У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Умнової О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про стягнення курсової різниці валют, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2015 року, ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 6 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з відповідача на його користь курсову різницю валют у розмірі 52310,15 грн.

Позов мотивовано тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2013 року з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто борг за договорами позики у сумі 105560 грн. Згідно відповідних розписок відповідач отримав від позивача у якості позики грошові кошти в сумі 3000 доларів США та 7600 євро. Курс валют на день передачі коштів становив 8 грн./дол. США та 10,85 грн./євро. Курс євро станом на 8 листопада 2014 року (на момент звернення до суду) складає 18,11 грн. Позивач посилаючись на те, що сума позики у грошовій одиниці України, враховуючи курс валюти та часткове виконання зобов'язань станом на 8 листопада 2014 складає 76895,06 грн, тому просив стягнути з відповідача в судовому порядку суму курсової різниці у розмірі 52310,15 грн.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 25 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 6 липня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь позивача 52310,15 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Відповідач, не погоджуючись з даними рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права просить їх скасувати з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов виходив з того, що позивачу завдано збитки внаслідок того, що вартість іноземної валюти в національній валюті України на день звернення з позовом у даній справі до суду з моменту передачі позивачем у якості позики цих коштів відповідачу зросла, що є підставою для стягнення курсової різниці між курсом іноземної валюти до національної валюти України на день передачі коштів у позику та на день звернення з позовом до суду.

Суд апеляційної інстанції, погодився з висновками місцевого суду та, залишаючи ухвалене ним рішення без змін, виходив з того, що рішенням Уманського міськрайонного суду від 21 січня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто заборгованість по розпискам у сумі 105560 грн. Стягуючи заборгованість за договором позики у гривнях, предметом яких були долари США та євро, судом визначено розмір коштів, виходячи з курсу долара та євро до гривні. На час виконання судового рішення і сплати гривневого еквіваленту отриманих у позику доларів США та євро курс цих валют зріс, тому право кредитора на отримання еквівалентної переданим у позику доларам США та євро суми є порушеним і для його відновлення останній несе витрати, які є збитками в розумінні п. 2 ч. 1 ст. 22 ЦК України та підлягають стягненню з відповідача.

З такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що згідно з розпискою від 25 березня 2010 року ОСОБА_6 позичив у ОСОБА_5 3000 доларів США, за розпискою від 7 квітня 2010 року - 3600 євро, за розпискою від 15 квітня 2010 - 4000 євро.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2013 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 стягнуто заборгованість по вказаним розпискам у сумі 105560 грн. Стягуючи заборгованість за договорами позики, предметом яких були долари США та євро, у гривнях судом визначено розмір коштів, виходячи з курсу долара та євро до гривні.

Звернувшись у листопаді 2014 року до суду з даним позовом позивач ставив питання про стягнення з відповідача суми курсової різниці, яку вважає збитками відповідно до ст. 22 ЦК України, оскільки пов'язане із здороженням валюти США та євро, в якій була надана позика.

Оскаржуючи рішення місцевого суду відповідач посилався на те, що суму боргу, стягнуту з нього за договорами позики рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2013 року він сплатив на користь позивача ще до звернення останнього до суду з даним позовом, виконавче провадження з примусового виконання рішення закінчено, на підтвердження чого посилався на довідку Уманського міського відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції Головного управління юстиції у Черкаській області від 2 грудня 2014 року, яка ним подавалась в ході розгляду справи місцевим судом.

Разом з тим, перевіряючи рішення суду першої інстанції на предмет законності і обґрунтованості, суд апеляційної інстанції вказаних доводів апеляційної скарги не перевірив, обставин щодо погашення боргу не встановив та не надав жодної оцінки доказам, на які посилався відповідач в обґрунтування своїх заперечень на позов.

Апеляційний суд констатував правильність висновків суду першої інстанції щодо віднесення суми курсової різниці валют до категорії збитків, передбачених п.2 ч.1 ст.22 ЦК України, тобто упущеної вигоди, належним чином не мотивувавши свою позицію з урахуванням доводів апеляційної скарги відповідача, який зокрема посилався на те, що така зміна курсу валют не є упущеною вигодою, при тому, що рішення суду про стягнення боргу виконано у повному обсязі.

Судом не надано оцінки обставинам, встановленим рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 січня 2013 року, яке набрало законної сили, щодо стягнення з відповідача боргу за договорами позики, не перевірено з чого суд виходив визначаючи суму боргу, що підлягає стягненню у гривневому еквіваленті.

Переглядаючи рішення місцевого суду в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції не надав мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до поспішних висновків у справі.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд належним чином не перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги. Свої висновки належним чином не мотивував.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 6 липня 2015 року скасувати.

Справу передати до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук
Судді В.С. Висоцька
О.В. Кафідова
В.М. Колодійчук
О.В. Умнова