Справа № 274/3810/15-ц
Провадження № 2/0274/1623/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.12.2015 року . Бердичівський міськрайонний суд в складі головуючого - судді Хавронюк О.Л., з участю секретаря -Лободи В.Л.,представника позивачки -ОСОБА_1,відповідача -ОСОБА_2, представника відповідачки ОСОБА_3- ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Бердичеві цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_6 про визнання втратившими право користування будинком ,виселення, стягнення матеріальної і моральної шкоди

В С Т А Н О В И В :

Позивачкою заявлені зазначені вимоги з тих підстав, що вона є власником будинку №8 по вул.Огурцова в с.Терехове Бердичівського району на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом .Відповідачі в 2008 році вселились в будинок № 8 з дозволу нині покійного сина позивачки ,умови їх вселення, проживання та розрахунку за проживання їй невідомі .Після смерті сина вони продовжують проживати в будинку,користуються земельною ділянкою , не впускають її в будинок,погрожують розправою .Її прохання знятись з реєстраційного обліку, виселитись, ігнорують.Вона надіслала їм нотаріально посвідчене попередження про звільнення житла,однак вони не виселились в добровільному порядку.Внаслідок протиправних дій відповідачів їй заподіяно 479,74 грн. матеріальної шкоди витрати на вчинення нотаріальних дій,поштове відправлення попереджень,вона також понесла витрати по сплаті орендної плати за землю .Моральну шкоду оцінює в сумі 10 тисяч гривень ,шкода заподіяна через створення перешкод у користуванні її власністю - будинком,використанням земельної ділянки.

В судовому засіданні представник позивачки заявлені вимоги підтримав повністю.Вказав, що між позивачем та відповідачами відсутній договір щодо використання будинку .Відповідачі не є членами сімї позивачки ,вони не мають права власності на будинок, в якому проживають і добровільно його не звільняють. Позивачка проживає в неналежних умовах , але не має можливості користуватись будинком .Позивачка надсилала відповідачам попередження про звільнення житла, але вони не реагують на її вимоги.

Відповідачі ОСОБА_3,ОСОБА_7 в судове засідання 24.12.2015 року не зявились.При розгляді справи відповідачка ОСОБА_3 Щодо позову заперечувала. Ствердила, що в 2005 році разом з сином позивачки як подружжя вселились в будинок по вул.Огурцова,в 2007 році вони спільно придбали його у власність,але оформили договором дарування .З вимогами про вселення позивачка до неї не зверталась , попередження про виселення отримала в травні поточного року. Про отримання будинку позивачкою у спадщину їй стало відомо в серпні 2014 року.Вважає, що має право проживати в будинку як дружина колишнього власника , іншого житла у неї немає .Сварки провокувала позивачка,яка приходила з іншими людьми,погрожувала виселити, на що вона також не мовчала.

Відповідачка ОСОБА_2 просить в позові відмовити.

Представник відповідачки ОСОБА_3 щодо задоволення позову заперечив. Вказав, що позивачу було відмовлено в задоволенні позову до відповідачів про виселення , що є підставою для відмови їй в позові.Позивач не довела ,що між її покійним сином та відповідачами існував договір найму будинку ,це є її припущенням, однак вона посилається на ст..168-170 ЖК України. Відповідачі надали беззаперечні докази проживання покійного сина позивачки і відповідачки ОСОБА_3 як подружжя без шлюбу та однією сімєю з відповідачами .Відповідачі проживають в будинку на законних підставах, а тому в позові слід відмовити повністю. Суд, вислухавши пояснення представника позивача ,відповідачів, представника відповідачки , свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до висновку про часткове задоволення позову.

Судом встановлені наступні факти і відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачка є власником будинку № 8 по вул.Огурцова в с.Терехове Бердичівського району (далі будинку № 8) з 6.11.2014 року , про що свідчить витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію її права на нерухоме майно (а.с.11-12). Підставою виникнення права власності позивача на будинок № 8 є свідоцтво про право наспадщину за законом від 6.11.2014 року (а.с.10).Згідно з вказаним свідоцтвом позивач набула право власності на будинок в порядку спадкування за законом після смерті сина ОСОБА_8 ,який помер 12.03.2014 року .

Позивачка проживає і зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_1,який збудований в 1928 році, потребує капітального ремонту, знаходиться у незадовільному стані, про що складено акт (а.с.15,16).

Відповідачі в справі проживають і зареєстровані ІНФОРМАЦІЯ_2, про що свідчить довідка Терехівської сільської сільської ради (а.с.14),а також пояснення свідків ОСОБА_9,ОСОБА_10 про проживання відповідачів в будинку однією сімєю з нині покійним ОСОБА_5на протязі останніх 8-10 років.

Факт чинення перешкод позивачу з боку відповідачів у користуванні будинком №8 ствердили суду свідки ОСОБА_11,ОСОБА_12.Їм особисто відомо, що відповідачі на вимоги позивачки звільнити будинок не реагують , в будинок не пускають, погрожують,застосовують фізичну силу.Такий факт мав місце в травні поточного року.Вказаним свідкам відомо, що відповідачі жили в будинку покійного власника як квартиранти. Доводи позову про чинення перешкод позивачу відповідачами щодо користування будинком стверджені повідомленнями Бердичівського МВ про проведені перевірки її заяв про неправомірні дії відповідачів (а.с.25,26).

З нотаріально посвідчених заяв від 6.05.2015 року вбачається, що позивач зверталась до відповідачів з вимогою звільнитив тримісячний термін ,якій їй належить, через потребу особистого проживання в ньому ,такі заяви відповідачами отримані(а.с.18-22).

Отже, покази свідків,письмові докази стверджують доводи позивача про те, що відповідачі чинять позивачу як власнику житла перешкоди в користуванні та розпорядженні належним на праві власності житлом. Відповідачами такі доводи не спростовані жодним доказом, а навпаки, визнається, що вони добровільно не бажають звільнити житло.Надані відповідачами фотографії(а.с.58-60,98),довідки про реєстрацію відповідачів в будинку як членів сімї ОСОБА_5М.в період 2005-2010 років (а.с.61)заявлених вимог позивачки щодо втрати відповідачами права користування будинком та їх виселення не спростовують. Доводи представника відповідачки щодо наявності судового рішення по спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав в частині виселення відповідачів суд до уваги не приймає, оскільки в задоволенні клопотання про закриття провадження в цій частині вимог суд відмовив , про що виніс ухвалу від 9.11.2015 року (а.с.55), в якій навів мотиви відхилення клопотання .

Дії відповідачів щодо чинення перешкод власнику суперечать вимогам ст.. 383 ЦК України, якою передбачено право саме власника будинку використовувати помешкання для власного проживання, проживання інших осіб. Позивач вправі згідно з ст.3 ЦПК України, ст.. 391 ЦК України звернутись за захистом порушеного права власності , в тому числі і в такий спосіб , як визнання їх втратившими право користування будинком , виселення відповідачів , що не суперечить ч.1 ст. 109 ЖК України.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ч.1 ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Коло членів сім'ї власника житла, правовий статус яких визначається даною статтею, є аналогічним членам сім'ї наймача, які визначені ч. 2 ст. 64 ЖК. До них належать дружина (чоловік) наймача, діти і батьки кожного з подружжя. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.Аналіз наведених правових норм свідчить про те, що право члена сім'ї власника будинку користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Отже, виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування цим будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а відтак - припинення прав власності особи на будинок припиняє право членів сім'ї на користування цим будинком. Передбачаючи право власника жилого будинку на відчуження цих об'єктів, закон не передбачив при цьому перехід прав і обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом (житлового сервітуту) членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника будинку .Таким чином, права членів сім'ї власника будинку на об'єкт власності є похідними від прав самого власника.Аналогічні висновки містяться в ухвалах Верховного Суду України у справах: № 6-10723св08, № 6-2778св08, №6-55662св10, згідно з якими право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Виникнення права членів сім'ї власника будинку на користування будинком та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку права власності на цей будинок, а, отже, припинення права власності на будинок припиняє право членів його сім'ї на користування цим будинком. Чинним законодавством України не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом членів сім'ї колишнього власника у випадку зміни власника.Судом встановлено, а відповідачами визнано, що вони проживали в будинку з власником , нині покійним ОСОБА_8, за їх доводами - на правах членів його сім"ї,їх права на користування будинком припинились зі смертю ОСОБА_8 12.03.2014 року.

Оскільки позивачка по справі є власником житлового будинку, в якому без її згоди проживають відповідачі по справі, то підставною є вимога про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання їх втратившими право користування будинком № 8 , виселення відповідачів без надання іншого жилого приміщення.

Суд не враховує посилання позивачки в позові на ст.168-1-170 ЖК України з таких підстав. Частиною 1 ст. 810 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання у ньому на певний строк за плату.Підстави розірвання договору найму житлового приміщення за ініціативою наймодавця наведені у ст. 825 ЦК України та цей перелік є вичерпним.Так, відповідно до ч. 3 ст. 825 ЦК України договір найму частини будинку, квартири, кімнати (частини кімнати) може бути розірваний на вимогу наймодавця у разі необхідності використання житла для проживання самого наймодавця та членів його сім'ї. Наймодавець повинен попередити наймача про розірвання договору не пізніше ніж за два місяці.Позивач не заявляла вимогу про розірвання договору найму житлового приміщення з відповідачами,не надала доказів укладення між нею та відповідачами договору найму житлового приміщення.В той же позивач посилалась на ст.ст.319,383,321,391 ЦК України,які регулюють права власника, в тому числі право вимагати усунення будь-яких перешкод в користуванні,володінні та розпорядженні майном.

Суд відмовляє в задоволенні вимог позивачки про стягнення матеріальної і моральної шкоди за безпідставністю виходячи з наступного . Відповідно до розяснень, що містяться в Постанові Пленуму Верховного суду України від 31.05.1995 року № 4 „Про судову практику у справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди „ та ст..611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню в разі, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачене законом або договором . Договірні відносини між сторонами відсутні,безпосередньо законом, не передбачено, а тому підстав для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди немає.Посилання позивачки як на підставу заподіяння їй матеріальної шкоди на понесення витрат за нотаріальне посвідчення заяв,сплату орендної плати за землю , не свідчать, що відповідачами їй було заподіяно матеріальну шкоду.Крім того, обовязок по сплаті орендної плати позивач має на підставі укладеного договору оренди як сторона договору .

З відповідачів на користь позивача підлягають частковому стягненню понесені нею судові витрати(а.с.1) при зверненні до суду пропорційно до задоволених вимог як це встановлено ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 10,11,60, 88,212-215,209,218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_6 про визнання втратившими право користування будинком ,виселення, стягнення матеріальної і моральної шкоди задоволити частково.

Визнати ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_6 втратившими право користування житловим будинком по вул.Огурцова ,8 в с.Терехове Бердичівського району Житомирської області.Виселити ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_6 з будинку по вул.Огурцова ,8 в с.Терехове Бердичівського району Житомирської області без надання іншого житлового приміщення.Стягнути з ОСОБА_3,ОСОБА_2,ОСОБА_6 на користь ОСОБА_5 по 81,2 грн.з кожного витрат по сплаті судового збору. В решті вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційний суд Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя :