Справа № 666/1883/15-ц
Провадження № 2/666/1204/15
РІШЕННЯ

Іменем України

18.12.2015 року Дніпровський районний суд м. Херсона у складі:

головуючого судді - Стамбули М.І.,

при секретареві Григораш О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Снабсудосервіс», Приватного підприємства «Вектор», ОСОБА_2 і ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором,

в с т а н о в и в :

Публічне акціонерне товариство «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 звернулося до суду із позовом до Відповідачів про: стягнення з ТОВ «Снабсудосервіс» на користь Позивача заборгованість за кредитним договором № 1304-2-07 від 13.04.2007 року в розмірі 975 199,03 грн.; стягнення на користь позивача з ОСОБА_3, ПП «Вектор», ОСОБА_2 солідарно з ТОВ «Снабсудосервіс» заборгованість за кредитним договором № 1304-2-07 від 13.04.2007 року в розмірі 975 199,03 грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 1304-2-07 від 13.04.2007 року в розмірі 975 199,03 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором від 16.04.2007 року, а саме комплекс нерухомого майна, яке розташоване за адресою: м. Херсон, вул. Домобудівна, 2 та належить ПП «Вектор» на праві власності; встановити спосіб реалізації предмету іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах. Підставою для задоволення позовних вимог на думку Позивача є не виконання ТОВ «Снабсудосервіс», як позичальником і Приватним підприємством «Вектор», ОСОБА_2 і ОСОБА_3 умов кредитного договору № 1304-2-07 від 13 квітня 2007 року який був укладений між Банком і ТОВ «Снабсудосервіс»

В судове засідання представник позивача не з"явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягав.

Представник відповідачів в судове засіданн не з"явився, але надав заяву в якій позовні вимоги не визнав у повному обсязі і просив в задоволенні їх відмовити на підставах викладених у відзиві на позовну заяву.

Вивчивши письмові докази по справі, суд приходить до наступного висновку:

Згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

У відповідності з ч. 1 п. 4 Пленуму Верховного суду України 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суд повинен виходити з того, що згідно зі статтею 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, а за частинами першою і другою статті 15 ЦПК у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (стаття 17) або Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12) віднесено до компетенції адміністративних чи господарських судів. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Оскільки згідно зі статтею 16 ЦПК не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого судочинства (ч. 2 п. 4 Пленуму Верховного суду України 12.06.2009 N 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»)

При цьому, згідно ч. 1 ст. 12 ГПК України Господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у тому числі щодо приватизації майна, та з інших підстав.

Як вбачається з позовних вимог ПАТ «Західінкомбанку» усі три пункти з них фактично не повязані один з одним, про цьому пункти один (стягнення заборгованості з ТОВ «Снабсудосервіс») і три (звернення стягнення на предмет іпотеки який є власністю ПП «Вектор») є господарчими спорами між субєктами господарювання і як наслідок підлягають розгляду у порядку господарського судочинства за Господарським процесуальним кодексом України (статті 1, 12).

У відповідності з п. 1. ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Враховуючи наведене, згідно з п. 1ч. 1 ст. 205 ЦПК України, позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з ТОВ "Снабсудосервіс" і звернення стягнення на заставлене майно, яке належить ПП "Вектор" підлягають закриттю.

Щодо позовних вимог в частині стягнення на користь Позивача з ОСОБА_3, ПП «Вектор», ОСОБА_2 солідарно з ТОВ «Снабсудосервіс» заборгованість за кредитним договором № 1304-2-07 від 13.04.2007 року в розмірі 975 199,03 грн. суд зазначає наступне:

У відповідності з додатковою угодою № 7 від 14 вересня 2012 року до кредитного договору № 1304-2-07 від 13 квітня 2007 року Банком і ТОВ «Снабсудосервіс» були внесені зміни до умов основного договору, у тому числі встановлено суму довгострокового кредиту 590 000 гривень; встановлений термін користування кредитними коштами до 13 жовтня 2014 року і встановлений графік погашення заборгованості починаючи з жовтня 2012 року щомісячно до останнього дня місяця включно.

Тією ж датою між ПАТ «Західінкомбанк», ТОВ «Снабсудосервіс» і ПП "Вектор", ОСОБА_3 і ОСОБА_2 було укладено три окремих договори поруки згідно з умовами якого поручителі поручилися за виконання ТОВ «Снабсудосервіс» зобовязань за кредитним договором № 1304-2-07 від 13 квітня 2007 року перед банком Банком.

Згідно з ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

У відповідності з ч. 2 п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справі від 30.03.2012 № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин " при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Договір є обовязковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (частина перша статті 626 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з умовами кредитного договору, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитами та процентами за користування ними (пункт 6.1.кредитного договору), кінцевий строк повернення кредиту до 13 жовтня 2014 року (пункти 2.1. Договору в редакції додаткової угоди № 7 від 14 вересня 2012 року), так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця останього числа включно кожного календарного місяця для основної заборгованості (пункт 3 Додаткової угоди № 7).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, частині першій, другій статті 220 ГК України, які передбачають відповідальність боржника.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 13 жовтня 2014 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зазначений висновок також підтверджується Постановою Судові палати у цивільних та господарських справах Верховного Суду України в складі від 19 березня 2014 року по справі № 6-20цс14.

Таким чином, у відповідності зі 559 ЦК України, порука ПП "Вектор", ОСОБА_3 і ОСОБА_2 за зобовязаннями щодо погашення заборгованості за платежами з 31.10.2012 року по 30.09.2014 року припинилася у звязку зі спливом шестимісячного строку на предявлення вимоги поручителю.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

У відповідності з п. 4.2.10 Кредитного договору у разі порушення (не виконання) умов даного договору позичальник зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також штраф у розмірі 30 відсотків від простроченої суми боргу, не залежно від нарахованої пені, збитків та інших стягнень. При цьому, умовами договору не передбачено сплати декілька штрафів за різні види порушень умов договору.

Керуючись п. 4.2.10 Кредитного договору Позивач нарахував до стягнення з Відповідачів 205 180 грн. 77 коп. штрафу за порушення строків сплати заборгованості за Договором.

Одночасно, у відповідності з п. 3 додаткової угоди № 7 від 14 вересня 2012 року до кредитного договору № 1304-2-07 від 13 квітня 2007 року сторонами був встановлений графік погашення заборгованості, перший платіж якого був встановлений в строк до 31.01.2012 року.

Таким чином, у відповідності зі ст. ст. 258, 261 ЦК України, право на стягнення штрафу і як наслідок строк перебігу позовної давності щодо сплати штрафу розпочався 31.01.2012 року і закінчився 31.01.2013 року.

Згідно з ч. 1 ст. 267 ЦК України Особа, яка виконала зобов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).

Враховуючи той факт, що Відповідачами, у відзиві на позовну заяву, заявлено клопотання про застосування строків позовної давності позовні вимоги в частині стягнення штрафу також задоволенню не підлягають.

Окрім того, суд зазначає наступне:

Норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого.

У справі, яка розглядається, предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники. Також умовами договорів поруки передбачено право кредитора пред'явити свої вимоги безпосередньо до поручителя.

Ураховуючи викладене, а також те, що ні нормами закону, ні умовами договорів поруки не встановлена солідарна відповідальність поручителів, підстави для солідарного стягнення з поручителів кредитної заборгованості згідно з вимогами частини третьої статті 554 ЦК України відсутні.

Зазначений висновок також підтверджується практикою судової палати з цивільних справ Верховного суду України від 17 грудня 2014 року.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 209, 212-215, 224-226,294 ЦПК України, ст.ст. 256,258,261, 526, 610, 611, 612, 625 ЦК України, суд,

в и р і ш и в :

Провадження по справі в частині стягнення заборгованості з ТОВ "Снабсудосервіс" і звернення стягнення на заставлене майно, яке належить ПП "Вектор" закрити.

Відмовити Публічному акціонерному товариству «Західінкомбанк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог в частині стягнення на користь Позивача з ОСОБА_3, ПП «Вектор», ОСОБА_2 солідарно з ТОВ «Снабсудосервіс» заборгованість за кредитним договором № 1304-2-07 від 13.04.2007 року в розмірі 975 199,03 грн

Рішення може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги в порядку ст.294 ЦПК України.

Суддя Стамбула М.І.