Справа № 302/1061/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді - Куцина М. М.,

суддів - Павліченка С.В., Собослоя Г.Г.,

при секретарі Шимон М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Міжгірського районного суду від 05 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_4,про усунення від права на спадкування, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом на майно померлого брата ОСОБА_5.

Позов мотивовано тим, що 08 жовтня 2014 року помер її брат ОСОБА_5. На день смерті він був власником земельної ділянки загальною площею 0,1113 га, що розташована по вул. Шугая в смт.Міжгіря.

У встановлений строк позивач, її сестра ОСОБА_3 та їх брат ОСОБА_2 звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за майном померлого брата ОСОБА_5, дітей та дружини у якого не було.

Позивачка вважає, що відповідача по справі ОСОБА_2 слід усунути від спадкування по тій причині, що ОСОБА_5 був інвалідом 2-ї групи трудового каліцтва, у нього була відсутня одна нижня кінцівка, а ОСОБА_2 мало того, що нічим не допомагав братові, а ще наносив йому тілесні ушкодження, самовільно збудував на його ділянці будинок, судився з ним, під час судових процесів і він і ОСОБА_5 висловлювались, що не є братами.

Також позивачка вважає, що відповідач по справі ухилявся від надання допомоги своєму брату, який внаслідок каліцтва перебував в безпорадному стані і потребував матеріального утримання.

Позивачка, посилаючись на зазначені у позовній заяві обставини справи, та з підстав, передбачених ст. ст. 1224, 1262, 1269 ЦК України, просила у суді першої інстанції усунути ОСОБА_6 від права на спадкування за законом спадщини , відкритої внаслідок смерті ОСОБА_5, померлого 8 жовтня 2014 року, до складу якої ввійшли всі його права та обовязки , які існували на момент смерті.

Рішенням Міжгірського районного суду від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні позивача - ОСОБА_3, третя особа без самостійних вимог приватний нотаріус ОСОБА_4 про усунення від права на спадкування відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивачка ОСОБА_1 оскаржила дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не обєктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним зясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просила дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову у повному обсязі.

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції у порушення процесуальних норм закону відхилив клопотання представника позивача про заслуховування технічного запису судового процесу по адміністративній справі № 302/678/13-а; не взяв до уваги матеріали кримінальної справи №302/734/13-а, а також пояснення відповідача ОСОБА_2, який повідомив суду, що дійсно не надавав ніякої допомоги ОСОБА_5, не знав про наявність у нього онкозахворювання, продовжував судитися з померлим з приводу земельної ділянки, яка на даний час є єдиним спадковим майном після смерті ОСОБА_5. Крім того, судом першої інстанції помилково не застосовано норми статті 1224 ЦК України щодо усунення ОСОБА_2 від права спадкування.

Позивач - ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції підтримала апеляційну скаргу з мотивів викладених в ній.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_7 в суді апеляційної інстанції просили апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Треті особи не зявилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення сторін по справі, які зявилися в судове засідання апеляційної інстанції, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд, керуючись принципом диспозитивності, відповідно до вимог ч. 1 ст. 303 ЦПК України та розяснень Верховного Суду України, викладених в постанові Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку", перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, не роблячи висновків щодо неоскарженої частини судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що позивачка не надала доказів на підтвердження того, що відповідачі ухилялися від надання допомоги, та не довела факту безпорадного стану спадкодавця, тому відсутні правові підстави, передбачені ч. 5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідачів від права на спадкування за законом.

Судова колегія погоджується з висновками місцевого суду, який, розглядаючи заявлений по справі позов, повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин.

Судом першої інстанції встановлені наступні обставини.

У листопаді 2012 року ОСОБА_5 встановлено другу групу інвалідності по причині трудового каліцтва ( відсутня одна нижня кінцівка), у звязку з цим отримував пенсію та додаткові грошові кошти. До смерті отримував пенсію у розмірі 1500 гривень, за довіреністю дані кошти отримувала його сестра ОСОБА_1, яка забезпечувала його всім необхідним.

8 жовтня 2014 року ОСОБА_5 помер у віці 54 роки, як онкохворий.

На день його смерті він був власником земельної ділянки загальною площею 0,1113 га , що розташована по вул. Шугая в смт.Міжгіря.

Позивачка, її сестра ОСОБА_3 та їх брат ОСОБА_2 у встановлений законом строк звернулися до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини за законом за їх померлим братом ОСОБА_5, дітей та дружини у якого не було.

Із пояснень позивачки у суді першої та апеляційної інстанції та із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається , що померлий ОСОБА_5 проживав напроти житлового будинку брата, відповідача по справі ОСОБА_2, який не тільки не підтримував, але постійно ображав і принижував його, самочинно збудував житловий будинок на його земельній ділянці , вчиняв перешкоди у доступі до води. ОСОБА_5 у звязку з каліцтвом та онкохвробою знаходився у безпорадному стані.

Із ухвали ВАС України від 3 вересня 2015 року у адміністративній справі за позовом ОСОБА_6 до Міжгірської сільської ради, де третя особа ОСОБА_5, про скасування рішення органу місцевого самоврядуваня, відповідач по справі оспорював право власності на земельну ділянку померлого ОСОБА_5.

Отже, вищенаведеним письмовим доказом стверджується, що сторони відносин не підгримували через судові земельні спори щодо права власності на земельну ділянку.

Позивачка вважає, що відповідача ОСОБА_2 слід усунути від спадкування, оскільки він ОСОБА_5 не допомагав, так як той був інвалідом 2-ї групи трудового каліцтва, в якого була відсутня одна нижня кінцівка, наносив братові тілесні ушкодження. Також відповідач ОСОБА_8 самовільно збудував на його земельній ділянці будинок, судився з ним, під час судових процесів і він, і ОСОБА_5 висловлювались, що не є братами.

Позивачка просила у суді першої інстанції усунути відповідача від права спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_5 з підстав ч. 5 ст. 1224 ЦК України, оскільки відповідач ухилявся від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги через тяжку хворобу , каліцтво, був у безпорадному стані.

Із письмових пояснень представника відповідача по справі вбачається, що померлий за вказаний період не потребував матеріальної допомоги, оскільки він отримав разову допомогу у сумі 20.000 тис. гривень і за ним вчинявся догляд рідними сестрами ОСОБА_1 та ОСОБА_3 і він був у лікарні нетривалий час, а він, ОСОБА_2, у зазначений період перебуває на пенсії, розмір якої складає 1200 гривень. Тому ОСОБА_5 матеріальної допомоги від ОСОБА_2 не потребував.

Згідно із ч. 5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», правило ч. 5 ст. 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично та матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у звязку чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини.

Позивачкою не подано жодного письмового доказу, чи звертався спадкодавець до відповідача з проханням про надання будь-якої допомоги. Також не встановлено доказами того факту, чи було відомо відповідачеві про онкохворобу померлого.

Із матеріалів справи встановлено, померлий та відповідач не підтримували родинні відносини через земельний спір. Зокрема, відповідач по справі має меншу пенсію, і дані факти сторонами по справі визнаються і не оспорюються. Матеріальна , фізична, моральна допомога надавалась померлому збоку рідних сестер ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у необхідному обсязі, і цей факт визнається відповідачем.

Відповідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які, як на підставу своїх вимог і заперечень, вона посилається, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.

Таким чином судом першої інстанції встановлені факти того, що відповідач по справі не ухилявся від надання спадкоємцеві допомоги, оскільки померлий та інші особи, не звертався з такою вимогою до відповідача , який отримує розмірі пенсії нижчий, і померлому надавалась допомога матеріальна, фізична, моральна збоку рідних сестер ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у необхідному обсязі,

Зазначені обставини, які встановлені судом, є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, який вважав, відповідно до правил ст. ст.10, 60 ЦПК України, що позивачкою не доведені правові підстави, передбачені ч.5 ст. 1224 ЦК України, для усунення відповідача від спадкування за законом не підтверджуються належними доказами ( ст.58 ЦК України).

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються й не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 209, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 - відхилити .

Рішення Міжгірського районного суду від 05 листопада 2015 року залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді