Ухвала

іменем україни

15 липня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Гончара В.П., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», треті особи: ОСОБА_2, ОСОБА_3, про стягнення коштів, за касаційними скаргами ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк»), ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 04 червня 2014 року до участі у справі в якості третьої особи залучено ОСОБА_1, який заявив самостійні вимоги до ПАТ «Платинум Банк» про стягнення коштів.

Позовні вимоги мотивував тим, що проведені відповідачем видаткові операції по поточному рахунку його батька - ОСОБА_5, а саме видача ОСОБА_2 з цього рахунку коштів у розмірі 10 067 990 грн, були здійснені банком протиправно, без належної ідентифікації клієнта, із чисельними порушеннями Законів України «Про банки і банківську діяльність» та «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного Банку України у сфері регулювання банківської діяльності».

Посилаючись на викладене та вимоги ст. 1073 ЦК України, ОСОБА_1 просив стягнути з ПАТ «Платинум Банк» на його користь, як спадкоємця ОСОБА_5, грошові кошти в сумі 10 067 990 грн.

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 09 липня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_5 залишено без розгляду.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05 вересня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з ПАТ «Платинум Банк» на користь позивача 10 067 990 грн.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року зазначене рішення районного суду скасовано й в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції, яке було помилково скасовано, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального права і порушенням норм процесуального права.

ПАТ «Платинум Банк» у поданій касаційній скарзі просить рішення апеляційного суду змінити в частині вирішення питання про судові витрати та стягнути з позивача на користь банку судовий збір у розмірі 1 827 грн, посилаючись на порушення апеляційним судом норм процесуального права.

Касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Статтею 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що 13 грудня 2012 року ОСОБА_5 видано на ім'я ОСОБА_3 генеральну довіреність, з правом передоручення, згідно якої ОСОБА_5 уповноважив ОСОБА_3 бути його представником перед будь-якими фізичними та/або юридичними особами, у тому числі й в фінансових, банківських установах. а також управляти, користуватися та розпоряджатися будь-яким належним йому майном (т. 1 а.с. 25).

17 травня 2013 року ОСОБА_3 оформила в порядку передоручення довіреність на ім'я ОСОБА_2, якою остання уповноважена представляти інтереси ОСОБА_5, зокрема у будь-яких фінансових, банківських установах (банках, їх філіях, відділеннях, кредитних спілках, касах, тощо) по будь-яких питаннях, пов'язаних з відкриттям на ім'я ОСОБА_5 будь-яких рахунків, а також з питань подальшого руху, розпорядження, користування та обігу коштів, що зберігаються на будь-яких відкритих на ім'я ОСОБА_5 рахунках (т. 1 а.с. 29).

На підставі вказаної довіреності, ОСОБА_2, від імені ОСОБА_5 уклала договір банківського рахунку із ПАТ «Платинум Банк», згідно якого банк відкриває клієнту поточний рахунок, на який зобов'язується приймати та зараховувати грошові кошти, що надходять клієнту, для зберігання і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних операцій (т. 1 а.с. 101- 102).

Поточний рахунок відкрито згідно заяви ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_5

У подальшому на підставі заяв ОСОБА_2, яка діяла в інтересах ОСОБА_5 банком були здійснені видаткові касові операції по вказаному рахунку, а саме 23 липня 2013 року видано ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 9 999 698 грн, а 06 вересня 2013 року - 69 000 грн, всього 10 067 990 грн.

Відповідно до ст. ст. 626 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843699/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>, 629 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843702/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, який є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно зі ст. 1066 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844159/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка) грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Частиною 3 ст. 1068 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844161/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачено договором банківського рахунка або законом.

За правилами ст. 1073 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_844166/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 51 Закону України «Про банки і банківську діяльність» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_50139/ed_2014_10_14/pravo1/T002121.html?pravo=1> передбачено, що банківські розрахунки проводяться у готівковій та безготівковій формах згідно з правилами, встановленими нормативно-правовими актами Національного банку України.

Відповідно до п. 4 ст. 7 Закону України «Про Національний банк України» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_58/ed_2014_07_04/pravo1/T990679.html?pravo=1> саме Національний банк України встановлює для банків правила проведення банківських операцій, бухгалтерського обліку і звітності, захисту інформації, коштів та майна.

Статтею 56 цього Закону <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_371/ed_2014_07_04/pravo1/T990679.html?pravo=1> визначено, що Національний банк України видає нормативно-правові акти з питань, віднесених до його повноважень, які є обов'язковими для органів державної влади і органів місцевого самоврядування, банків, підприємств, організацій та установ незалежно від форм власності, а також для фізичних осіб.

Порядок відкриття банками рахунків клієнтів, використання коштів за ними і порядок їх закриття врегульовано затвердженою постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 «Інструкцією про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_11_06/pravo1/REG8493.html?pravo=1>валютах» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2014_11_06/pravo1/REG8493.html?pravo=1> (далі - Інструкція).

Пунктом 2.6 глави 2 Інструкції визначено, що уповноважений працівник банку в присутності особи, що відкриває рахунок (власника рахунку/представника власника рахунку/фізичної особи, яка відкриває рахунок на користь третьої особи), робить копії відповідних сторінок паспорта та/або інших документів з інформацією, яку банк має визначити відповідно до законодавства України з метою ідентифікації особи. Ці копії засвідчуються підписами уповноваженого працівника банку та особи, що відкриває рахунок, як такі, що відповідають оригіналу, і зберігаються в справі з юридичного оформлення рахунку.

Згідно з п. 2.8 глави 2 Інструкції під час укладання договору банківського вкладу або договору банківського рахунку на користь третьої особи банк ідентифікує особу (у тому числі представника такої особи), яка відкриває рахунок, а особу, на користь якої укладено договір і відкрито рахунок, - під час пред'явлення цією особою до банку першої вимоги або вираження нею іншим способом наміру використати цей рахунок.

Крім того, пунктом 1.17 глави 1 Інструкції також встановлено, що копії документів, які вимагає ця Інструкція для відкриття рахунків, мають бути засвідчені в установленому законодавством України порядку. Уповноважений працівник банку має право засвідчувати своїм підписом копії документів, які подаються для відкриття рахунків, якщо клієнт пред'явив оригінали цих документів.

Згідно з п. 6.1 глави 6 Інструкції якщо фізична особа не має в цьому банку рахунків, то відкриття поточного рахунку здійснюється в такому порядку: фізична особа пред'являє уповноваженому працівнику банку паспорт або інший документ, що посвідчує особу. Фізичні особи-резиденти додатково мають пред'явити документ, виданий органом державної податкової служби, що засвідчує їх реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків; фізична особа, яка займається підприємницькою діяльністю, зобов'язана також подати до банку копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, що містить відомості про фізичну особу, яка займається підприємницькою діяльністю; фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю, зобов'язана також подати до банку копію документа, що підтверджує взяття на облік такої особи відповідним органом державної податкової служби; уповноважений працівник банку ідентифікує фізичну особу, яка відкриває рахунок, та підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням вищезазначених документів у порядку, установленому главою 2 цієї Інструкції; фізична особа заповнює заяву про відкриття поточного рахунку (додаток 5) та картку із зразками підписів (додаток 4). Зразки підписів засвідчуються підписом уповноваженого працівника банку; між фізичною особою і банком укладається договір банківського рахунку.

Пунктом 6.6 глави 6 Інструкції визначено, що відкриття поточного рахунку однією фізичною особою на ім'я іншої фізичної особи може здійснюватися на підставі довіреності, засвідченої в установленому законодавством порядку.

Відкриття поточного рахунку однією фізичною особою іншій фізичній особі на підставі довіреності здійснюється в порядку, визначеному пунктом 6.1 цієї Інструкції, за умови пред'явлення довіреною особою паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та подання довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально. Довіреність має містити інформацію, яка дає змогу банку ідентифікувати особу, на ім'я якої відкривається рахунок. Якщо довірена особа є резидентом, то вона додатково має пред'явити документ, виданий органом державної податкової служби, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків. Якщо рахунок відкривається на ім'я фізичної особи-резидента і в довіреності не зазначений реєстраційний номер облікової картки платника податків фізичної особи-резидента, на ім'я якої відкривається рахунок, то довірена особа додатково має подати копію документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків фізичної особи, на ім'я якої відкривається рахунок. Ця копія має бути засвідчена органом, що видав документ, або нотаріально чи уповноваженим працівником банку. Уповноважений працівник банку ідентифікує довірену особу та підтверджує здійснення ідентифікації копіюванням паспорта або іншого документа, що посвідчує особу, та документа, виданого органом державної податкової служби, що засвідчує її реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у порядку, установленому главою 2 цієї Інструкції.

У листі Національного Банку України № 25-112/32948 від 24 червня 2014 року вказано, що при тлумаченні зазначеної норми необхідно виходити з того, що банк при відкритті рахунку за довіреністю, повинен встановити дані особи на ім'я якої відкривається рахунок. При цьому мова не йде про ідентифікацію цієї особи.

Пунктом 7.1 глави 7 Інструкції № 492 передбачено, що видаткові операції за поточними рахунками фізичних осіб здійснюються за розпорядженням власника або за його дорученням на підставі довіреності (копії довіреності), засвідченої нотаріально, а у випадках, визначених законодавством України, - іншими уповноваженими на це особами. Довіреність може бути засвідчена уповноваженим працівником банку, якщо вона складається в банку (у присутності власника рахунку та довірених осіб). Така довіреність додаткового засвідчення не потребує.

Відповідно до ч. 1, 3 ст. 237 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843276/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчиняти правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватись за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843283/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1>).

Згідно ст. 239 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843278/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Частинами 1, 3 ст. 240 ЦК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_843279/ed_2014_10_30/pravo1/T030435.html?pravo=1> передбачено, що представник може передати своє повноваження частково або в повному обсязі іншій особі, якщо це встановлено договором або законом між особою, яку представляють, і представником, або якщо представник був вимушений до цього з метою охорони інтересів особи, яку він представляє. Правочин, вчинений замісником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє.

Зі змісту довіреності, виданої ОСОБА_5 на ім'я ОСОБА_3, вбачається право передачі довіреною особою своїх повноважень, з правом передоручення, скориставшись яким ОСОБА_3 видала довіреність на ім'я ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_3 не вийшла за межі своїх повноважень, наданих їй ОСОБА_5, а тому довіреність на ім'я ОСОБА_2 відповідає вимогам закону та не суперечить волі ОСОБА_5

ОСОБА_5 при житті не заявлялися вимоги про визнання довіреностей недійсними, наданими під впливом тяжких обставин та інші. Також останній не скористався своїм правом подання позову до довірених осіб щодо стягнення отриманих коштів. Крім того, не зважаючи на те, що основна сума вкладу, а саме - 9 999 698 грн була отримана ОСОБА_2 23 липня 2013 року, довіреність була скасована ОСОБА_5 лише у вересні 2013 року.

Відповідно до п. 25 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5 <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2012_02_22/pravo1/REG8882.html?pravo=1> (чинної на час виникнення спірних правовідносин), кожній нотаріальної дії присвоюється окремий порядковий номер. Номер, під яким нотаріальна дія зареєстрована в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій, позначається на документах, що видаються нотаріусом, чи в посвідчувальних написах. Запис в реєстрі для реєстрації нотаріальних дій є доказом вчинення нотаріальної дії.

Звертаючись з вимогою про здійснення видаткових банківських операцій по вказаному рахунку, ОСОБА_2 було надано належним чином посвідчену довіреність, свій паспорт, довідку про присвоєння їй ідентифікаційного коду та заповнено картку зі зразками її підпису. Ідентифікація клієнта була проведена на підставі даних зазначених в довіреності згідно п. 6.1 Інструкції.

Посилання заявника в обґрунтування доводів касаційної скарги про порушення відповідачем Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму, нормативно-правових актів Національного Банку України у сфері регулювання банківської діяльності» є безпідставним, оскільки норми цього закону не регулюють правовідносини сторін.

Крім того, ст. 9 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» передбачено, що суб'єкт первинного фінансового моніторингу (тобто банк) зобов'язаний на підставі поданих офіційних документів або засвідчених в установленому порядку їх копій здійснювати ідентифікацію клієнтів, які проводять фінансові операції та визначено перелік інформації для відповідних категорій клієнтів, яку повинні встановити суб'єкти первинного фінансового моніторингу з метою ідентифікації клієнтів.

При цьому зазначеним вище законом визначено ідентифікацію як процес з'ясування обов'язкової інформації про клієнта на підставі поданих офіційних документів. Чинна на час виникнення спірних правовідносин редакція цього закону та інші законодавчі та нормативні акти України не містять вказівок на обов'язкову присутність особи під час проведення такої ідентифікації.

Лише після внесення змін до Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму», а саме 14 жовтня 2014 року (набрав чинності з 07 лютого 2015 року), після введення поняття верифікація, визначено обов'язковість присутності особи під час проведення ідентифікації. Так, згідно зі статтею 1 нової редакції зазначеного Закону від 14 жовтня 2014 року верифікація клієнта - встановлення (підтвердження) суб'єктом первинного фінансового моніторингу відповідності особи клієнта (представника клієнта) у його присутності отриманим від нього ідентифікаційним даним.

Крім того, преамбула Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму» визначає, що цей Закон спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави шляхом визначення правового механізму протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванню тероризму та забезпечення формування загальнодержавної бегетоджерельної аналітичної інформації, що дає змогу правоохоронним органам України та іноземних держав виявляти, перевіряти і розслідувати злочини, пов'язані з відмиванням коштів та іншими незаконними фінансовими операціями.

Доказів того, що ідентифікаційні дані ОСОБА_5, які отримав відповідач та які зазначені в договорі рахунку, є неправильними, а також того, що спірні кошти були отримані останнім злочинним шляхом або були спрямовані на фінансування тероризму, позивачем не надані.

Зокрема, діючим законодавством передбачена юридична відповідальність банків у випадку допущення ними порушень закону у сфері фінансового моніторингу, яка застосовується спеціальними державними органами. Данні про те, що відповідач притягувався до відповідальності за допущені порушення при відкритті рахунку та видачі коштів ОСОБА_5, у справі відсутні.

З урахуванням вищевикладеного, суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про безпідставність позовних вимог, оскільки позивачем не доведено факту неналежного виконання банком операцій по рахунку клієнта, а відтак відсутні правові підстави для застосування наслідків, передбачених ст. 1073 ЦК України.

Таким чином, висновки апеляційного суду відповідають обставинам справи й узгоджуються з нормами матеріального права.

При вирішенні спору судом апеляційної інстанції дотримано вимоги цивільного процесуального закону, всебічно, повно й об'єктивно з'ясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

Згідно із ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 у повному обсязі на увагу не заслуговують, а також не дають підстав для висновку, що апеляційним судом при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені ст. ст. 338 - 341 ЦПК України як підстави для скасування рішення.

Також не заслуговують на увагу доводи касаційної скарги ПАТ «Платинум Банк», оскільки питання щодо розподілу судових витрат може бути вирішено шляхом ухвалення додаткового рішення. Крім того, вимоги щодо стягнення судових витрат при розгляді справи у суді апеляційної інстанції відповідачем не заявлялися.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, оскільки висновки суду про відмову в задоволенні позову зроблені вірно.

Керуючись ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційні скарги ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_4 та публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» відхилити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 03 грудня 2014 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

В.П. Гончар

Д.О. Остапчук

В.О. Савченко