Справа № 454/2886/14 Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я.
Провадження № 22-ц/783/2962/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів - Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Жукровської Х.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього суду від 17 червня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дітей,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати із ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення в частині сплати аліментів за один місяць звернуто до негайного виконання.

Додатковим рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 17 червня 2015 року вирішено стягувати із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно, починаючи з 16.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_3 в дохід держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду оскаржила позивач ОСОБА_2, з оскаржуваним рішенням в частині визначення розміру аліментів та часткового задоволення позовних вимог не погоджується та вважає його незаконним і необґрунтованим, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справ, а також суд порушив норми матеріального та процесуального права.

Вважає, що суд немотивовано стягнув з відповідача аліменти в розмірі 500 грн., що є меншим ніж 30% прожиткового мінімуму на дитину згідно закону. Враховуючи розмір прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років 1286 грн., на думку апелянта, суд був зобов"язаний встановити розмір аліментів на кожну дитину не менше 30%, а саме 385,80 грн.

Крім цього, звертає увагу на те, що докази того, що відповідач не працює, відтак не має постійного заробітку, в матеріалах справи відсутні.

Просить скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року, справу направити на новий розгляд в іншому складі, судові витрати стягнути з відповідача.

В апеляційній скарзі на додаткове рішення апелянт ОСОБА_2 зазначає, що в резолютивній частині цього рішення чітко не вказано розмір аліментів на одну дитину, мова йде про 500 грн., але не зрозуміло, ця сума належить на двох або по 500 грн. кожній із дочок.

Просить додаткове рішення Сокальського районного суду Львівської області від 17 червня 2015 року в частині часткового задоволення позовних вимог про стягнення з ОСОБА_3 в її користь аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 в розмірі по 500 грн. щомісячно скасувати, ухвалити нове рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_6 в її користь аліменти на утримання дочки ОСОБА_4 та дочки ОСОБА_5 в розмірі 1/3 частини із всіх видів його заробітку (дохода), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно.

Позивач ОСОБА_7 та її представник ОСОБА_8,в судове засідання не прибули, подали клопотання про розгляд справи у їх відсутність, апеляційні скарги підтримують, просять задовольнити.

Відповідач ОСОБА_3 викликався в судове засідання та не з»явився, повідомлення про вручення поштового відправлення повернулось в суд з відміткою про відсутність позивача за вказаною адресою (а.с. 89).

На переконання колегії суддів, матеріалів справи достатньо для розгляду справи по суті, а тому вважає за можливе, у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, розглядати справу за відсутності осіб, що не з»явилися.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційних скарг, матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають до задоволення частково виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, зазначений законами України.

Статтею 10, 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дітей, які стягнув з нього у твердій грошовій сумі, з врахуванням прожиткового мінімуму для дітей, у розмірі по 500 грн.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом, сторони з 20.01.2000 р. перебувають у шлюбі, який зареєстрували у Ванівській сільській раді Сокальського району Львівської області (а.с. 5).

Від шлюбу у сторін є двоє дітей ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10 ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 6, 8).

У ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає.

Відтак, звернення матері до суду з позовом про стягнення в примусовому порядку аліментів на утримання дитини з її батька свідчить про відсутність домовленості між батьками про способи виконання батьківського обов'язку утримувати дитину того з них, хто проживає окремо від дитини, а тому спір підлягає вирішенню судом.

З наведеного слідує, що наявність шлюбних відносин між сторонами не є перешкодою для стягнення аліментів в судовому порядку.

Судом встановлено, що звертаючись із позовною заявою позивач ОСОБА_2 покликалась на відсутність допомоги на утримання дітей з боку батька, відповідача, який за весь час окремого проживання, що пов'язане з конфліктами в сім»ї, не цікавиться дітьми та їх життям.

Згідно із ч.ч. 8, 9 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу (ст. 182 СК України).

Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Частиною першою ст. 184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення для справи.

Аналізуючи зазначені норми закону та роз'яснення, викладені у п. 14, 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" колегія суддів вважає, що районний суд дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову та стягнення аліментів у твердій грошовій формі, оскільки відповідач ОСОБА_3 не працює, немає сталого заробітку.

В свою чергу, враховуючи висновки, викладені у додатковому рішенні від 17 червня 2015 року та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає законними й обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_3 в користь позивача ОСОБА_2 аліментів на утримання дітей ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину, що відповідає вимогам ст. 182 СК України стосовно визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину.

Разом з тим, в резолютивній частині додаткового рішення суд першої інстанції не вказав, чи дана сума коштів підлягає стягненню на кожну із дочок окремо, чи на обох дочок.

Відтак, рішення суду необхідно змінити, а саме доповнити резолютивну частину рішення після слів "щомісячно" словами "на кожну дитину окремо", відповідно викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції: "Стягувати із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з 16.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 3 ч. 1 ст. 307, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 27 жовтня 2014 року та додаткове рішення цього ж суду від 17 червня 2015 року - змінити.

Викласти абзац другий резолютивної частини рішення в наступній редакції:

Стягувати із ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя АДРЕСА_1 в користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дочки ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3 та дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі по 500 грн. щомісячно на кожну дитину окремо, починаючи з 16.10.2014 року і до досягнення дітьми повноліття.

Врешті рішення суду залишити без змін, а апеляційні скарги відхилити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин