про право на спадщину після смерті батьків, але земельні паї не оформила у зв"язку з відсутністю коштів, на підставі вищевикладеного, просила визнати за нею право власності на земельну ділянку.

Рішенням Борівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. і

Не погодившись з вказаним рішенням, в апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, про задоволення позовних вимог ОСОБА_1, оскільки вважає, що рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, вказала, що після смерті батьків вона звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, але свідоцтво не отримала і тому не має підстав вважати, що вона пропустила строк для прийняття спадщини.

Судова колегія вислухавши доповідь судді, пояснення сторін які з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем пропущений строк на звернення до суду з позовом про захист свого порушеного права, оскільки її батьки померли у 1994 році.

Однак погодитися з таким висновком суду не можна, оскільки висновки районного суду не відповідають обставинам справи та судом не правильно застосовані норми матеріального права і суд апеляційної інстанції вважає за необхідне на підставі п.п. З і 4 ст. 309 ЦПК України, рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове про часткове задоволення позову із наступних підстав.

Судом апеляційної інстанції встановлені такі факти та відповідні їм

правовідносини.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справи.

Судом апеляційної інстанції встановлені такі факти та відповідні їм

правовідносини. У березні 1994 року її батьки були включені в додаток до державного акту на право колективної власності на землю СПК „ Солоненське". ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_3, її батьки не отримали сертифікатів на право власності на земельні паї. Після смерті батьків позивач у передбачений законом 6-ти місячний строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори, про що свідчить номер спадкової справи 26/1995 рік.

З пояснень позивача в судовому засіданні суду апеляційної інстанції вбачається, що після смерті батьків вона прийняла спадщину і їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на домоволодіння, яке належало її батькам та в наступному ОСОБА_1 продала будинок. Крім цього, 21.04.2004 року позивачем було отримано додаткове свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого вона спадкувала майнові паї у загальному пайовому фонді майна КСП „Солоненське", реорганізованого у СВК агрофірму „ Солонінське" Борівського району Харківської області, що дорівнює 0,352%, які належали ОСОБА_3 та 0,151 %, які належали ОСОБА_2.

Згідно до п. 1 Указу Президента України від 8 серпня 1995 року „ Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським

підприємствам і організаціям" установлено, що паюванню підлягають

сільськогосподарські угіддя. Передані у колективну власність колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 вищезазначеного Указу право на земельну частку ( пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю.

Умови обчислення та визначення земельних часток (паїв) колективних сільськогосподарських підприємств були передбачені ще земельним Кодексом в редакції від 13 березня 1992 року. В подальшому Указом Президента України „ Про паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарських підприємств та організацій від 08.09.1995 року було передбачено посвідчення земельної частки ( паю) земельним сертифікатом, однак, вказаний Указ Президенту не може розповсюджуватися на правовідносини між КСП „ Солоненське" та ОСОБА_3, ОСОБА_2, оскільки останні померли у 1994 році.

Згідно правової позиції, викладеної у п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила Цивільного кодексу УСРС ( 1963 року), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

П. 11 вищезазначеної постанови передбачено, в разі смерті члена КПС, включеного до списку, що додається до державного акту на право колективної власності на землю успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків ( спадщини) від фізичної особи, яка померла ( спадкодавця), до інших осіб ( спадкоємців).

Стаття 1296 ЦК України передбачає, що спадкоємець, який прийняв спадщину може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до вказаної норми відсутність свідоцтва про право на спадщину може перешкоджати реалізації відповідного права, оскільки відповідно до ст.1297 ЦК та п. 206 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Ст. 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Вказана норма також міститься в ст. 561 ЦК (в ред. 1963 року).

П. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України „ Про судову практику у справах про спадкування" від 30.05.2008 року № 7 передбачає, що отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину. Свідоцтва про право на спадщину відповідно до ст. 1296 ЦК є правом, а не обов'язком спадкоємця.

Судова колегія приходить до висновку, що судом першої інстанції не правильно застосована ст. 257 ЦК України, оскільки позивач у передбачений законом термін звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Вказане право позивача на спадкування після смерті батька та матері ні ким не оспорено. У 1995 році та у 2004 році нею було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом. Таким чином, судова колегія вважає, що позивач звернулася до суду з позовом після того, як її право на отримання у власність земельної частки ( паю) було порушено.

Судова колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню частково в частині визнання права власності на земельну частку ( пай) в порядку спадкування, що стосується визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, то в цій частині судова колегія відмовляє в задоволенні позовних вимог, оскільки законодавством передбачений інший порядок набуття права власності на земельну ділянку.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. З ч. 1 ст. 307, п.п.З і 4 ст. 309, ст.ст. 313, 316, 319 ЦПК України, судова колегія, -

Вирішила: :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Борівського районного суду Харківської області від 25 лютого 2011 року скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку ( пай) площею 7,68 гав порядку спадкування після померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 батька ОСОБА_2

Визнати за ОСОБА_1 право на земельну частку ( пай) площею 7,68 гав порядку спадкування після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 матері ОСОБА_3.

Рішення набуває законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді