Номер провадження: 22-ц/785/6674/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Громік Р. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Громіка Р.Д.,

суддів Панасенкова В.О., Парапана В.Ф.,

при секретарі Томашевській К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами Одеського міського управління юстиції та Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на рішення Київського районного суду м. Одесивід 22 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання права власності,

встановила:

ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом та з уточненими позовними вимогами просив суд ухвалити рішення, яким визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі договору дарування від 24.04.2008 року він є власником вказаної квартири. Проте, під час посвідчення договору, нотаріусом була допущена технічна помилка в адресі квартири, через що він позбавлений можливості зареєструвати своє право власності на вказане нерухоме майно у Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції.

У судовому засіданні позивач уточнені вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

Представник відповідача проти задоволення позову заперечував, вказав, що слід залучити належного відповідача.

Рішенням суду було визнано за ОСОБА_2 право власності на трьохкімнатну квартиру, загальною площею 63,5 кв.м., житловою площею 37,2 кв.м., розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (АДРЕСА_2).

В своїх апеляційних скаргах представник відповідача та представник Одеського міського управління юстиції просять рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючись при цьому на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційних скарг та заперечень до них, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви та доводів апеляційних скарг, судова колегія вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є:

1) неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими;

3) невідповідність висновків суду обставинам справи;

4) порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права, а також розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні рішення судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, що викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглядав справу.

Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини, або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із Законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що вони законні та обґрунтовані, пославшись при цьому на наступне.

На підставі Свідоцтва про право власності на квартиру у ЖБК «Київський-18» № 9863 від 20.04.2001, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів ОСОБА_3 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1, право власності на яку було зареєстровано у КМ «ОМБТІ та РОН» 23 травня 2001 року.

24 квітня 2008 року за договором дарування, який посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4 ОСОБА_3 подарував, а ОСОБА_2 прийняв у дар квартиру за адресою: АДРЕСА_3.

Як вбачається зі змісту договору дарування, зазначена в договорі квартира належала дарувальнику на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру у ЖБК «Київський-18» № 9863 від 20.04.2001, виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів.

За положеннями ч. 1 ст. 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Укладений договір дарування відповідає вимогам чинного законодавства.

Всі суттєві умови договору дарування сторонами були виконані. Позивач став власником подарованої квартири. Однак, із-за допущеної при друкуванні договору дарування помилки не може зареєструвати право власності на вказану квартиру.

З такими доводами суду першої інстанції неможливо погодитись, виходячи з наступного.

Відповідно до ст.214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Положеннями ст. 215 цього ж Кодексу зазначено, що в мотивувальній частині рішення повинно бути зазначено:

-встановленні судом обставини і визначені відповідно до них правовідносини;

-мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, бере до уваги або відхиляє докази, застосовує зазначені в рішенні нормативно-правові акти;

-чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси, за захистом яких особа звернулася до суду, а якщо були, то ким;

-назви статті, її частини, абзацу, пункту, підпункту закону, на підставі якого вирішено справу, а також процесуального закону, яким суд керувався.

З матеріалів справи вбачається, що представник відповідача - Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції неодноразово наголошував, що Реєстраційна служба є структурним підрозділом Одеського міського управління юстиції, не є юридичною особою, до Реєстраційної служби позивач не звертався з будь-якою заявою, Реєстраційна служба не порушували права позивача, а тому Реєстраційна служба не може бути належним відповідачем по даній справі.

Задовольняючи апеляційну скаргу, колегія суддів виходить з наступного.

Якщо під час судового розгляду буде встановлено, що особа, до якої пред'явлено позов, не повинна відповідати за ним, оскільки не є учасником спірних правовідносин, тобто є неналежним відповідачем, то суд, з метою процесуальної економії та забезпечення ефективного судового розгляду та швидкого захисту порушених прав, не припиняючи провадження у справі, має право:

1) за клопотанням позивача провести заміну неналежного відповідача;

2) за клопотанням позивача залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Заміна неналежного відповідача - це процесуальна дія суду, яка оформлена ухвалою, щодо виведення із цивільного процесу неналежного відповідача і залучення належної сторони, не припиняючи розгляду справи (ст. 33 ЦПК).

Заміна неналежного відповідача допускається лише за клопотанням позивача, оскільки він виступив ініціатором процесу, суб'єктом, який вимагає судового захисту.

При розгляді цивільної справи у випадку, коли судом першої інстанції буде встановлено, що позов поданий не до тієї особи, яка мусить відповідати за цивільними вимогами, суд має право за згодою позивача допустити заміну первинного відповідача належним відповідачем.

Під поняттям належний відповідач розуміється особа, яка повинна відповідати за цивільним позовом. В свою чергу, неналежними сторонами будуть ті особи, які не є суб'єктами права вимоги чи несення відповідного обов'язку.

Законодавцем покладений на суд обов'язок щодо перевірки сторін на їх процесуальну легітимність та визначення, чим підтверджується їх належність.

Відповідно до ст. 33 ЦПК суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Формулювання ч. 1 цієї статті дозволяє зробити наступні висновки: по-перше, для залучення належного відповідача замість неналежного необхідно клопотанням позивача; по-друге, суд при, відповідній заміні не припиняє розгляд справи; по-третє, суд не має права відмовити у задоволенні відповідного клопотання; по-четверте, суд може залучити до участі у справі іншу особу як співвідповідача.

Правило про залучення належного відповідача цілком розраховане лише на ініціативу позивача. Якщо він не буде згодний з заміною, суд не має права залучати іншого відповідача ані замість неналежного відповідача, ані як співвідповідача. Якщо відповідач дійсно неналежний, що буде доведено в ході розгляду справи, суд відмовляє у задоволенні позову.

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Матеріали справи не містять доказів того, що суд розяснив позивачу вказані вище норми процесуального права.

Більш того, в матеріалах справи відсутні докази того, що: саме діями чи бездіяльністю Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції порушені права позивача; що Реєстраційна служба Одеського міського управління юстиції є самостійною та відокремленою юридичною особою.

Мотивувальна частина рішення також не містить відповіді на ці питання.

На вказані обставини та норми законодавства суд першої інстанції своєї уваги не звернув, належну правову оцінку доводам, що викладені у запереченнях представника відповідача, а також належної оцінки наведеним позивачем доказам не надав та набув помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції.

При таких обставинах, рішення суду не може вважатися законним та обґрунтованим, а тому підлягає скасуванню.

Розглянувши справу, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції не повно зясував вказані вище обставини, що мають значення для справи, не довів обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи а також суд неправильно застосував норми матеріального права та порушив норми процесуального права, у зв'язку з чим, є підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України, якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат, а тому судові витрати, які понесли особи, які подали апеляційні скарги, підлягають стягненню з позивача на їх користь, відповідно до поданих заяв.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ч. 1 п. 1-4; ст.313-314, 316, 317, 319, 324, 325 ЦПК України судова колегія,

вирішила:

Апеляційні скарги Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції та Одеського міського управління юстиції задовольнити.

Рішення Київського районного суду м. Одесивід 22 червня 2015 року скасувати.

Постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання права власності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції 121 грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Одеського міського управління юстиції 121 грн. 80 коп.

Рішення вступає в законну силу з моменту оголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді В.Ф. Парапан

ОСОБА_5