Справа №478/1181/15-ц 22.12.2015 22.12.2015 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/3080/15
Суддя по 1 інстанції Сябренко І.П.
Категорія 27 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання Тищенко Л.С.,

за участю відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс»

на рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2015 року у справі

за позовом

товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором з урахуванням встановленого індексу інфляції та три проценти річних за прострочення грошового зобовязання,

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс фінанс») звернулося з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову посилалось на те, що 27 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір № 688/2724SFPRPG7, за умовами якого відповідач отримав на споживчі потреби кредитні кошти в розмірі 6 147,82 грн. на строк до 27 травня 2013 року.

Натомість позичальник зобов'язався вчасно частинами повертати кредит, згідно із узгодженим сторонами графіком, та сплачувати проценти за користування ним, щомісячну комісію за обслуговування кредиту, комісію за надання кредиту (мінімальна сума щомісячного платежу 441 грн.)

10 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за яким останньому було передано право вимоги, у тому числі й за кредитним договором ОСОБА_2

8 травня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем ТОВ «Кредекс фінанс» укладено договір факторингу, за яким позивачу передано право вимоги за вказаним кредитним договором на суму заборгованості 4 484,50 грн. станом на 8 травня 2015 року (у тому числі: 3 293,80 грн. заборгованість за кредитом; 706 грн. заборгованість по процентам; 484,70 грн. по пені).

Посилаючись на викладені обставини, позивач просив стягнути з відповідача 4 484,50 грн. заборгованості.

У вересні 2015 року позивач подав заяву про зміну позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по процентам за кредитним договором в сумі 2 806,82 грн. за період з 27 липня 2012 року по 27 травня 2013 року, а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення грошового зобовязання 2 050,72 грн. втрат від інфляції та 194,02 грн. 3% річних від простроченої суми, а всього 5 051,56 грн.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_2 посилався на те, що останній платіж на погашення заборгованості вніс 28 травня 2012 року, а тому просив суд застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Рішенням Казанківського районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ТОВ «Кредекс фінанс».

В апеляційній скарзі ТОВ «Кредекс фінанс», посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просило його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з такого.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності, про застосування якого заявлено відповідачем.

Колегія суддів вважає такий висновок вірним, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та відповідає вимогам закону.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 611, ч. 2 ст. 612, ст.ст. 623-625, ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобовязальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобовязанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

За загальним правилом згоди боржника на заміну кредитора в зобовязанні не вимагається.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом, 27 травня 2011 року між публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» та відповідачем був укладений кредитний договір з обслуговуванням кредитної картки, страхуванням життя, майна та/або подовженої гарантії позичальника (№ 688/2724SFPRPG7). За умовами цього договору відповідач отримав на споживчі потреби (придбання кондиціонера вартістю 5000 грн.) кредитні кошти в розмірі 6 147,82 грн. на 24 місяці, строком до 27 травня 2013 року.

Натомість позичальник зобов'язався вчасно частинами повертати кредит згідно із узгодженим сторонами графіком та сплачувати проценти за користування ним у розмірі 0,0001% річних, щомісячну комісію за обслуговування кредиту 184 грн., комісію за надання кредиту 400 грн., а всього по 441 грн. щомісячно до 27 числа.

10 жовтня 2012 року між ПАТ «Платинум Банк» та товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу, за яким останньому було передано право вимоги, у тому числі й за кредитним договором ОСОБА_2

8 травня 2015 року між ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» та позивачем ТОВ «Кредекс фінанс» укладено договір факторингу, за яким позивачу передано право вимоги за вказаним кредитним договором на суму заборгованості 4 484,50 грн. станом на 8 травня 2015 року (у тому числі: 3 293,80 грн. заборгованість за сумою кредиту; 706 грн. заборгованість по процентам; 484,70 грн. по пені.

16 липня 2015 року (дата згідно штемпеля на конверті) позивач направив до суду вказану позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача 4 4484,50 грн. заборгованості за кредитним договором (а.с. 18).

З урахуванням змінених та доповнених позовних вимог та на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, позивач остаточно просив стягнути з відповідача 5 051,56 грн., із яких:

- 2 806,82 грн. заборгованість по процентам за кредитним договором за період з 27 липня 2012 року по 27 травня 2013 року;

- 2 050,72 грн. інфляційні втрати за період з 1 червня 2013 року по 31 серпня 2015 року;

- 194,02 грн. три проценти річних від простроченої суми за період з 27 травня 2013 року по 14 вересня 2015 року (а.с. 49-51).

Як встановлено судом та вбачається із матеріалів справи, 3 травня 2012 року відповідачем здійснено платіж в сумі 445 грн. на погашення кредиту, а останній платіж здійснено 28 травня 2012 року (погашення комісії 30 грн.). згідно із виписками за особовими рахунками (а.с. 43-46). Черговий платіж згідно із графіком відповідач мав здійснити 27 червня 2012 року. Отже, наступного дня 28 червня 2012 року позивач довідався або повинен був довідатися про порушення свого права.

Таким чином, 28 червня 2015 року закінчився трирічний строк позовної давності.

Тоді як до суду позивач звернувся лише 16 липня 2015 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України.

Заперечуючи проти позову в суді першої інстанції, відповідач просив суд застосувати позовну давність (а.с. 26).

За такого, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про пропуск позивачем строку позовної давності про застосування якого заявлено відповідачем, тому обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

При цьому суд обґрунтовано послався та застосував правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду України від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-169-цс/14, який є обовязковим для застосування в силу ст. 360 -7 ЦПК України.

Хоча посилання в рішенні суду на те, що позивач звернувся до суду з позовом 27 липня 2015 року є помилковим (дата реєстрації заяви канцелярією суду), оскільки згідно із штемпелем на конверті позовна заява направлена позивачем до суду 16 липня 2015 року, і це слід вважати датою звернення до суду (відповідно до ч. 6 ст. 70 ЦПК України), проте зазначене не вплинуло на правильність основного висновку суду щодо пропуску позивачем позовної давності.

Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що позовну заяву до суду він направив поштою 8 липня 2015 року та не пропустив строк позовної давності, є помилковими й не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

З урахуванням викладеного, колегія не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс фінанс» відхилити, а рішення Казанківського районного суду Миколаївської області від 5 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосереднього до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: