Справа № 443/380/15 Головуючий у 1 інстанції: Салій В.В.
Провадження № 22-ц/783/7015/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О

та з участю ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3 ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання та зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання задоволено.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задоволено частково.

Договір довічного утримання, укладений 03 липня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, посвідчений 03 липня 2007 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за №994, розірвано.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що 03.07.2007 року між нею та ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання. На протязі семи років і трьох місяців (до вересня 2014 року) вона здійснювала догляд за відповідачкою виконуючи умови договору належним чином. На протязі цього часу ОСОБА_3 ставилася до неї зверхньо та зневажливо, постійно влаштовувала скандали та виганяла її. Після чергового випадку агресії ОСОБА_2 змушена була піти. З того часу вона вживала заходи до виконання умов договору, проте з незалежних від неї причин та через відмову ОСОБА_3 від отримання коштів вона не має змоги виконувати умови договору. Зазначає, що матеріальні витрати, які нею понесені за сім років і три місяці становлять 42468 грн. Крім того, вказує, що такими діями позивачки їй було завдано моральну шкоду у розмірі 20 000 грн. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким в задоволенні первісного позову відмовити, задоволити зустрічну позовну заяву, розірвати договір довічного утримання, укладений 03.07.2007 року у звязку із неможливістю його виконання з підстав, що мають істотне значення, залишити за нею право власності на житловий будинок №17 по вул. І. Франка у м. Ходорів або стягнути з ОСОБА_3 42 468, 3 грн. матеріальних витрат та 20000 грн. моральної шкоди, зобовязати ОСОБА_3 повернути їй швейну машину «Подолка».

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з таких підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з копії договору довічного утримання, укладеного 03 липня 2007 року між позивачкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, який посвідчений 03 липня 2007 року приватним нотаріусом Жидачівського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за № 994, позивачка передала у власність відповідачці житловий будинок з приналежними до нього господарськими будівлями та спорудами по вул. І.Франка, 17 в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області, а відповідачка ОСОБА_2 зобов»язувалася пожиттєво утримувати ОСОБА_3, забезпечувати її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою. Договір довічного утримання не був зареєстрований у Стрийському МБТІ, в зв"язку з чим власником житлового будинку по вул. І.Франка, 17 в м. Ходорові Жидачівського району Львівської області залишається ОСОБА_3

Відповідно до ст. 744 ЦК України, за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

З матеріалів кримінального провадження № 0000993 від 03 жовтня 2014 року вбачається, що 03 жовтня 2014 року ОСОБА_3 звернулася в Жидачівський РВ ГУ МВС з заявою про те, що ОСОБА_2 побила її. Згідно висновку експерта № 173/14 від 06.10.15 р. у ОСОБА_3 виявлено два садна на праві кисті, котрі утворилися від дії тупих предметів, відносяться до легких тілесних ушкоджень і по терміну давності відповідають 02 жовтня 2014 року. 26.11.2014 року кримінальне провадження закрито за відсутності в діях ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: 1) на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; 2) на вимогу набувача.

Відповідно до ч.1 ст.756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та(або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.

Відповідно до ч. 2 ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору у зв'язку з неможливістю його подальшого виконання набувачем з підстав, що мають істотне значення, суд може залишити за набувачем право власності на частину майна, з урахуванням тривалості часу, протягом якого він належно виконував свої обов'язки за договором.

Судом установлено, що 02 жовтня 2014 року між сторонами стався конфлікт, після якого ОСОБА_2 залишила будинок по вул. І.Франка, 17 в м. Ходорові та припинила виконання своїх обовязків за договором довічного утримання, що визнали сторони.

Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що ОСОБА_2 не надано суду жодних належних та допустимих доказів вчинення ОСОБА_3 протиправних дій, порушення нею умов договору довічного утримання, а тому прийшов до правильного висновку про відсутність правових підстав для розірвання договору з підстав, передбачених ч. 2 ст. 756 ЦК України.

Допитані за клопотанням ОСОБА_2 свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 не підтвердили факт неможливості подальшого виконання договору довічного утримання з вини ОСОБА_3 після 02.10.2014 року.

Доводи апеляційної скарги в частині стягнення з ОСОБА_3 42 468, 3 грн. матеріальних витрат та 20000 грн. моральної шкоди, зобовязання ОСОБА_3 повернути їй швейну машину «Подолка» не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними належними та допустимими доказами.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Жидачівського районного суду Львівської області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11