Ухвала

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 червня 2015 року,

встановила:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що з 1996 року по 1999 рік зі

ОСОБА_4 перебувала у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дочку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1. На підставі рішення суду з відповідача стягувалися аліменти до досягнення дочкою повноліття. На даний час дочка вже досягла повноліття і починаючи з вересня 2014 року навчається на денній формі в Гродненському державному університеті ім. Янки Купали в державі Білорусь. Оскільки відповідач, будучи платоспроможним, ніякої матеріальної допомоги на утримання дочки, яка потребує матеріальної допомоги на час навчання, не надає, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дочки у розмірі, 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно, до закінчення нею навчання у навчальному закладі.

Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 5 травня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання повнолітньої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, аліменти у розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму, щомісячно, до закінчення нею навчання на денному факультеті в Гродненському державному університеті ім. Янки Купали, республіки Білорусь, але не більше ніж до досягнення ОСОБА_6 двадцяти трьох років (за винятком канікул та виробничої практики). Вирішено питання розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 24 червня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із матеріального становища ОСОБА_4 та його стану здоров'я.

Проте висновок апеляційного суду спростовується матеріалами справи.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 3 ст. 199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів мають самі дочка, син, які продовжують навчатися, а також той із батьків, з яким вони проживають.

Як роз'яснено у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Установлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

ОСОБА_6 навчається у Гродненському державному університеті ім. Янки Купали, республіки Білорусь на денній формі з

1 вересня 2014 року по 31 січня 2019 року.

Згідно із договором про підготовку спеціалістів з вищою освітою на платній основі від 9 липня 2013 року оплата за 2014-2015 рік становить 3 100 доларів США.

Тобто ОСОБА_6 потребує матеріальної допомоги.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів.

За загальними положеннями ЦПК України на суд покладено обов'язок під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Мотивуючи рішення, апеляційний суд зазначав, що

ОСОБА_4. є військовослужбовцем, за перше півріччя 2015 року отримав грошове утримання в розмірі 27 339,19 грн, приймав участь в АТО і після поранення потребує хірургічного втручання та довготривалого лікування, а відтак не має можливості надавати допомогу позивачу.

Проте в порушення вимог ст. ст. 212, 213, 316 ЦПК України суд апеляційної інстанції обмежившись посиланням на наведені вище обставини, але рішенні не зазначив, якими доказами це підтверджено.

Будь-які докази, що відповідач визнаний інвалідом, чи є тимчасово непрацездатним, в матеріалах справи відсутні.

Наявні в матеріалах справи виписка із медичної карти

ОСОБА_4 та виписка епікриз не свідчать про втрату стійкої працездатності та наявності в останнього інвалідності.

За таких обставин висновок апеляційного суду про те, що відповідач не може надати матеріальну допомогу, є передчасним.

Викладене свідчить, що при вирішені спору апеляційним судом неповно встановлено фактичні обставин справи, не дано юридичної оцінки наданим сторонами доказам, що в силу ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду з направленням справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 24 червня

2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийО.С. Ткачук

Судді:В.С. Висоцька

О.В. Кафідова В.М. Колодійчук

О.В. Умнова