Справа № 466/449/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 вересня 2015 року Шевченківський районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Зими І.Є.

при секретарі Шутяк З.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи ЖБК № 244, ОСОБА_3, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу, позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ЖБК № 244 про визнання права власності на нерухоме майно, -

у с т а н о в и в:

23.01.2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою, в якій , в подальшому уточнивши свої вимоги просила суд постановити рішення, яким визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на квартиру АДРЕСА_1; визнати недійсним та скасувати п.1.1 розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 865 від 18.08.2004 року в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 та визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 укладений 19 вересня 2014 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніною Андріївною.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що її мати, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, будучи членом Житлово-будівельного кооперативу №244 отримала квартиру АДРЕСА_1. Протягом свого життя мати повністю внесла пайовий внесок, а тому, на її думку набула право власності на вищезгадану квартиру. Після смерті матері вона, позивач по справі, була впевнена, що власником даної квартири став її батько. Однак після смерті батька, ОСОБА_6 їй стало відомо, що її сестра - ОСОБА_2, приватизувала квартиру АДРЕСА_1 та отримала Свідоцтво про право власності на квартиру від 18.08.2004р. на своє ім'я. Оскільки вважає, що приватизація квартири була здійснена з порушенням закону, тому вимушена звернутись до суду.

Крім цього зазначає, що в судовому засіданні їй стало відомо, що ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. відчужила спірну квартиру АДРЕСА_1. Оскільки вважає, вказаний договір укладений з метою приховання незаконної приватизації квартири, тому просить суд позов задовольнити.

24.03.2015р. в силу вимог ст. 34 ЦПК України, а саме, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до суду звернувся ОСОБА_3, пред'явивши позов до ОСОБА_1, треті особи: Шевченківська районна адміністрація Львівської міської ради, ЖБК №244, ОСОБА_2, в якому просить суд ухвалити рішення, яким визнати за ним, ОСОБА_3 право власності на квартиру АДРЕСА_1 в м Львові.

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 19 вересня 2014 р. між ним та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу квартири. Відповідно до п.1 вищезгаданого договору, ОСОБА_2 передала, а він прийняв у власність квартиру АДРЕСА_1.

У п. 9 Договору сторони зазначили, що право власності на придбану квартиру у Покупця виникає з дня державної реєстрації власності, яке підлягає реєстрації в у встановленому законом порядку. Оскільки дане право було зареєстроване у реєстрі в день укладання договору, тому з 19.09.2014 р. він являється єдиним власником згаданої квартири. Враховуючи вищенаведене просить позов задовольнити.

Представники позивача ОСОБА_7 та ОСОБА_8 в судовому засіданні підтримали уточненні позовні вимоги, покликаючись на підстави та мотиви викладені у позові. Просили позов задовольнити. Проти позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги заперечили та просили відмовити у його задоволенні.

Представник відповідача - Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради, Цибрух Я.В. в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечив та просив відмовити у задоволенні позову. Щодо вирішення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, поклався на розсуд суду.

Відповідач - ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечила та пояснила, що ще при житті батьків було визначено, що спірна квартира буде належати їй. Це було відомо і позивачці, що є її рідною сестрою. Саме ОСОБА_2 повністю сплатила пай в ЖБК. Мати особисто приходила до голови ЖБК та підписувала заяву про вихід з ЖБК. Крім того, за письмової згоди позивачки, після виходу матері з ЖБК, її було прописано у квартиру АДРЕСА_2. Батьки ніколи не проживали у спірній квартирі. Протягом тривалого часу позивач проживає за межами України, не надавала жодної матеріальної допомоги та підтримки батькам до дня їх смерті, не доглядала за ними. У 2004 р. вона оформила своє право власності на спірну квартиру відповідно до законодавства, яке діяло станом на день проведення приватизації. А відтак вважає, що вона набула права власності на квартиру АДРЕСА_1 законно. Тому просила відмовити у задоволенні позову. Позов ОСОБА_3 визнала повністю та просила його задовольнити. Відповідачем було подано також заяву про пропуск позивачем по основному позову без поважних причин строку звернення до суду. Вважає, що даний позов викликаний лише тим, що на даний час між сторонами існує спір щодо спадкового майна - частки батька у квартирі АДРЕСА_2.

Представник третьої особи - ЖБК №244, Кравчук В.Г. в судовому засіданні проти позову ОСОБА_1 заперечила та пояснила, що саме з ініціативи батьків ОСОБА_2 мати сторін було виключено з членів ЖБК , а їх дочку було прийнято у члени кооперативу. ОСОБА_2, станом на день оформлення права приватної власності, була членом ЖБК №244 та повністю внесла пайові внески за спірну квартиру. А тому, головою Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради було видано розпорядження про оформлення права власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1 на підставі якого видано Свідоцтво про право власності на дану квартиру. Враховуючи вищенаведене просила відмовити у задоволенні позову. Також зазначила, що за адресою спірного житла батьки сторін ніколи не проживали , знялись з реєстрації з перереєстрацією до свого місця постійного проживання - АДРЕСА_2 . Пайові внески вносила ОСОБА_2 , яка в подальшому правомірно оформила і свідоцтво про право власності. Представник також зазначила, що ОСОБА_1 ніколи не цікавилась спірним житлом, не вносила кошти на його утримання, мала змогу після смерті матері ставити питання про прийняття спадщини. Щодо вирішення позову третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги, поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи, що заявляє самостійні вимоги - ОСОБА_11 проти позову ОСОБА_1 заперечила, покликаючись на письмові заперечення долучені до матеріалів справи та просила відмовити у задоволенні позову. Позов ОСОБА_3 визнала повністю та просила його задовольнити.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення представників третіх осіб, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що в задоволені позову ОСОБА_1 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи ЖБК № 244, ОСОБА_3, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу слід відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що на підставі рішення загальних зборів житлово-будівельного кооперативу від 26.10.1997р., затвердженого виконавчим комітетом Львівської міської Ради народних депутатів № 521 від 23.09.1998р. ОСОБА_5, як члену житлово-будівельного кооперативу №244 було видано ордер №8145 від 30.03.1999р. /а.с. 52/ на квартиру АДРЕСА_1. Як вбачається із даних ордера , житло було видане на склад сім»ї 5 осіб - ОСОБА_5, іі чоловік - ОСОБА_6, ,їх дочка - ОСОБА_2, зять ОСОБА_12 та внучка ОСОБА_13

У відповідності до п. 31 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, член житлово-будівельного кооперативу має право за згодою загальних зборів членів кооперативу передати свій пай будь-кому з постійно проживаючих з ним членів сім'ї, які досягли вісімнадцятирічного віку або одружилися чи влаштувалися на роботу в передбачених законом випадках до досягнення зазначеного віку.

З копій заяв, на ім'я голови ЖБК №244 від 30.07.2001р. /а.с. 53-54/ вбачається, що ОСОБА_5 просила вивести її з членів ЖБК №244 і передати повністю її пай дочці - ОСОБА_2 та рахувати дочку членом кооперативу замість неї. А ОСОБА_2 просила прийняти її в члени кооперативу замість матері ОСОБА_5.

Судом встановлено, що на загальних зборах членів ЖБК №244 від 12.09.2001р. було постановлено задовольнити вищезгадані заяви мешканців будинку про вихід із членів ЖБК і про вступ в члени ЖБК. Даний факт стверджується копією протоколу загальних зборів членів ЖБК №244 /а.с. 49-51/.

Крім цього, згідно копії довідки №52 від 05.07.2004р., виданої ЖБК №244 /а.с. 47/ ОСОБА_2, станом на день видачі довідки, являлась членом ЖБК №244 міста Львова та їй належала в цьому кооперативі квартира АДРЕСА_1. Остання повністю внесла свій пайовий внесок за вказану квартиру.

Відповідно до вимог частини першої та другої ст. 384 ЦК України будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу - і розпоряджання квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її.

У відповідності до частини другої ст. 19-1 Закону України "Про кооперацію" у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону.

В судовому засіданні також встановлено, що на підставі вищенаведеного Шевченківською районною адміністрацією Львівської міської ради було видано розпорядження "Про оформлення права власності на квартири та житлові будинки в м. Львові" №865 від 18.08.2004. /а.с. 6, 43/. Даним розпорядження оформлено право приватної власності ОСОБА_2 на кооперативну квартиру АДРЕСА_1, яка складається з 3-х житлових кімнат площею 37,5 кв.м., загальна площа квартири 69,1 кв.м. Комора в підвалі площею 1,0 кв.м. (згідно технічного паспорта).

Згідно з вищезгаданого розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради від 18.08.2004р. № 865 ОСОБА_2 видано Свідоцтво про право власності на спірну квартиру від 18.08.2004р, бланк серія НОМЕР_1 /а.с. 44/

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Суд неодноразово надавав можливість позивачу уточнити позовні вимоги.

На думку суду позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що мати сторін , ОСОБА_5, в силу хвороби була неписьменною особою. Сама по собі вада слуху не свідчить про неможливість прочитання та підписання нею тексту заяви, копія якої долучена до матеріалів справи щодо виходу із членів ЖБК.

У позовній заяві позивач зазначає, що право на оскарження зазначених у заяві документів у неї виникає в зв»язку із прийняттям спадщини по смерті батька - ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2. Також позивач вказує, що спірна квартира була спільним майном подружжя ОСОБА_5 , а батько фактично прийняв спадщину по смерті дружини, з підстав ст. 1268 ЦК України.

Проте , ст. 1218 ЦК України врегульовано, що до складу спадщини входять усі права і обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як вбачається з матеріалів спадкової справи по смерті ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3. , спадкоємці першої черги - ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулись у визначений законом строк та спосіб до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини. ОСОБА_1 та ОСОБА_6, приймаючи спадщину зазначали, що спадковим майном є 1/9 частка квартири АДРЕСА_2. Відтак позивачу було відомо про те, що на момент смерті матері спірна квартира не входила до складу спадкового майна.

Голослівними, на думку суду є і твердження представників позивача про те, що батько сторін ОСОБА_6 міг вступити у фактичне володіння спадковим майном, зокрема , часткою в спірній квартирі . Так, як вбачається з довідок ЛКП № 507, Будинкової книги на квартиру АДРЕСА_2 , ОСОБА_6 з моменту смерті своєї дружини та до своєї смерті постійно проживав та був зареєстрований за вказаною адресою. У квартирі АДРЕСА_1 він був зареєстрований лише у період з 07.05.01 р. по 13.08.01 р., що стверджується довідкою ЖБК № 244. Дана обставина не може бути невідомою позивачу, оскільки саме з її письмової згоди ( а.с. 139 ) була відновлена його реєстрація за адресою АДРЕСА_2. Згадана квартира на підставі свідоцтва про право власності від 31.03.97 р. була передана сім»ї з дев»яти осіб , в тому числі ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_1 ,ОСОБА_2 в процесі приватизації житла. Відтак підстав вважати, що крім майна, на яке було видано свідоцтво про право на спадщину по смерті ОСОБА_5

Враховуючи наведене суд приходить до висновку, що жодне право позивача оскаржуваними свідоцтвом та розпорядженням порушене не було. За життя батьки позивачки не оспорювали дані документи та не заявляли свої права на квартиру АДРЕСА_1 .

Частиною другою ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

ОСОБА_2 , як власник спірного житла, на свій розсуд розпорядилась своїм майном.

У відповідності до ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Договором купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 , що був укладений 19.09.14 р. між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 жодним чином не порушуються права позивача. Стороною даної угоди вона не була.

Враховуючи наведене, суд вважає що ОСОБА_2 правомірно набула право власності на квартиру АДРЕСА_1, оскільки нею було повністю дотримано процедуру оформлення права власності на нерухоме майно, передбачену законодавством , яке діяло на момент оформлення. Тому суд вважає, що позов ОСОБА_1 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи ЖБК № 244, ОСОБА_3, Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А. про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру, розпорядження районної адміністрації, визнання недійсним договору купівлі-продажу є безпідставний та в його задоволені слід відмовити.

Щодо позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1, треті особи Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2, ЖБК № 244 про визнання права власності на нерухоме майно, то суд приходить до висновку , що в його задоволені також слід відмовити.

У п. 9 Договору купівлі-продажу квартири сторони зазначили, що право власності на придбану квартиру у Покупця виникає з дня державної реєстрації власності, яке підлягає реєстрації в у встановленому законом порядку.

Судом встановлено, що відповідно до ст. 182 ЦК України, вищезгаданий договір купівлі-продажу квартири, був зареєстрований в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в день укладання даного договору, а саме 19.09.2014р., що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

Крім цього, з копії заяви ОСОБА_2, посвідченої приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Коваленко А.А., /а.с. 77/ вбачається, що ОСОБА_2 не має будь-яких матеріальних претензій, які б стосувались розрахунків за продану спірну квартиру до ОСОБА_3

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_14 є власником квартири АДРЕСА_1 з 19.09.2014р., тому на думку суду, відсутні підстави повторно визнавати за ним право власності на спірну квартиру, а відтак в задоволені його позову до ОСОБА_1, треті особи Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2, ЖБК № 244 про визнання права власності на нерухоме майно, слід відмовити за безпідставністю позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209 , 214 ЦПК України, ст.ст. 182,203, 215, 319, 321, 328, 334, 384, 1218, 1268 ЦК України, ст. 41 Конституції України, Законом України «Про кооперацію», п. 31 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, суд, -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Шевченківської райадміністрації Львівської міської ради, ОСОБА_2, треті особи ЖБК № 244, ОСОБА_3 , Приватний нотаріус Львівського міського нотаріального округу Коваленко Антоніна Андріївна про визнання недійсним та скасування свідоцтва про право власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові від 18.08.04р. ; розпорядження Шевченківської районної адміністрації Львівської міської ради № 865 від 18.08.04 р. в частині приватизації квартири АДРЕСА_1 у м. Львові , визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 у м. Львові від 19.09.14 р. відмовити за безпідставністю.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , треті особи Шевченківська райадміністрація Львівської міської ради, ОСОБА_2 , ЖБК № 244 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 у м. Львові відмовити за безпідставністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення через Шевченківський районний суд м. Львова.

Суддя І. Є. Зима