Справа №336/9072/15-ц пр.2/336/4319/2015
УХВАЛА

25 грудня 2015 р. м. Запоріжжя

Суддя Шевченківського районного суду м.Запоріжжя Артемова Л.Г., розглянувши позовну заяву Державного підприємства «Дніпровське» до Запорізької міської ради, Реєстраційної служби головного управління юстиції в Запорізькій області, Терентьєвої Гліри Петрівни про визнання незаконними рішень субєкту владних повноважень та державного акту на землю, зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

22.12.2015 року з вищезазначеним позовом звернувся від імені Державного підприємства «Дніпровське» виконуючий обовязки директора ОСОБА_1, у дужках зазначено дані про представника за довіреністю ОСОБА_2

Проте, у позовній заяві та у додатках до неї ОСОБА_1 не виклав підстав звернення до суду від імені юридичної особи, а до позовної заяви не додав будь яких документів на підтвердження обсягу своїх повноважень згідно вимог п. 2 ч. 1 ст. 42 ЦПК України (повноважень керівника).

Довіреність представника підписана директором Державного підприємства «Дніпровське» ОСОБА_3, проте повноважень цієї особи не підтверджено. Частина 3 ст. 42 ЦПК України унормовує форму довіреності від імені юридичної особи та встановлює обовязок додавати документи, які підтверджують повноваження керівників (закон, статут, положення, наказ, тощо, з обсягом повноважень).

Статтею 11 ЦПК України закріплений принцип диспозитивності цивільного судочинства, згідно якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за безпосередніми зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, які мають діяти від свого імені.

Практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 року щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Голдер проти Великої Британії» від 21.02.1975 року, «Осман проти Сполученого королівства» від 28.10.1998 року, «ОСОБА_4 де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992 року, «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року.

У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Так, у відповідності до правового змісту ст. 38 ЦПК України сторони можуть діяти і через свого представника, проте повноваження представника мають бути посвідчені документами, перелік яких визначений у ст. 42 ЦПК України.

Повноваження керівників мають бути чітко зазначені у повному обсязі з підтвердженням належними доказами.

Тому, оскільки встановлено, що від імені позивача звернулася особа, яка не підтвердила своїх повноважень, суддя позбавлений можливості відкрити провадження у справі.

П. 3 ч. 3 ст. 121 ЦПК України унормовані дії судді у разі встановлення ним того, що від імені позивача заяву подано особою, яка не має повноважень на ведення справи, а саме згідно цієї норми права це є підставою для повернення позовної заяви позивачеві.

При цьому, повернення позовної заяви з викладених підстав не позбавляє позивача судового захисту, оскільки згідно ч. 5 ст. 121 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 121, 208-210 ЦПК України, суддя,-

У Х В А Л И В:

Позовну заяву повернути позивачеві.

Ухвала суду про повернення позовної заяви може бути оскаржена особою, яка подала позовну заяву до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подачі у пятиденний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя.

Суддя Л.Г.Артемова