Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/3004/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.12.2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді: Авраменко Т.М.,

суддів: Суржика М.М., Суровицької Л.В.,

секретар: Кравченко Я.С.

за участю позивача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні спільною сумісною власністю та відшкодування моральної шкоди.

Зазначав, що в 1981 році він отримав квартиру за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2. Його сусідом є відповідач, який проживає в квартирі НОМЕР_1 за вказаною адресою. Добросусідство між ними припинилося в 1997 року, після того, як відповідач незаконно, у його відсутності, без його згоди та без погодження перепланування з відповідними контролюючими державними органами, виділив собі частину площі спільного користування (коридору), встановивши стіну, збільшивши тим самим загальну площу квартири, в якій мешкає. На даний час відстань між вхідними дверима позивача та стіною квартири відповідача складає 25 см., а повинна бути 1,5 м., що, в свою чергу, створює позивачу незручності та перешкоди в праві користування та розпорядження спільною сумісною власністю, так як він не може без перешкод зайти в свою квартиру, побоюючись, що з квартири НОМЕР_1 відкриються двері. На неодноразові звернення до відповідача з проханням усунути перешкоди в користуванні власністю, шляхом відновлення того становища, яке існувало до порушення, позивач отримав лише погрози.

Просив усунути перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження спільною сумісною власністю (коридором загального користування), за адресою: АДРЕСА_1, НОМЕР_2, шляхом зобов'язання відповідача знести самовільно збудовану перегородку між квартирою НОМЕР_2 та квартирою НОМЕР_1. Судові витрати покласти на відповідача.

До початку розгляду справи позовні вимоги доповнив, просив стягнути з відповідача на його користь 2000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому порушенням його права власника на користування майном та погрозами відповідача.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково. Усунуто позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження спільною сумісною власністю за адресою: АДРЕСА_1, шляхом зобов'язання відповідача знести самовільно збудовану перегородку між квартирою НОМЕР_2 та квартирою НОМЕР_1. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 243 грн. 60 коп. В задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Суд дійшов висновку, що позивач не надав суду доказів заподіяння йому моральної шкоди відповідачем.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відшкодування моральної шкоди, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову про відшкодування моральної шкоди в повному обсязі. Посилається на те, що суд встановивши факт порушення відповідачем його права користування належною йому квартирою та коридором, який перебуває у спільній власності, безпідставно відмовив в позові про відшкодування моральної шкоди, заподіяної йому неправомірними діями відповідача.

В засіданні апеляційного суду позивач підтримав доводи апеляційної скарги. Відповідач про час та місце розгляду справи повідомлений під розписку (а.с.61,64,71), в засідання апеляційного суду не прибув, причини неявки суду не повідомив, клопотання про відкладення розгляду справи не подавав.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи, 16 березня 1981 року позивачу ОСОБА_2 видано ордер №92 на заняття однокімнатної квартири НОМЕР_2 , загальною житловою площею 19,6 кв.м., в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1 (а.с.29).

В порядку приватизації квартира належить позивачу на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, виданим 21 жовтня 1998 року ( а.с.28). Відповідач визнав, що він є власником квартири НОМЕР_1.

Позивач є інвалідом 111 групи внаслідок трудового каліцтва, має порушення функції опори та ходи 11 ступеня (а.с.72).

Відповідно до статті 41 Конституції України та пункту 2 частини першої статті 3, статті 321 ЦК ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Всім власникам забезпечуються рівні умови захисту і здійснення своїх прав володіння, користування і розпорядження своїм майном (частини 1, 3, 7 ст. 319 ЦК України). Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ст.391 ЦК України). Власність зобов'язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду громадян (ч.4 і ч.5 ст.319 ЦК України).

Згідно з ч.2 ст.382 ЦК України всі власники квартир у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщенням загального користування, зокрема, коридори загального користування.

В п.36 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що за змістом статті 391 ЦК позовна давність не поширюється на вимоги власника чи іншого володільця про усунення перешкод у здійсненні ним права користування чи розпорядження своїм майном, що не пов'язані з позбавленням володіння, оскільки правопорушення є таким, що триває у часі. У зв'язку із цим тривалість порушення права не перешкоджає задоволенню такої вимоги судом.

Суд встановив, що відповідач самочинно, без відповідних дозвільних документів та згоди позивача встановив перегородку у місці загального користування, виділивши собі частину площі коридору загального користування, чим порушив законні права позивача щодо користування спільним майном, та зобов'язав відповідача знести самовільно збудовану перегородку.

Рішення суду в цій частині не оскаржується, тому неправомірність дій відповідача є встановленою.

Позивач зазначав, що внаслідок самочинного встановлення відповідачем перегородки, відстань між вхідними дверима його квартири та стінкою відповідача з 1,5 м зменшилася до 25 см, що створює йому незручності та перешкоди при вході до власної квартири та виході з неї, оскільки він є інвалідом внаслідок трудового каліцтва та має вади опорно-рухового апарату, також він позбавлений можливості користуватися коридором загального користування. Такою протиправною поведінкою відповідача йому заподіяна моральна шкода. Також позивач посилався на те, що позивач ображає його, погрожує йому, чим завдав йому моральну шкоду.

Суд дійшов правильного висновку про недоведеність обставин щодо завдання моральної шкоди позивачу внаслідок образ та погроз, доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Відмовляючи в позові про відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення прав позивача, як власника майна, суд виходив з того, що позивачем не доведено вини відповідача в заподіянні позивачу моральних страждань, проте погодитися з таким висновком суду не можна.

Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди (ч.3 ст.386 ЦК України).

Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

Шкода підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини .

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди тягар доказування згідно з перерахованими нормами розподіляється таким чином: позивач доказує наявність шкоди та її розмір, а відповідач - відсутність його вини у заподіянні шкоди. Докази відсутності вини в заподіянні моральної шкоди внаслідок порушення права позивача як власника майна відповідач не надав.

Враховуючи всі обставини справи, тяжкість та обсяг страждань позивача, який є інвалідом, пенсіонером, тяжкість вимушених змін у життєвих стосунках внаслідок самочинного встановлення перегородки, створення перешкоди щодо входу та виходу з квартири, ступінь вини відповідача, який також є пенсіонером, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди колегія суддів визначає в сумі 500 грн.

Неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права призвело до неправильного вирішення спору, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції в частині вирішення позову про відшкодування моральної шкоди з ухваленням нового рішення про задоволення такого позову частково.

Позивач просив відшкодувати понесені ним судові витрати.

У п.2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що згідно із главою 8 розділу I ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Визначені ЦПК види судових витрат є вичерпними, тому на сторони та інших осіб, які беруть участь у справі, не може покладатися обов'язок нести інші витрати, не передбачені законодавством. В п.36 цієї постанови зазначено, якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну.

Судовий збір за подання позовної заяви про усунення перешкод судом стягнуто з відповідача на користь позивача в сумі 243 грн. 60 коп. правильно, тому відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України відповідач також повинен повернути позивачу пропорційно до задоволеної частини позову про відшкодування моральної шкоди судовий збір в сумі 389 грн.76 коп., який складається з суми, сплаченої за подання апеляційної скарги 267 грн.96 коп. та 50% сплаченого судового збору за подання позовної заяви 121 грн. 80 коп. Всього відповідач повинен відшкодувати позивачу судовий збір в сумі 633 грн.36 коп. (243.6+389.76).

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити .

Скасувати рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2015 року в частині відмови в позові про відшкодування моральної шкоди. Змінити рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 18 листопада 2015 року в частині розподілу судового збору.

Позов ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на відшкодування моральної шкоди 500 грн., судовий збір в сумі 633 грн. 36 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: Т.М.Авраменко

судді: М.М.Суржик

Л.В.Суровицька