АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст,-Григорєва А.О. Суддя-доповідач- Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 серпня 2011 року. м. Харків

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого судді: Швецової Л.А.,

суддів: Міненкової Н.О., Тичкової О.Ю.,

при секретарі: Колісник Я.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним , -

встановила:

У лютому 2011 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просив визнати кредитний договір від 26.04.2007 року укладений між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль», недійсним з моменту укладення.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 зазначив, що 26 квітня 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом 151500,00 дол. СІП А, а він зобов'язався належним чином використовувати та повернути кредитну суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку.

Проте у відповідача на момент укладення зазначеного кредитного договору індивідуальна ліцензія видана НБУ на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за вказаним договором кредиту була відсутня, що є значним порушенням діючого законодавства України.

Крім того йому чинним законодавством не було надано права здійснювати використання готівкової іноземної валюти при здійсненні платежів за спірним договором кредиту, а внесення плати за користування кредитом на користь відповідача шляхом внесення доларів США в його касу або безготівкового перерахування на рахунок. Йому на момент укладення договору, як особі,що є споживачем послуг, а не спеціалістом з питань валютного законодавства, ця обставина не була відома.

Оскільки відповідач є фахівцем у галузі кредитних відносин, він повинен був розуміти, що не має відповідного дозволу на видачу кредиту в іноземній валюті та використання іноземної валюти в якості засобу платежу, що іноземна валюта не може бути використана ним за цільовим призначенням, а саме для придбання однокімнатної квартири, як вказано в п.1.4 договору, а потім для розрахунків з певної користі-отримання відсотків, запропонував йому і уклав з ним кредитний договір, що суперечить діючому законодавству. При цьому, оскільки відповідач умовчав про існування вказаних обставин при укладенні договору, він фактично обманув його.

Представник відповідача позовні вимоги не визнав посилаючись на їх необґрунтованість та недоведеність просив відмовити в їх задоволенні.

В обгрунтування своїх заперечень посилався на те, що кредитний договір є таким, що укладений відповідно до вимог діючого законодавства України, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання його недійсним.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2011 року в 'задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, районний суд виходив з того, що позивачем в судове засідання не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування його позовних вимог.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 26 квітня 2007 року між ним та ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Харківської обласної дирекції АТ «Райффайзен Банк Аваль» було укладено договір кредиту, відповідно до умов якого банк надав йому кредит у вигляді не відновлювальної лінії з лімітом 151500,00 дол. США, а він зобов'язався належним чином використовувати та повернути кредитну суму отриманого кредиту, а також сплатити проценти за користування кредитом, комісії згідно умов договору та тарифів банку.

Судова колегія приходить до висновку, що посилання позивача в апеляційній скарзі на наявність підстав для визнання договору недійсним, не відповідає закону.

Валютні курси, як зазначено у ч. 1 ст.8 Декрету КМУ ,. Про систему валютного регулювання та валютного контролю", встановлюються Національним банком України за погодженням з Кабінетом Міністрів України.

Поряд з цим, згідно Положення про встановлення офіційного курсу гривні до іноземних валют та курсу банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 496, офіційний курс гривні до іноземних валют, зокрема до долара США, установлюється щоденно. Для розрахунку курсу гривні до іноземних валют використовується інформація про котирування іноземних валют за станом на останню дату.

Таким чином, укладаючи спірний кредитний договір в іноземній валюті, сторони приймали не себе певні ризики, на випадок зміни валютного курсу та в момент укладення договору не мали будь-яких законних підстав вважати, що зміна встановленого валютного курсу не настане.

Крім цього, судова колегія вважає, що судом першої інстанції обґрунтовано було відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 щодо визнання укладених договорів недійсними на підставі ст. 203 ЦК України.

Позивач, в апеляційній скарзі посилався на те, що укладений договір кредиту не відповідає вимогам Закону України „ Про захист прав споживачів" та Постанові Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 „ Про затвердження Правил наданням банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, яким передбачено зобов"язання кредитодавця перед укладанням угоди про давання кредиту надати позичальнику певної інформації про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість кредиту відомості про умови надання кредиту.

Судова колегія приходить до висновку, що вказані вимоги не встановлюють будь- яких вимог до змісту договору кредиту, а лише передбачають надання попередньої інформації про можливість в подальшому укласти договір кредиту, та ненадання такої інформації не передбачає недійсності договору, а лише встановлює відповідальність, передбачену ст. 15 та 23 Закону України „ Про захист прав споживачів".

Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в України і у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 1054 ЦК передбачено, що за кредитними договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 2 Закону України „ Про банки та банківську діяльність „ кошти - гроші у національній або іноземній валюті.

Відповідно до вищезазначеного закону до компетенції комерційних банків віднесено надання кредитів резидентам в іноземній валюті за ліцензією Національного банку України згідно з Декретом Кабінету Міністрів України „ Про систему валютного регулювання та валютного контролю".

В судовому засідання суду першої інстанції достеменно було встановлено, що у відповідача на час укладення кредитного договору була ліцензія та дозвіл на право здійснення операцій, визначених п 1-4 ч.2,ч.4 ст. 47 закону України „ Про банки та банківську діяльність"

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв'Язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 08 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили після проголошення але протягом 20 днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - суддя - Судді -