Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/2560/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

04.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя з врахуванням боргових зобов`язань, -

в с т а н о в и в :

У березні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідача ОСОБА_2 про поділ майна подружжя з врахуванням боргових зобов`язань. Свої вимоги обґрунтував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 з 1995 року. Від подружнього життя у них народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4 Миколайович, ІНФОРМАЦІЯ_2. Проте сумісне життя не склалося, тому рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12.02.14 року шлюб між ним та відповідачкою було розірвано. За час перебування в шлюбі ними за рахунок спільних коштів , а також за рахунок його особистих коштів, було придбано наступне майно: автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1; квартира №80 загальною площею 60,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв. м. та розташована по вулиці Боголюбова 6 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; квартира №11 загальною площею 38,9 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 19,7 кв.м та розташована по вул. Боголюбова 4 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області. Окрім того, під час шлюбу на підставі договору дарування він набув у власність квартиру №7 загальною площею 26,6 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 13,2 кв.м. та розташована по пр. Правди, 64б в м.Києві. Так, двокімнатна квартира АДРЕСА_1 зареєстрована на ім.`я відповідачки - ОСОБА_2, фактична вартість вказаної квартири становила 639 440,00 грн, проте в договорі зазначено 344 403, 00 грн. Відповідно до ч.1 ст 60 СК України вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя. Однокімнатну квартиру АДРЕСА_2 було придбано за рахунок його особистих коштів та коштів отриманих від продажу квартири АДРЕСА_3, та зареєстровано на його ім.`я. Тому вважає, що вищезазначена квартира належить йому на праві особистої приватної власності та підлягає виключенню з переліку спільного майна, набутого під час подружнього життя із ОСОБА_2 Окрім того, автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 22.12.11 року. Загальна вартість автомобіля становила 165 450.00 грн. Половина вартості, що становить 82 725,00 грн. було сплачено до моменту отримання автомобіля. Інша частина вартості була оплачена за рахунок кредитних коштів, що підтверджується договором про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 29.12.11 року №0. Загальна сума наданих кредитних коштів 84 975,12 грн. Під час перебування у шлюбі було сплачено 52 008, 50 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитом. В даний час автомобіль перебуває у його користуванні, а після фактичного припинення шлюбних відносин, погашення заборгованості за кредитом здійснювалось за рахунок його власних коштів.

Тому просив суд визнати за ОСОБА_2 право власності на 3/5 квартири №80 загальною площею 60,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв. м. та розташована по вулиці Боголюбова 6 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; визнати за ним право власності на 2/5 квартири №80 загальною площею 60,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв. м. та розташована по вулиці Боголюбова 6 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області; визнати за ним право власності на автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, погашення боргових зобовязань за договором про надання споживчого кредиту на придбання транспортного засобу від 29.12.11 №0 покласти одноособово на ОСОБА_1; виключити з переліку спільної сумісної власності та визнати за ним право власності на квартиру №11 загальною площею 38,9 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 19,7 кв.м та розташована по вул. Боголюбова 4 в с.Софіївська Борщагівка Києво-Святошинського району Київської області.

У судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримав у повному обсязі та просив його задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечував.

У судове засідання відповідачка не зявилася. Про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Причини неявки суду не повідомила. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

На підставі ч.1 ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

За таких обставин та за відсутності заперечень представника позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного:

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що з 18 листопада 1995 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серія 1-БК №822684.

Рішенням Подільського районного суду м.Києва від 12 лютого 2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірвано. (а.с.9-10)

Від сумісного проживання мають двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, та ОСОБА_4 Миколайовича, ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується наданими копіями свідоцтв про народження (а.с. 7-8).

Сумісна власність - це різновид права спільної власності, що належить двом або більше особам одночасно на один і той самий об'єкт без визначення часток кожного з них.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

За змістом ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка також є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них.

Таким чином поділу підлягає майно, набуте подружжям з моменту реєстрації шлюбу по дату набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу, за винятком майна, яке хоч і було набуто за час шлюбу, але є особистою власністю одного з подружжя.

Як випливає зі змісту ст. 177 Цивільного кодексу України, об'єктами цивільних прав є речі, у тому числі гроші та цінні папери, інше майно, майнові права, результати робіт, послуги, результати інтелектуальної, творчої діяльності, інформація, а також інші матеріальні і нематеріальні блага. Тобто законодавець об'єктами права спільної сумісної власності подружжя визначає будь-які речі, що належать фізичній особі на праві приватної власності, не конкретизуючи їх.

Відповідно до ст. 190 Цивільного кодексу України, майном як особливим об'єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки.

14 червня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №1449. Згідно даного договору ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_4.

04 листопада 2013 року між ОСОБА_7Б та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №3962. Згідно даного договору ОСОБА_1 придбав квартиру АДРЕСА_5.

Підстави виникнення цивільних прав та обов'язків визначені в статті 11 Цивільного кодексу України, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно положення частини 1, 3 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 просив при поділі спірної квартири АДРЕСА_4 відступити від засад рівності часток подружжя.

Відповідно до вимог частини 2 ст. 70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. А за змістом ч. 3 цієї статті за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Крім того, у п. 30 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з ч.ч. 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування).

Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки, коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК України).

Тобто, законом передбачено, що відступлення від засад рівності часток подружжя при поділі майна можливе тільки у виключних випадках, а посилання позивача на зазначені обставини такими не є, оскільки з матеріалів не вбачається, що вони мають істотне значення та є підставою для відступлення від засади рівності часток подружжя.

Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства квартира АДРЕСА_4 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя позивачем не надано, тому суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - за кожним на 1/2 частину спірної квартири та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об'єкт на режим спільної часткової власності.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 24 постанови № 11 від 21.12.2007 року " Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " Пленум Верховного Суду України роз'яснив , що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Що стосується премії, нагороди, одержаних за особисті заслуги, суд може визнати за другим з подружжя право на їх частку, якщо буде встановлено, що він своїми діями сприяв її одержанню.

Так, ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_6,64-б в м.Києві на підставі договору дарування від 23 листопада 1998 року

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 25 квітня 2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу ОСОБА_8 та зареєстрованого в реєстрі за №167, ОСОБА_1 передав у власність ОСОБА_9 квартиру АДРЕСА_6,64-б в м.Києві.

Також, у пункті 2 договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_6,64-б в м.Києві встановлено, що відчужувана квартира належить ОСОБА_1 на праві приватної власності на підставі Договору, посвідченого Чотирнадцятою Київською державною нотаріальною конторою 23 листопада 1998 року за реєстровим №4-2744, та зареєстровано Комунальним підприємством Київське міське бюро технічної інвентаризації 31.12.19987 року за №2794.

При цьому твердження позивача, що кошти отримані ним від продажу вищезазначеної квартири були використані на купівлю квартири АДРЕСА_7 не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки між вчиненням кожного із правочинів існує тривалий проміжок часу, а також жодних доказів, що підтверджували б даний факт, стороною позивача надано не було, із чого слідує, що спірна квартира АДРЕСА_7, набута подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, виходячи з рівностей їх часток. А тому враховуючи надані позивачем доводи з предмету позову, суд вважає, що є всі підстави визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_7 та визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаної спірної квартири.

Стосовно поділу автомобіля боргових зобов'язань сторін варто зазначити наступне.

22 грудня 2011 року між ТОВ «Богдан Авто» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу №КР22-12-11-7. Відповідно до п.2.1. договору ОСОБА_2 придбала у власність автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT. Загальна сума договору складає 165 450, 00 грн. (п.2.3 договору).

29 грудня 2011 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір №0 про надання споживчого кредиту в сумі 82 725,00грн для придбання автомобіля марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT зі строком повернення до 25.12.2016 року.

З позовної заяви та пояснень представника позивача встановлено, що в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором сплачено 52 008,50 грн.

Згідно ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Це означає, що дружина та чоловік незалежно від припинення шлюбу мають рівні права та обов'язки щодо спільно нажитого у шлюбі майна, оскільки розірвання шлюбу не звільняє подружжя від зобов'язань за кредитом.

Таким чином, в результаті придбання подружжям автомобілю в кредит боргові зобов'язання перед позикодавцем несуть як чоловік, так і дружина, а не тільки той із подружжя, хто підписав кредитний договір.

Тому, на думку суду, наявність невиплаченого кредиту не є підставою для визнання лише за ОСОБА_1 права власності на спірний автомобіль та покладення на нього боргових зобовязань за договором №0 про надання споживчого кредиту.

У звязку із вищенаведеним суд приходить до висновку про визнання за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 по ? частині на автомобіль марки Hyundai Elantra MD 1.6 Classic AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_10 підлягають задоволенню частково.

Керуючись ст. ст. 57, 60, 65, 70 Сімейного кодексу України, ст.ст.11, 177, 190, 368, 626 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 61, 62, 212, 213, 215, 224 ЦПК України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №80 загальною площею 60,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв.м. та розташована по вулиці Боголюбова 6 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №80 загальною площею 60,1 кв.м., яка складається з двох кімнат житловою площею 32,0 кв.м. та розташована по вулиці Боголюбова 6 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину квартири №11 загальною площею 38,9 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 19,7 кв.м. та розташована по вулиці Боголюбова 4 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину квартири №11 загальною площею 38,9 кв.м., яка складається з однієї кімнати житловою площею 19,7 кв.м. та розташована по вулиці Боголюбова 4 в с. Софіївська Борщагівка, Києво-Святошинського району Київської області..

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину автомобіля HYUNDAI Elantra MD 1.6 Classik AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину автомобіля HYUNDAI Elantra MD 1.6 Classik AT, державний реєстраційний номер НОМЕР_2.

В решті позову відмовити.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії до Києво-Святошинського районного суду Київської області.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя: В.В. Нікушин