Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Савченко В.О.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Інспекція державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, ОСОБА_7, ОСОБА_8, про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди

за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про усунення перешкод у користуванні майном, відшкодування моральної шкоди, який було уточнено, та просили суд зобов'язати ОСОБА_5 усунути перешкоди у користуванні домоволодінням, а саме: за власний рахунок знести самовільно збудовані ним гараж літ. «Д», підвал, сарай літ. «Ж» та сарай літ. «З», що порушують права ОСОБА_3, оскільки розташовані на межі належного їй домоволодіння; зняти самовільно приварені металеві труби з металевої огорожі на межі домоволодіння; зобов'язати ОСОБА_6 за власний рахунок знести самовільно збудований курник загальною площею 3 кв. м; засипати всмоктувальну вигрібну яму; зняти самовільно приварені металеві труби з металевої огорожі з межі домоволодіння ОСОБА_3; поновити самовільно зруйновану огорожу до попереднього стану між ділянками; прибрати тракторний причіп з прибудинкової території ОСОБА_3 Крім цього ОСОБА_3 просила стягнути солідарно з відповідачів завдану їй моральну шкоду у розмірі 10 000 грн, а позивач ОСОБА_4 просив стягнути з ОСОБА_5 на його користь моральну шкоду у розмірі 6 000 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що їхні сусіди ОСОБА_5 та ОСОБА_6 чинять перешкоди їм у вільному користуванні своїми домоволодіннями, зведені ОСОБА_5 самовільні будівлі не відповідають вимогам ДБН щодо нормативного відступу між будівлями, від вигрібної ями та курника поширюються неприємні запахи, крім того, рідина всмоктувальної ями потрапляє під фундамент будинку та руйнує його. Також відповідач ОСОБА_5 самовільно зняв огорожу з її металевої сітки, саму стінку використав для власних потреб, на іншій частині огорожі наварив металеві труби. Такі дії порушують правила добросусідства та завдають їм моральних страждань.

Рішенням Болгарського районного суду Одеської області від 13 жовтня 2014 року позов задоволено.

Зобов'язано ОСОБА_5 за власний рахунок знести самовільно збудований ним сарай літ. «Ж» площею 12,9 кв.м, сарай літ. «З» площею 11,7 кв.м та підвал площею 62,6 кв.м, які розташовані по АДРЕСА_1. Зобов'язано ОСОБА_6 за власний рахунок знести самовільно збудований курник площею 3 кв.м, та засипати всмоктувану яму стоків, які розташовані по вул. Пушкіна, 5 в м. Болграді Одеської області. Зобов'язано ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зняти самовільні приварені металеві труби до огорожі земельних ділянок по АДРЕСА_1 відновити огорожу до попереднього стану. Зобов'язано ОСОБА_9 прибрати тракторний причеп з прибудинкової території домоволодіння АДРЕСА_2. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 1 000 грн на відшкодування моральної шкоди. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За змістом ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює ст. 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України об'єкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого об'єкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами ст. ст. 3, 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-180цс14 від 19 листопада 2014 року, № 6-137цс14 від 17 грудня 2014 року).

Зміст добросусідства розкривається у ст. 103 ЗК України, за ч. 1 якої власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо).

На підставі ст. 104 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на сусідній земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров'я людей, тварин, на повітря, земельні ділянки та інше.

Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав (ч. 3 ст. 152 ЗК України).

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, суд повинен всебічно і повно з'ясувати усі обставини, що складають предмет доказування, дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (ст. ст. 58, 59 ЦПК України), окремо та всі докази у їх сукупності у порядку, передбаченому ст. ст. 185, 187, 189, 212 ЦПК України, що відображається у судовому рішенні. Відхилення того чи іншого доказу, перевагу одного доказу над іншим має бути мотивованим.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст. ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215, 303, 315-316 ЦПК України, визначено обов'язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову.

Ухвалюючи у справі рішення про відмову у позові, апеляційний суд формально послався на те, що позивачі не довели факту порушення їхніх прав власників саме діями відповідачів і внаслідок самовільного будівництва прибудинкових споруд, які негативні наслідки для них та їхнього майна настали та у чому вони виявились. Зазначив, що не доведено також позивачами й факту руйнування їхньої огорожі та спорудження відповідачами із матеріалів цієї огорожі власної.

Разом з тим, у змісті свого рішення апеляційний суд не зазначив встановлених судом першої інстанції та не оспорених обставин, які входять у предмет доказування, встановлених апеляційним судом обставин. У судовому рішенні відсутні висновки щодо підстав позову за кожною вимогою, результати оцінки доказів, наданих позивачами на підтвердження наявності порушеного права, мотиви відмови у їх прийнятті.

Ухвалене із порушенням процесуального закону судове рішення апеляційної інстанції підлягає скасуванню із передачею справи на новий розгляд до апеляційного суду на підставі ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Одеської області від 18 грудня 2014 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко