Справа № 466/4096/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 жовтня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова

в складі:

головуючої - судді Зими І.Є.

при секретарі Бандуровському Т.Я.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

в с т а н о в и в :

03.06.2015 року позивач звернувся до суду з заявою, в якій просив суд постановити рішення, яким стягнути з відповідача 127 270 грн. безпідставно набутих ним грошових коштів та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 06.07.2010 р. передав останньому грошові кошти в сумі 5 500 доларів США за купівлю автомобіля НОМЕР_1, на підставі генерального доручення. ОСОБА_2 була складена розписка про отримання вказаної суми. Одразу після цього автомобіль був переданий позивачу у розпорядження зі всіма необхідними документами. При купівлі авто відповідач запевнив його, що на транспортному засобі не було жодних обтяжень. Однак, як виявилось пізніше, даний автомобіль перебував у заставі за кредитним договором. Зважаючи на це, ним було подано до суду позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття арешту. Однак рішенням суду від 10.10.2013 року йому відмовлено у задоволенні позову з тих підстав, що відповідач не був власником спірного автомобіля, а лише власник має право розпоряджатись своїм майном. Зважаючи на викладене вважає, що надав кошти відповідачу за автомобіль, яким він фактично не мав права розпоряджатись, тобто останній безпідставно отримав грошові кошти. 24.03.2015 року останньому надсилалась вимога про повернення даних коштів, однак, така залишилась не виконана. Просить стягнути з ОСОБА_2 вищевказану суму, що еквівалентно 127 270,0 грн.

Позивач та його представник ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, та надали пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Крім того зазначили, що строк звернення до суду позивачем не пропущено , оскільки про порушення свого права він дізнався лише 02.03.13 р., коли був затриманий працівниками ДАІ та у нього було вилучено автомобіль.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні позов заперечив. Вважає, в задоволенні такого слід відмовити у звязку зі спливом строку позовної давності звернення до суду.

Заслухавши думку сторін, дослідивши зібрані по справі докази, зясувавши дійсні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06.07.2010 р., на підставі генерального доручення, відповідач ОСОБА_5 продав позивачу ОСОБА_1 автомобіль НОМЕР_2 за 5 500 доларів США. На підтвердження вказаного відповідачем була складена розписка. Автомобіль був переданий позивачу у розпорядження зі всіма необхідними документами.

02.03.13 р. ОСОБА_1, що керував автомобілем ВАЗ 21099 , ДНК ВС 5697 ВВ був зупинений працівниками ДАІ . Вказане авто було вилучене у позивача в зв»язку із заявою власника автомобіля - ОСОБА_6 про зникнення транспортного засобу.

Зважаючи на викладені обставини, позивач 17.04.13 р. звернувся до суду з позовом про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на автомобіль та зняття з нього арешту.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Львова від 10.10.13 р. ОСОБА_1 було відмовлено в задоволенні вказаних позовних вимог з тих підстав, що розписка від 06.07.10 р. лише підтверджує факт отримання коштів ОСОБА_2 в сумі 5 500 доларів США, проте не є доказом правомірності набуття права власності на спірний автомобіль, оскільки власником такого являється інша особа, а ОСОБА_2 жодного відношення до його майнових прав немає. Обставини, встановлені судовим рішенням , що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи , щодо яких встановлено ці обставини, що врегульовано ст. 61 ЦПК України. Так, в процесі вирішення зазначеного спору судом було взято до уваги ту обставину, що власником автомобіля , за продажу якого отримав кошти ОСОБА_2 був ОСОБА_6, який не давав жодного доручення вказаній особі на розпорядження своїм майном.

Згідно ч.1,2 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Статтею 1213 ЦК України врегульовано, що набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно, відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Зважаючи на те, що відповідач ОСОБА_2 жодного відношення до майнових прав первісного власника автомобіля не мав, а відтак і не мав права розпоряджатись спірним майном, отже отримав грошові кошти за автомобіль безпідставно, тому такі підлягають поверненню позивачу ОСОБА_1

Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Статтею 257 ЦК України встановлено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Згідно вимог ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано її початок.

За загальним правилом, перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.1, 5 ст. 261 ЦК України).

В даному випадку, початок перебігу строку позовної давності у позивача розпочався в березні 2013 року, який співпадає з моментом виникнення у нього права на звернення до суду з позовом, оскільки саме тоді він довідався, що його право порушене.

За таких обставин, заява відповідача про застосування строків позовної давності не підлягає до задоволення.

Оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд робить висновок, що позов є підставний та підлягає до задоволення.

В силу дії ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягають також судові витрати.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, ст. 253, 256,257,1212 ,1213 ЦК України, суд ,-

вирішив:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 127 270 грн. безпідставно набутих грошових коштів та 1272 грн.70 коп. судового збору , а всього 127 542 грн. 70 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова

Суддя ОСОБА_7