Справа № 648/3131/15-ц
Провадження № 2/648/1157/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Білозерський районний суд Херсонської області

в складі головуючого - судді: Сокирко JI.M.,

при секретарі: Онофрійчук JI.O.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Білозерка Херсонської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и в:

Позивач 26 серпня 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 4 вересня 2014 року між ним, ОСОБА_1 та відповідачем, ОСОБА_2, укладено договір позики, згідно якого, він передав у борг відповідачеві грошові кошти у розмірі 16000,00 грн., про що відповідач власноруч склав розписку, засвідчивши її власним підписом.

Відповідно до ст. ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України (надалі ЦК України) за договором позики одна сторона (позиконодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позидавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Пунктом 1 статті 1049 Цивільного кодексу України передбачено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідач зобов'язався повернути борг до 4 жовтня 2014 року. Однак, після спливу строку дії договору, відповідач борг не повернув, а на його неодноразові усні вимоги про добровільне повернення боргу залишені відповідачем без уваги.

Відповідно до статтей 525 та 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов позики та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором.

Крім того, згідно частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Зважаючи на те, що взяті відповідачем зобов'язання за договором позики до теперішнього часу залишаються не виконаними, вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на його користь в судовому порядку заборгованості за договором позики, а також індексу інфляції за весь час прострочення та трьох відсотків річних від простроченої суми.

Просив стягнути з ОСОБА_2 на його користь заборгованість за договором позики в розмірі 16000 грн., індекс інфляції за прострочку сплати боргу в розмірі 8192 грн., три відсотки річних за час простроки сплати боргу в розмірі 399 грн. 78 коп. та судовий збір в розмірі 243 грн.60 коп.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити.

Відповідач позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що в серпні 2014 року вони з ОСОБА_1 домовилися про виконання будівельних робіт, а саме виготовлення крівлі на житловому будинку, розташованому в смт. Білозерка по вул. Свердлова, 14. З серпня по 3 вересня 2014 року він разом зі своїм батьком та ОСОБА_3 виконували будівельні роботи. 4 вересня 2014 року ОСОБА_1 призупинив будівництво не вказавши причину та під моральним тиском в присутності чотирьох невідомих йому осіб, заставив його написати розписку про отримання ним в борг грошей в сумі 16000 грн. Фактично вказана сума грошей була отримана ним від ОСОБА_1 в серпні сумами: 8900 грн., 6035 грн., 450 грн. та 600 грн. за виконану роботу з демонтажу крівлі та придбання будівельних матеріалів. Під тиском та погрозами, зокрема відібрати у його батька автомобіль він написав розписку, яку ОСОБА_1 продиктував йому з мобільного телефону. Після того, він відразу пішов в органи міліції та написав заяву про те, що ОСОБА_1 примусив його написати розписку про отримання грошей в борг, хоча ніяких грошей він не брав. Згодом йому стало відомо, що ОСОБА_1В найняв інших людей, які взялися виконати роботи з крівлі даху за меншу суму, ніж вони погодили з ОСОБА_1

Заслухавши сторони, свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Як вбається із матеріалів справи, ОСОБА_2 4 вересня 2014 року видав розписку, в якій зазначив, що він отримав до написання розписки від ОСОБА_1 гроші в сумі 16000 грн. та зобов`язується повернути останньому не пізніше 4 жовтня 2014 року. Суму грошей отримав в повному об`ємі.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

На договір позики поширюються загальні правила про форму угод та договорів.

В договорі позики повинно бути вказано, що позикодавець надає позичальнику позику на конкретно визначену суму, а позичальник на підтвердження отриманої визначеної суми, передає підписану ним розписку та зобов'язується повернути позику в строк та на умовах, вказаних в договорі.

Договором позики не передбачена видача розписки позичальником.

По загальному правилу, договір позики підтверджуєтся наданням боргового документу позичальником або іншим, підписаним позичальником документом, який посвідчує передачу визначеної суми боргу.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень.

Так як розписка, яка надана позивачем на підтвердження своїх вимог, не містять відомостей про передачу відповідачу визначеної грошової суми, і сам відповідач заперечує цей факт, суд, виходячи зі змісту ст. 1047 ЦК України, вважає, що така розписка не є підтвердження укладення між сторонами позики і не може бути підставою для задоволення позовних вимог позивача.

Як вбачається із висновку № 2384 за заявою ОСОБА_4 до Білозерського РВ УМВС України в Херсонській області (ЖЄО № 4526 від 4 вересня 2014 року) ОСОБА_2 4 вересня 2015 року звернувся в органи міліції із заявою про порушення кримільного провадження відносно ОСОБА_1, який заставив його написати розписку про отримання грошей у борг та погрожував фізичною розправою. В ході відпрацювання матеріалів, було встановлено, що ОСОБА_2 у ОСОБА_1 за адресою: смт. Білозерка, вул. Свердлова, 14 проводив роботи по ремонту покрівлі, але неякісно виконав роботи та написав ОСОБА_1 розписку, що поверне гроші, які йому заплатили. З пояснення ОСОБА_1 вбачається, що ОСОБА_2 добровільно, без морального тиску написав розписку про взяття в борг грошей в сумі 16000 грн.

Як вбачається із постанови про закриття кримінального провадження від 30 січня 2015 року, за заявою ОСОБА_2, останній 4 грудня 2014 року звернувся в органи міліції із заявою, в якій просив прийняти міри до ОСОБА_1, який 28 листопада 2014 року, близько 21 год. на вулиці Станіславське шоссе в смт. Білозерка погрожував йому фізичною розправою. Будучи допитаним в якості потерпілого, ОСОБА_2 пояснював, що в серпні 2014 року неофіційно працював по найму у ОСОБА_1, а саме перекривав дах будинку. Брав гроші у ОСОБА_5 за виконану роботу. Через деякий час ОСОБА_5 повідомив його, що призупиняє виконання будівельних робіт, при цьому не пояснив чому саме. В подальшому ОСОБА_1 найняв інших працівників та став вимагати повернення йому грошей за ремонтні роботи, посилаючись на те, що він неякісно зробив роботу та по завищеній ціні.

На даний час постанова про закриття кримінального провадження від 30 січня 2015 року за заявою ОСОБА_2, згідно постанови прокурора Білозерського району Херсонської області від 17 листопада 2015 року скасована та кримінальне провадження направлено до слідчого відділу Білозерського ВП ХВП ГУНП в Херсонській області для проведення подальшого розслідування.

Допитаний в ході судового засідання свідок ОСОБА_6 суду пояснив, що в серпні 2014 року він допомагав своєму сину виконувати роботи з перекриття даху у ОСОБА_1 Зробивши частину роботи, а саме демонтаж крівлі, ОСОБА_1 заплатив сину гроші, однак в подальшому почав вимагати повернення зазначених грошей та примусив його під моральним тиском написати розписку. Жодних грошей у борг його син у ОСОБА_1 не брав, а тому син звернувся в органи міліції із заявою з цього приводу.

Згідно правових висновків Верховного Суду України, викладених в постановах, ухвалених за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстави, передбаченої п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України: досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору незалежно від найменування документа, наданого для підтвердження позовних вимог і, залежно від установлених результатів, робити відповідні правові висновки (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13).

Таким чином, пояснення відповідача та свідка ОСОБА_6 дають підставу суду вважати, що між сторонами могли фактично існувати цивільно-правові відносини, які регулюються цивільним законодавством, зокрема ст. 837 ЦК України (договір підряду) або ст. 875 ЦК України (договір будівельного підряду) та внаслідок неналежного виконання відповідачем робіт за вказаними договорами, замовник вправі вимагати повернення коштів за неякісну роботу.

Розписка може замінювати собою договір позики, але лише в тому випадку, коли в ній вказані найменування та координати позикодавця та позичальника, їх паспортні дані, сума займу, строк та порядок повернення позики, а також підписи сторін.

Надана позивачем розписка не містить посилань, що гроші відповідачем отримані від позивача, як займ (позика), на розписці відсутній підпис позивача (позикодавця).

Письмова форма договору позики, внаслідок його реального характеру, є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальника.

В ході судового засідання представник позивача надати пояснення, коли саме, при яких обставинах позивач надав відповідачу, який є для нього посторонньою особою, значну суму грошей, в яких купюрах, не змогла.

Від явки в судове засідання для дачі пояснень з приводу позовних вимог сам позивач відмовився.

Отже, надана позивачем розписка не відповідає вимогам ч. 2 ст. 1047 ЦК України, так як не посвідчує передання грошових сум позикодавцем позичальнику, а як вбачається із пояснення відповідача, договір позики з позивачем він не укладав, грошей не позичав.

Враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позовних вимогОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу слід відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 224, 294 ЦПК України, ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд, -

в и р і ш и в :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Херсонської області через Білозерський районний суд Херсонської області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Суддя: Cокирко Л.М.