Справа № 750/8245/15-ц Провадження № 22-ц/795/2364/2015 Головуючий у I інстанції Супрун О. П. Доповідач - Горобець Т. В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 грудня 2015 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - судді Горобець Т.В. ,

суддів Бечка Є.М., Хромець Н.С.,

при секретарі Мартиновій А.В.

з участю позивача ОСОБА_1, її представника Прокоф»єва Б.І., третіх осіб ОСОБА_2, ОСОБА_3, їх представника адвоката ОСОБА_4, третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до державного нотаріуса Першої Чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7, Першої Чернігівської державної нотаріальної контори про визнання незаконною та скасування постанови про відмову у вчинення нотаріальної дії, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В :

У апеляційній скарзі на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2015 року, яким у задоволенні вказаного позову ОСОБА_6 було відмовлено, позивач просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Доводами скарги є посилання на невідповідність рішення суду першої інстанції вимогам ст.213 ЦПК України, а також роз»ясненням п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 « Про судове рішення у цивільній справі» щодо його законності та обґрунтованості. Позивач також вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального права.

ОСОБА_6 вказує, що суд першої інстанції, відмовляючи у позові, безпідставно мотивував рішення тим, що заповіт ОСОБА_8 від 16.09.2009 року складений на користь ОСОБА_2 не скасував заповіт, складений раніше на користь ОСОБА_2, а саме 25.03.1997 року, вважаючи, що заповіт від 16.09.2009 року не суперечить першому заповіту. Такі висновки суду, на думку позивача, свідчать про невірне тлумачення та застосування судом ст. 1254 ЦК України, не відповідають вимогам чинного законодавства, зокрема ст.ст.1233, 1236, 1254 ЦК України та обставинам справи крім того, грунтуються на припущеннях, що суперечить положенням ч.4 ст.60 ЦПК України.

Позивач вважає, що нотаріус безпідставно відмовила у видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям за законом, у тому числі і їй, на те майно, яке не охоплювалось заповітом від 16.09.2009 року.

У письмових запереченнях на апеляційну скаргу третя особа ОСОБА_3 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу просять відхитни, вважають рішення суду законним та обґрунтованим, прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Вказують, що постанова нотаріуса винесена за даною спадковою справою відповідає вимогам Цивільного кодексу України, Закону України „ Про нотаріат та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5( Далі Порядок вчинення нотаріальних дій). Зокрема зазначають, що постанова відповідає вимогам ст. 49 Закону України „ Про нотаріат , ґрунтується на положеннях п.4.12 п.4 глави10 Порядку вчинення нотаріальних дій і не суперечить змісту ст. 1254 ЦК України.

У судовому засіданні позивач та її представник, а також третя особа ОСОБА_5 апеляційну скаргу підтримали, пославшись на обставини, викладені у її доводах. ОСОБА_6 та ОСОБА_5 зазначили, що відсутність свідоцтва про народження ОСОБА_8, як доказу їх родинних стосунків із спадкодавцем, не була перешкодою для видачі нотаріусом їм свідоцтва про право на спадщину за законом на неохоплене заповітом від 16.09.2009 року майно. Представник позивача також зазначив, що суд відмовив у задоволенні позову, не у зв»язку з тим, що були відсутні документи у спадковій справі, які підтверджують родинні стосунки між ОСОБА_6 та спадкодавцем, а мотивував рішення лише посиланням на зміст ст. 1254 ЦК України, дійшовши своїх висновків на припущеннях відносно того, як слід розуміти зміст ст.1254 ЦК України у сукупності з іншими нормами цивільного права, якими регулюються правовідносини у сфері спадкування, тому таке рішення підлягає скасуванню.

Треті особи ОСОБА_2, ОСОБА_3 та представник ОСОБА_4 у судовому засіданні апеляційну скаргу просили відхилити, пославшись на доводи , наведені у письмових запереченнях .

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у судовому засіданні, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, письмових заперечень на скаргу, перевіривши законність рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного .

Судом встановлено, що 25 березня 2015 року померла ОСОБА_8, яка за життя 25.03.1997 року склала заповіт на все належне їй майно, у тому числі і яке буде належати їй на день смерті, на користь ОСОБА_2 Після цього, 16.09.2009 року вона також склала заповіт на користь ОСОБА_2 на належну їй земельну ділянку №31 у садовому товаристві ім. Мічуріна, розташовану на території Чернігівської міської ради, право на яку спадкодавець набула пізніше.

З копії спадкової справи( а.с.29-56) вбачається, що після смерті ОСОБА_8 з заявою про прийняття спадщини за законом як рідні сестри спадкодавця звернулись ОСОБА_6А.( до шлюбу Павлюк), ОСОБА_3А.( до шлюбу Павлюк) та ОСОБА_5А.( до шлюбу Павлюк), а також, спадкоємець за заповітом ОСОБА_2 ( а.с.31,36,3,45). Судом встановлено, що у спадковій справі відсутні документи ( свідоцтво про народження та шлюб ОСОБА_8А). які підтверджують, що померла ОСОБА_8 є рідною сестрою ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_3 З відповіді державного архіву Чернігівської області, наданій на запит нотаріуса, вбачається, що відомості про народження ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у архіві відсутні ( а..53).

Судом встановлено, що 13 серпня 2015 року державним нотаріусом Першої чернігівської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме, про відмову ОСОБА_6 та ОСОБА_5 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ОСОБА_8 .

Постанова нотаріуса про відмову ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно померлої ОСОБА_8, винесена на підставі ст. 49 Закону України „ Про нотаріат з одночасним посиланням на п.п.4.12 п.4 гл.10 р.11 Порядку вчинення нотаріальних дій, а також з посиланням на ст.ст.1217, 1233, 1261-1265 ЦК України. Крім того у постанові зазначається, що свідоцтво про право на спадщину видається після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів. Також у постанові нотаріуса зазначається, що перевіркою, проведеною відповідно до п.п.2.2 п.2 ОСОБА_1 10 Порядку вчинення нотаріальних дій було виявлено наявність заповітів, тому, свідоцтво про право на спадщину має бути видане спадкоємцю за заповітом.

Отже, з встановленого вбачається, що жодних висновків, які б свідчили, що у вчиненні нотаріальної дії було відмовлено на підставі чи з врахуванням ст.1254 ЦК України, тобто, з врахуванням того, що заповіт складений спадкодавцем на користь ОСОБА_2 від 16.09.2009 року не скасував заповіт від 25.03.1997 року і тому саме за цим заповітом має право спадкувати ОСОБА_2, постанова нотаріуса від 13.08.2015 року не містить( а.с.54).

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_6 суд першої інстанції аналізував та виходив з тих позовних вимог, які були вказані позивачем у позовній заяві та з тих підстав, на які він посилався, обґрунтовуючи позов. Зокрема, суд дійшов висновку, що за змістом ст.1254 ЦК України та виходячи з встановлених на підставі досліджених доказів фактичних обставин справи, заповіт ОСОБА_8 від 16.09.2009 року не суперечить її заповіту від 25.03.1997 року.

У той же час суд першої інстанції, крім зазначеного, у рішенні послався також на ст.49 Закону України „ Про нотаріат, виклавши її зміст дослівно та вказавши ті підстави , якими має керуватись нотаріус відмовляючи у вчиненні нотаріальної дії. На підставі встановленого суд дійшов висновку, що державний нотаріус Першої чернігівської державної нотаріальної ОСОБА_7 діяла правомірно.

З висновком суду першої інстанції про правомірність постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва на спадщину за законом погоджується апеляційний суд, враховуючи, що нотаріус діяв відповідно до п.п.4.12 п.4 гл.10 р.11 Порядку вчинення нотаріальних дій та керуючись ст.49 Закону України „ Про нотаріат»

Вчинення нотаріальних дій нотаріусами України має відбуватись з дотриманням Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/, у п.п. 4.12 п.4 гл.10 р.11 якого зазначено, що свідоцтво про право на спадщину видається за наявності всіх необхідних документів.

З дослідженої копії спадкової справи, яка відкрита до майна ОСОБА_8, померлої 11 лютого 2015 року, вбачається, що спадкодавець та спадкоємці, які звернулись з заявою про прийняття спадщини за законом, мають різні прізвища, свідоцтва про народження ОСОБА_8 не збереглось, що не заперечували у судовому засіданні позивач та треті особи та про наявна відповідь архівної установи у спадковій справі.

Так, з відповіді на запит нотаріуса вбачається, що у архівній установі відсутні відомості про народження ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 ( а.с.53). Тобто, не всі необхідні для вчинення нотаріальної дії документи були надані нотаріусу.

Відповідно до п.1 та п.2 ст. 49 Закону України „ Про нотаріат нотаріус, або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо такі дії суперечать закону та якщо нотаріусу не подано відомості ( інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.

Посилання у постанові як на підставу відмови у вчиненні нотаріальної дії, на існування двох заповітів, вчинених ОСОБА_8 на користь ОСОБА_2 та що це впливає на права спадкоємця за заповітом, у оскаржуваній постанові нотаріуса відсутнє .

Тому, той факт, що суд першої інстанції , відмовляючи у задоволенні позову, крім тих підстав на які посилався нотаріус у постанові, аналізував та дав оцінку доводам, на які посилався позивач у своєму позові, мотивуючи неправомірність відмови у вчиненні нотаріальної дії, не суперечить приписам ст.303 ЦПК України та не спростовує правильності ухваленого рішення по суті.

У той же час, апеляційний суд вважає, що висновки суду першої інстанції у частині, де зазначається, що заповіт спадкодавця на користь ОСОБА_2 від 16.09.2009 року не скасував заповіт від 25.03.1997 року , хоча фактично і є висновками щодо тих обставин, на які посилався позивач, обґрунтовуючи позов, є передчасними та свідчать про неналежне зясування судом першої інстанції всіх, необхідних для правильного вирішення даної справи обставин. Але, оскільки таке процесуальне порушення не вплинуло на правильність висновків суду першої інстанції про правомірність постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії з тих правових підстав, на які посилається нотаріус - ст.49 Закону України „ Про нотаріат, підстави для скасування правильного по суті рішення та ухвалення іншого рішення , на думку апеляційного суду, відсутні.

Відповідно до ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 04 листопада 2015 року залишити без змін .

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: