АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/1010/15 Доповідач - Бахметова В.Х.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 серпня 2015 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Бахметової В.Х.

суддів - Гурзель І. В., Ткач О. І.,

при секретарі - Цінькевич В.М.

з участю представників сторін

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 червня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 17 червня 2015 року позов публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" до ОСОБА_2, ОСОБА_1 про солідарне стягнення боргу задоволено частково:

стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" заборгованість за кредитним договором за № 14 від 27.02.2008 року у розмірі 56 382, 02 долара США, що еквівалентно 1 248 734 грн.26 коп. та 500 грн. пені за неналежне виконання зобов'язання, а також по 1827 грн сплаченого судового збору з кожного.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ПАТ "Державний ощадний банк України" в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно не взяв до уваги той факт, що в матеріалах справи відсутні докази отримання ОСОБА_2 кредиту, а це у свою чергу унеможливило встановлення об'єктивної та правильної суми заборгованості за кредитом, яка і є предметом даного спору.

Крім цього, вважає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не перевірено правильність нарахування суми заборгованості (як пені, так і тіла кредиту).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказує на те, що всупереч вимогам ст. 555 ЦК України та п.2.5 договору поруки №1 від 27.02.2008 року кредитор не надсилав йому вимогу про оплату несплаченої боржником суму боргу, а тому за таких обставин у нього, як у поручителя, відсутній обов'язок щодо виконання зобов'язання за кредитним договором.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2. та ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, зіславшись на обставини викладені в ній.

Представник ПАТ "Державний ощадний банк України" не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає, що рішення суду першої інстанції є законним, відповідає матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 до задоволення не підлягає, виходячи з наступних підстав.

В жовтні 2014 року ПАТ "Державний ощадний банк України" звернулося в суд із позовом до ОСОБА_2., ОСОБА_1 про стягнення заборгованості в сумі 4 067,91 дол. США, що еквівалентно 52 679,43 грн. в тому числі:

прострочена заборгованість по основному боргу - 1 680,15 дол. США, що еквівалентно 21 757,94 грн.;

прострочена заборгованість за відсотками - 2 259,80 дол. США, що еквівалентно 29 264,41 грн.;

пеня по несплачених вчасно платежах - 127,96 дол. США, що еквівалентно 1 657,08 грн.

В процесі розгляду справи в березня 2015 року Банком змінено позовні вимоги, оскільки тривалий час не проводились боржником платежі та просив достроково стягнути заборгованість за договором кредиту в сумі 56 794,12 дол. США, що еквівалентно 1 704 391,54 грн., з яких:

51 992,65 дол. США, що еквівалентно 1 560 299,43 грн. заборгованість за кредитом;

4 389,37 дол. США, що еквівалентно 131 724,99 грн. - неоплачені відсотки по кредиту;

207,58 дол. США, що еквівалентно 6 229,48 грн. - пеня по кредиту;

204,52 дол. США, що еквівалентно 6 137,65 грн.- пеня по відсотках.

В обґрунтування позовних вимог Банк вказує, що 27.02.2008 року між ним та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 14, відповідно до умов якого банк надав відповідачу грошові кошти у розмірі 75 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,0 % річних, із кінцевим терміном повернення до 27.02.2028 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1 від 27.02.2008 року.

Оскільки, позичальник взяті на себе зобов'язання належним чином не виконує, внаслідок чого утворилась заборгованість за кредитом, Банк просив достроково стягнути солідарно із відповідачів заборгованість за кредитом та штрафні санкції за неналежне виконання зобов'язання.

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_2 порушив умови кредитного договору, укладеного між ним та Банком, тому згідно вимог чинного законодавства сума заборгованості за вказаним договором підлягає стягненню з боржника та поручителя солідарно.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів, оскільки він ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позивальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 1 статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника проценти від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

У відповідності до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом першої інстанції встановлено, що 27.02.2008 року між банком та відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 14, відповідно до умов якого, банк надав відповідачу у кредит грошові кошти у розмірі 75 000,00 дол. США, зі сплатою відсотків у розмірі 13,0 % річних, із кінцевим терміном повернення до 27.02.2028 року шляхом безготівкового перерахування коштів на будівництво квартири ТОВ "Домобудівник" ( п. 1.3, 1.4 договору ). Даний договір боржник не оспорював.

Згідно з умов вказаного договору, а саме п. 5.2, за порушення взятих на себе зобов'язань по поверненню основної суми кредиту, несвоєчасній сплаті процентів за користування кредитом, комісійних винагород та інших платежів, передбачених цим договором, позичальник зобов'язується сплатити на користь банку пеню в розмірі 0,4 % від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

В забезпечення виконання ОСОБА_2 зобов'язань за кредитним договором, між банком та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1 від 27.02.2008 року, за умовами якого поручитель зобов'язався перед Банком нести в повному обсязі солідарну відповідальність за невиконання позичальником зобов'язань щодо повернення суми кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, а також можливих штрафних санкцій та пені.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 належним чином не виконує своїх зобов'язань згідно умов договору, починаючи із 27 червня 2014 року будь-яких платежів щодо сплати кредиту не здійснює, внаслідок чого станом на 30.01.2015 заборгованість за кредитом становить 56 794,12 дол. США, з яких: 51 992,65 дол. США заборгованість за кредитом, у тому числі прострочене тіло 2 305,15 доларів США; 4 389,37 дол. США неоплачені відсотки по кредиту; 207,58 дол. США, пеня по кредиту та 204,52 дол. США, пеня по відсотках, нарахована з січня 2014 року по 30 січня 2015 року

Згідно зі ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Відповідно до вимог ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

В силу вимог ст. ст.553, 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позову Публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" шляхом стягнення з боржника та поручителя всієї суми позики та процентів у солідарному порядку.

Безпідставним є посилання апелянта на те, що ОСОБА_2 не отримував кредит в Банку, оскільки кредит видавався на придбання житла на первинному ринку нерухомості, тому, пунктом 1.3. кредитного договору сторони погодили, що надання кредиту здійснюватиметься одноразово з кредитного рахунку № НОМЕР_1 у ОПЕРВ Облуправління ВАТ "Ощадбанк" шляхом безготівкового перерахування коштів на поточний рахунок іншого одержувача коштів, зазначеного в розрахункових документах позичальника протягом 1 робочого дня з моменту виконання позичальником умов, що зазначені в п. 1.4 цього договору.

З пояснень представника Банку, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції вбачається, що на відкритий ОСОБА_2. рахунок № НОМЕР_2 Банк зарахував 75 000 дол США. Для здійснення перерахування коштів на рахунок продавця квартири, Банк здійснив конвертацію валюти і платіжним дорученням № 23 від 03.03.2008 року перерахував на рахунок ТОВ "Домобудівник" платіж в сумі 378 000 грн. з призначенням платежу: за дольову участь у фінансуванні житлового будівництва згідно договору від 29.03.2008 року з ОСОБА_2 Суду першої інстанції були надані вищезазначені документи. Крім цього відповідач ОСОБА_2 не заперечував цього факту.

Посилання апелянта на те, що Банк всупереч вимогам ст.555 ЦК України та умовам кредитного договору не надсилав йому вимоги про виплату несплаченої боржником суми кредитору, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки така вимога на його адресу надсилалася двічі 05.09.2014 року та 13.11.2014 року, що підтверджується наявними у матеріалах справи доказами ( а.с. 16, 67 ).

Таким чином, суд першої інстанції, вірно застосував норми матеріального права, висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні, тому рішення суду є законним та обґрунтованим і колегія суддів не вбачає підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду від 17 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області В.Х. Бахметова