Справа № 2-57/12 Головуючий у І інстанції Єременко В.М.
Провадження № 22-ц/780/4334/15 Доповідач у 2 інстанції Березовенко Р. В.
Категорія 26 19.10.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:Березовенко Р.В.,
суддів:Воробйова Н.С., Білоконь О.В.,,
при секретарі:Бобку О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року у справі за поданням відділу Державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції про примусове проникнення до домоволодіння боржника ОСОБА_5 з метою проведення виконавчих дій, -

В С Т А Н О В И Л А:

В травні 2015 року Головний державний виконавець ВДВС Баришівського РУЮ звернувся до суду із поданням про примусове проникнення до домоволодіння боржника ОСОБА_5 з метою проведення виконавчих дій.

В обґрунтовування подання зазначав що, в провадженні державного виконавця ВДВС Баришівського РУЮ в Київській області знаходиться на виконанні зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листі №2-57, виданого 03.05.2012 року Баришівським районним судом Київської області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» боргу в сумі 161 579,56 грн.

06 березня 2015 року державним виконавцем ВДВС Баришівського РУЮ була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП №46799140, копія якої направлена боржнику за місцем проживання: АДРЕСА_1.

18.03.2015 року боржниця з'явилась до державного виконавця та надала пояснення з приводу невиконання рішення суду та зобов'язалась надати державному виконавцю заставлений автомобіль для складання акту опису та арешту. Того ж для вона отримала вимогу за вих. №4047 на 16.04.2015 року на 10 годину за місцем її реєстрації прийняти участь в проведенні виконавчих дій, а також надати заставлений автомобіль та технічний паспорт на автомобіль для складання акту опису.

У призначений день та час її вдома не було. Боржниця письмово була попереджена про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця і 21.04.2015 року був складений протокол про адміністративне правопорушення, який направлений до суду. В діях ОСОБА_5 державний виконавець вбачає умисне ухилення від виконання зобов'язань, покладених на неї судовим рішенням, а тому просив винести ухвалу суду про примусове проникнення до житлового будинку в АДРЕСА_1 Баришівського району Київської області.

Ухвалою Баришівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року в задоволенні подання відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року, постановити нову ухвалу, якою задовольнити подання державного виконавця та надати дозвіл на примусове проникнення до житла боржника. При цьому зазначило, що ухвала незаконна, постановлена в результаті неправильного застосування норм матеріального та процесуального права, а також вбачається невідповідність висновків обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступних обставин справи.

Відмовляючи у задоволенні подання суд першої інстанції виходив з того, що дане подання є не обґрунтованим, оскільки, державним виконавцем в поданні зазначено про наявність нерухомого майна, що належать боржнику і на яке накладено арешт, відносно якого не приймалось ніякого рішення, а самим виконавцем не з'ясовано питання про реєстрацію в будинку інших осіб та неповнолітніх дітей, тому подання державного виконавця на переконання суду є передчасним і підстав для примусового проникнення до домоволодіння боржника ОСОБА_5, яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 Баришівського району, Київської області з метою проведення виконавчих дій суд не вбачає.

З такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погоджується виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 06 березня 2015 року державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Баришівського районного управління юстиції була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження ЄДРВП за №46799140, копія якої направлялась боржнику за місцем проживання АДРЕСА_1.

На праві власності боржник має автомобіль ТОУОТА д.н.з. НОМЕР_1, згідно договору застави від 25.04.2008 року за № 101.6-01/51, який на даний час перебуває в розшуку, та житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу від 30.04.2002 року.

За боржником також зареєстровані державні акти на право власності на земельні ділянки за адресою: АДРЕСА_1, Київської області для будівництва та обслуговування житлового будинку площею 0.243 га та для ведення особистого селянського господарства площею 0.148 га.

Постановами державного виконавця ВДВС Святошинського РУЮ м.Києва від 10 липня 2012 року на все майно боржника накладено арешт з забороною здійснювати його відчудження та оголошено розшук транспортного засобу.

18.03.2015 року боржниця з'явилась до державного виконавця та надала пояснення з приводу невиконання рішення суду та зобов'язалась надати державному виконавцю заставлений автомобіль для складання акту опису та арешту. Того ж для вона отримала вимогу за вих. №4047 на 16.04.2015 року на 10 годину за місцем її реєстрації прийняти участь в проведенні виконавчих дій, а також надати заставлений автомобіль та технічний паспорт на автомобіль для складання акту опису.

У призначений день та час її вдома не було. Боржниця письмово була попереджена про відповідальність за невиконання законних вимог державного виконавця і 21.04.2015 року був складений протокол про адміністративне правопорушення, який направлений до суду.

Згідно ч. 3 ст. 5 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець при здійсненні виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла, а відповідно до ч.1 ст.11 цього Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 11 цього Закону державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право безперешкодно входити до приміщень і сховищ, що належать боржникам або зайняті ними, проводити огляд зазначених приміщень і сховищ, у разі необхідності примусово відкривати та опечатувати такі приміщення і сховища.

Стаття 27 цього Закону передбачає, що у разі ненадання боржником у строки, встановлені частиною другою статті 25 цього ж Закону для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

За змістом ст. 376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Із матеріалів цивільної справи вбачається, що виконавче провадження було відкрите 06 березня 2015 року на виконання виконавчого листа від 03 травня 2012 року виданого Баришівським районним судом Київського області про стягнення з ОСОБА_5 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» боргу в розмірі 161 579,56 грн.

Згідно з актом державного виконавця від 16 квітня 2015 року під час проведення виконавчих дій за адресою: АДРЕСА_1 боржника не було вдома і тому провести виконавчі дії не було можливості.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено у Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави у права людини з метою забезпечення загального блага.

Боржник дійсно не скористалася своїм правом самостійно виконати рішення у встановлений законом строк і як результат не надала державному виконавцю документальне підтвердження про повне або часткове виконання рішення суду.

Однак, звертаючись до суду з поданням про примусове проникнення державний виконавець не зазначив: у чому полягає необхідність саме у вказаний спосіб виконання рішення суду, виходячи із суми грошового стягнення у розмірі 161579,56 грн., оскільки, як убачається з матеріалів справи, державним виконавцем було раніше вже накладено арешт та заборону відчуження транспортного засобу та нерухомого майна боржника, яке повністю покриває розмір боргу.

Крім того, матеріали справи не містять жодного доказу, що боржник умисно не допустила державного виконавця до свого житла, перешкоджала його проникненню до будинку, а сама по собі відсутність вдома (причини відсутності не встановлені), на думку колегії суддів, не може розцінюватися, як умисне ухилення від виконання рішення суду, оскільки така ситуація мала місце лише один раз 16 квітня 2015 року, а виконавче провадження було відкрито 06 березня 2015 року, тобто лише протягом місяця з часу відкриття виконавчого провадження.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правомірно прийшов до висновку про відмову в задоволенні подання, оскільки воно є необгрунтованим, передчасним і державний виконавець не довів, що проникнення до житла боржника необхідне для виконання рішення суду, яке набрало законної сили і його виконання не можливе без вказаного заходу.

Отже, доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, а ухвала суду першої інстанції постановлена відповідно до вимог процесуального законодавства і підстав для її скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія судів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» -відхилити.

Ухвалу Баришівського районного суду Київської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: О.В.Білоконь

Н.С. Воробйова