Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Євтушенко О.І.,

суддів: Завгородньої І.М., Іваненко Ю.Г.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Козелецьке РС Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області, про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні власністю шляхом виселення із будинку та зняття з реєстрації; за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим, що вона є власником житлового будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року, зареєстрованим КП «Ніжинське МБТІ» 24 грудня 2012 року.

У належному їй будинку зареєстрована ОСОБА_2, яка є колишньою дружиною її сина, шлюб між якими розірвано на підставі рішення Козелецького районного суду Чернігівської області від 02 липня 2014 року. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2, не знімаючись з реєстрації, забравши особисті речі, пішла жити до іншого місця, де й проживає на даний час. У добровільному порядку знятися з реєстрації у будинку ОСОБА_2 відмовляється. Оскільки ОСОБА_2 без поважних причин не проживає в належному позивачу будинку понад 6 місяців, ОСОБА_1 просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав, передбачених ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР.

До початку розгляду справи ОСОБА_1 змінила предмет позову та просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 з підстав, передбачених ст. ст. 317, 319, 391 ЦК України шляхом виселення з нього ОСОБА_2 та зняття її з реєстрації в Козелецькому РС Управління державної міграційної служби України в Чернігівській області. Зміни до предмета позову обґрунтовувала тим, що, відмовляючись добровільно виселитись з належного їй житлового будинку та знятись з реєстрації, відповідач порушує її право як власника будинку володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю.

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 про вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що після розірвання шлюбу колишній чоловік ОСОБА_3 вигнав її разом з донькою з дому, не повернув її особистих речей та особистих речей їхньої доньки, у зв'язку з чим вона була змушена звертатися до міліції щодо перешкоджання їй в користуванні житлом.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 11 червня 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.

Виселено ОСОБА_2 із житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_1.

У решті позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року зазначене судове рішення скасовано. Ухвалено нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_2 задоволено.

Вселено ОСОБА_2 до житлового будинку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судом установлено, що ОСОБА_1 є власником житлового будинку, який розташований по АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 24 грудня 2012 року, виданого Виконавчим комітетом Крехаївської сільської ради Козелецького району Чернігівської області та зареєстрованого в КП «Ніжинське МБТІ» 24 грудня 2012 року.

Син ОСОБА_1 - ОСОБА_3 перебував у шлюбі з ОСОБА_2, у зв'язку з чим остання була вселена до будинку. ОСОБА_1 як власник житла надала право ОСОБА_2 користуватися зазначеним житлом.

Як вбачається з матеріалів справи, правою підставою позову ОСОБА_1 про виселення ОСОБА_2 є те, що остання відмовляється добровільно виселитися з належного позивачу житлового будинку, у зв'язку з чим порушує конституційне право власника житлового будинку.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, зазначав, що при розгляді справи суд неправильно визначив правову суть спору, неправильно визначив, яку саме правову норму слід застосувати при розгляді справи.

Відповідно до ст. ст. 9, 156, 157 ЖК Української РСР сам факт припинення ОСОБА_2 сімейних відносин із сином власника будинку не позбавляє останню права користуватися будинком і не є підставою для виселення ОСОБА_2 з цього будинку.

Право вимагати в судовому порядку виселення колишніх членів сім'ї власник жилого будинку має відповідно до ст. 157 ЖК Української РСР, але за наявності обставин, передбачених ч. 1 ст. 116 цього Кодексу, передбачені ст. ст. 9, 156, 157 ЖК Української РСР обмеження щодо виселення колишніх членів сім'ї власника не є порушенням права власності.

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України, ст. 319, ч. ч. 1, 2 ст. 321 ЦК власник не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у цьому праві, однак у передбачених законом випадках обмеження права власності можуть мати місце. У цьому випадку обмеження права власника передбачені ст. ст. 156, 157 ЖК України Української РСР. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такою особою жилим приміщенням.

Ураховуючи фактичні обставини справи, підстави позову і зміст правової норми, яку просила застосувати ОСОБА_1, апеляційний суд відмовив у задоволенні її позову.

Згідно з ч. 1 ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом, припинення сімейних відносин не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

За наявності факту проживання ОСОБА_2 разом із сином власника житлового будинку та спільного користування цим житлом, ОСОБА_2 в силу положень ст. 156 ЖК Української РСР, ч. 1 ст. 405 ЦК України має право користування житловим будинком, однак їй в цьому чиняться перешкоди колишнім чоловіком, про що свідчить, крім її пояснень, відповідь Козелецького РВ УМВС в Чернігівській області, довідка виконкому Крехаївської сільради.

За таких обставин апеляційний суд задовольнив зустрічний позов ОСОБА_2

Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно із ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів cудової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.І. Євтушенко

судді: І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко