Справа № 152/1960/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

29 грудня 2015 року Шаргородський районний суд Вінницької області

в складі:

головуючого судді Славінської Н.Л.,

з участю:

секретаря судового засідання Бабиної І.Д.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Шаргороді Вінницької області в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок, з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області,

встановив:

16.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася до Шаргородського районного суду з позовом до Хоменківської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок, в якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 117,10 м.кв., в тому числі житловою площею 66,90 м.кв., прибудову «А1», підвал «А2», вхід в підвал «а», прибудову «а1», літню кухню та сарай «Б», веранду «б», сарай «В», гараж «Г», огорожу «1-3», загальною вартістю 77191 грн., що знаходяться в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області на вул. Кавказька, 44.

Мотивуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначила, що тривалий час проживає в ІНФОРМАЦІЯ_1, який побудувала у 1970 році із своїм першим чоловіком ОСОБА_3, який помер 28.10.1978 року.

04.02.1986 року вона вдруге вийшла заміж та змінила прізвище на «Марянчук». Через певний час її чоловік ОСОБА_4 виїхав за місцем служби в Російську Федерацію, після чого відносини між ними припинилися. За місцем її проживання він зареєстрований не був, ніякого будівництва вона з ним не проводила.

19.09.1989 року вона отримала свідоцтво про право власності на будинок, яке виписано на її перше прізвище після одруження та у якому допущено помилку «Цоцкома», замість «Цюцькома» ОСОБА_5, а не «Марянчук».

При зверненні до нотаріуса з метою відчуження житлового будинку на імя сина, їй було відмовлено, про що винесено постанову від 01.12.2015 року, оскільки будинок вона будувала з першим чоловіком, а свідоцтво про право власності на будинок виписувалось у період її шлюбу з ОСОБА_4, у звязку із чим нотаріус зазначив про необхідність доведення належності їй на праві особистої власності даного будинку.

Будинок побудований нею до 1986 року, тобто до часу її реєстрації шлюбу з ОСОБА_4, тому вона має право відчужити його без згоди чоловіка, місцезнаходження якого їй не відоме.

Вказаний житловий будинок знаходиться на присадибній земельній ділянці, переданій їй у власність відповідно до рішення Хоменківської сільської ради від 29.12.1997 року.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2, що діє на підставі довіреності від 03.12.2015 року (а.с.33), підтримали позовні вимоги, зсилаючись на ті самі обставини. Просили визнати за позивачкою право власності на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 117,10 м. кв., в тому числі житловою площею 66,90 м. кв., прибудову «А1», підвал «А2», вхід в підвал «а», прибудову «а1», літню кухню та сарай «Б», веранду «б», сарай «В», гараж «Г», огорожу «1-3», загальною вартістю 77191 грн., що знаходяться в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області на вул. Кавказька, 44. Суду пояснили, що вказане майно належить позивачці на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244, яким було розпочато інвентаризацію житлового фонду в селах району, в тому числі в с. Хоменки, після чого позивачка отримала свідоцтво про право власності на будинок, який розпочала будувати ще у 1969 році з чоловіком ОСОБА_3, який згодом помер, а завершила в травні 1970 року. У 1986 році позивачка одружилася вдруге із ОСОБА_4, який був військовослужбовцем, приїхав у відпустку в с. Хоменки на 45 днів. Після одруження і закінчення відпустки ОСОБА_4 поїхав продовжувати працювати в Російську Федерацію і більше до позивачки не повернувся, не дивлячись на те, що остання повідомляла про народження доньки. Через певний час ОСОБА_4 повідомив, що розриває з нею відносини. Тому, на час отримання свідоцтва на будинок ОСОБА_4 не тільки не був записаний як член господарського двору, він не був у с. Хоменки взагалі. Проте, факт перебування позивачки в шлюбі ОСОБА_4 і отримання в цей час свідоцтва про право власності на будинок є перешкодою для дарування спірного будинку синові, оскільки нотаріусом відмовлено у вчиненні нотаріальної дії посвідчення договору дарування. Вважають, що позов підлягає задоволенню.

Представник відповідача Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області в судове засідання не зявився. 28.12.2015 року від Хоменківського сільського голови ОСОБА_6 до суду надійшла заява, у якій остання просить розгляд справи проводити у відсутності представника сільської ради, щодо задоволення позову ОСОБА_1 заперечень немає (а.с.43-44).

Представник третьої особи Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області в судове засідання не зявився. 21.12.2015 року завідуюча Шаргородською держнотконторою подала заяву про розгляд справи у відсутності представника ДНК (а.с.39).

Вирішуючи спір суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 10.11.1963 року позивачка одружилася із ОСОБА_3 та після реєстрації шлюбу змінила своє дівоче прізвище з «Баліцька» на «Цюцькома», що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого із подружжя від 29.09.2015 року (а.с.7).

28.10.1978 року ОСОБА_3 помер, що вбачається із свідоцтва про смерть серії І-АМ №334827, виданого виконавчим комітетом Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області (а.с.8).

Судом встановлено, що будівництво будинку, що знаходиться в с. Хоменки на вул. Кавказька, 44, позивачка розпочала з ОСОБА_3 у 1969 році, яке завершила у 1970 році, що підтверджується записами в погосподарських книгах.

04.02.1986 року позивачка одружилася із ОСОБА_4 та після одруження змінила прізвище на «Марянчук» (а.с.9). Після одруження ОСОБА_4 не був записаний в погосподарських книгах як член двору, в якому проживала позивачка, не був зареєстрований і не проживав з ОСОБА_1 за однією адресою, не будував з нею ні будинку, ні господарських будівель, що підтверджується записами в погосподарських книгах за 1969-2015 роки.

19.09.1989 року Хоменківською сільською радою на підставі рішення Шаргородської районної ради від 22.10.1987 року за №244 видано позивачці ОСОБА_1 свідоцтво про право особистої власності на домоволодіння, яке розташоване по вул. Кавказька, 44 в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області (а.с.10).

При цьому прізвище позивачки у свідоцтві помилково зазначено як «Цоцкома», а згодом виправлено на «Цюцькома» і вказане виправлення засвідчене Хоменківською сільською радою (а.с.10).

У посвідченні договору дарування житлового будинку, розташованого за адресою с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Кавказька, 44, щодо цілого будинку позивачці ОСОБА_1 відмовлено 01.12.2015 року державним нотаріусом Шаргородської державної нотаріальної контори Вінницької області ОСОБА_7, про що винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії нотаріус зазначає те, що житловий будинок є спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4, оскільки набутий під час перебування їх у зареєстрованому шлюбі (а.с.6).

З довідки, виданої виконавчим комітетом Хоменківської сільської ради від 14.07.2015 року №927, вбачається, що земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,25 га, на якій розташований житловий будинок та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області по вул. Кавказька, 44, знаходиться в користуванні ОСОБА_1, що підтверджується також витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку та витягом з рішення Хоменківської сілької ради від 22.12.1997 року «Про передачу земельних ділянок в приватну власність на території Хоменківської сільської ради (а.с.16, 17, 22).

З вказаного рішення Хоменківської сільської ради вбачається, що ОСОБА_1 передано безкоштовно в приватну власність земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства та будівництва площею 0,58 га (а.с.17).

Таким чином, судом встановлено, що після смерті 28.10.1978 року ОСОБА_3 позивачка ОСОБА_1 була і є єдиним власником житлового будинку з надвірними господарськими будівлями прибудовами, сараєм, підвалами, гаражем, огорожею загальною вартістю 77191 грн., що знаходяться в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, на вул. Кавказька, 44.

Вказаний факт, крім пояснень в судовому засіданні позивачки, її представника, підтверджується записами в погосподарських книгах, досліджених судом.

Так, відповідно до даних з оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг за 1964-1966 роки, 1967-1969 роки, 1971-1973 роки, 1974-1979 роки, 1980-1982 роки, 1983-1985 роки, 1986-1990 роки, позивачка значиться як член та голова двору і власник будинку, що знаходиться в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, на вул. Кавказька, 44 (а.с.24-32).

Із даних погосподарських книг вбачається, що будинок 1969-1970 року забудови, побудований на земельній ділянці, що перебуває в особистому користуванні позивачки площею 0,58 га, що підтверджується також технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок (а.с.11-13), та інвентарною справою на будинок за №6642 (а.с.47-59).

Із технічного паспорту на житловий будинок по вул. Кавказька, 44 в с. Хоменки вбачається, що будинковолодіння складається з: житлового будинку під літерою «А» загальною площею 117,10 м.кв., житловою площею 66,90 м.кв., прибудови «А1», підвалу «А2», входу в підвал «а», прибудови «а1», літньої кухні та сараю «Б», веранди «б», сараю «В», гаража «Г», огорожі «1-3» (а.с.11-13).

Всі зазначені вище докази підтверджують факт належності ОСОБА_1 житлового будинку, що знаходиться в с. Хоменки по вул. Кавказька, 44.

При цьому, зазначеного вище висновку суд дійшов, виходячи із того, що постановою Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 року за № 105 «Про порядок державного обліку житлового фонду» постановлено завершити реєстрацію й технічну інвентаризацію житлового фонду у сільській місцевості.

На виконання означеної постанови виконавчий комітет Шаргородської районної Ради народних депутатів Вінницької області ухвалив рішення від 22.10.1987 року за № 244 «Про забезпечення державного обліку житлового фонду в селах району», пунктом 1 якого передбачалось забезпечити проведення первинного обліку житлового фонду громадян, які мають житлові будинки на праві особистої власності в селах району (а.с.46).

Із 1979 року в Україні (УРСР) погосподарський облік у сільських Радах народних депутатів здійснюється за особливою формою статистичного обліку.

Так, згідно з п. 1 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 13.04.1979 року за №112/5, документами погосподарського обліку для сільських Рад народних депутатів, зокрема, є форма № 1 «Погосподарська книга».

Крім того, відповідно п.п.6, 7 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затверджених ЦСУ СРСР 12.05.1985 року № 5-24/26, сільські Ради один раз у пять років здійснюють закладку погоподарських книг станом на 1 січня. Закладка погосподарських книг здійснюється шляхом суцільного обходу дворів і опитування населення в період з 1 по 15 січня… Дані книг погосподарського обліку використовуються, зокрема, для обліку житлових будинків, що належать громадянам на праві приватної власності.

Пунктами 18, 40 та 18, 39 Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, відповідно, 1979 року та 1985 року, передбачено, що погосподарська книга складається, зокрема, із розділу: «Споруди, які є особистою власністю господарства», у якому записуються дані про житловий будинок, назву інших споруд і рік їх будівництва.

Згідно з пунктом 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженої наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 року за № 45/5, підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися, в тому числі, і на підставі записів у погосподарських книгах.

Додатками №№ 32, 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженої наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 року за № 1/5, було встановлено зразки форм довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок.

Із зазначених додатків вбачається, що довідка про власника житлового будинку видається згідно із записами у погосподарській книзі виконавчого комітету сільської (селищної) Ради депутатів трудящих.

Тобто, записи у погосподарських книгах визнавалися в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.

Аналіз вказаних нормативно-правових актів переконує суд у тому, що до компетенції виконкомів місцевих рад належало питання внесення записів про право власності на будинки за громадянами у погосподарські книги місцевих рад.

Таким чином, враховуючи перевірені у судовому засіданні докази, суд вважає, що факт належності ОСОБА_1 на праві власності в цілому житлового будинку з господарськими будівлями в с. Хоменки по вул. Кавказька, 44, підтверджений.

Встановленим судом фактам відповідають цивільні правовідносини, які регламентують порядок набуття права власності на спадкове майно і регулюються Конституцією України, ЦК України та ЦПК України.

Так, згідно з ст.ст.41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.

Відповідно до ст.16 ЦК України встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обовязку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Тобто, за змістом ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 316, 317, 319, 328, 386, 392 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

Статтею 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ст.317 ЦК України).

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ст.319 ЦК України).

Держава забезпечує рівний захист прав усіх субєктів права власності (ч.1 ст.386 ЦК України).

Власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України).

Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Оскільки право власності ОСОБА_1 в цілому на житловий будинок, що знаходиться в с. Хоменки на вул. Кавказька, 44, оспорюється державним нотаріусом, то воно підлягає судовому захисту.

Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Згідно з ч.3 п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.06.2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи.

Відповідно до ч.6 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення в цивільній справі», за змістом частини 4 ст.174 ЦПК у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом.

Враховуючи, що відповідачем визнано позовні вимоги ОСОБА_1, то суд вважає, що в даному випадку наявні всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 3, 6, 10, 11, 60, 212-215, 218, 223 ЦПК України, на підставі ст.ст. 316, 317, 319, 328, 386, 392 ЦК України,

вирішив:

Позов ОСОБА_1 до Хоменківської сільської ради Шаргородського району Вінницької області про визнання права власності на житловий будинок задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженкою та жителькою с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області, вул. Кавказька, 6, право власності в цілому на житловий будинок під літерою «А», загальною площею 117,10 м.кв., в тому числі житловою площею 66,90 м.кв., прибудову під літерою «А1», прибудову під літерою «а1», підвал під літерою «А2», вхід в підвал під літерою «а», літню кухню та сарай під літерою «Б», веранду під літерою «б», сарай під літерою «В», гараж під літерою «Г», огорожу «1-3», загальною вартістю 77191 (сімдесят сім тисяч сто девяносто одна) гривня, що розташовані в с. Хоменки Шаргородського району Вінницької області на вул. Кавказька, 44.

Рішення може бути оскаржене у апеляційному порядку до Апеляційного суду Вінницької області через Шаргородський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя