АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1 інстанції: Ладиченко С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва

в складі: головуючого-судді Шебуєвої В.А.,

суддів Українець Л.Д., Оніщука М.І.,

секретар Троц В.О.,

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування,-

в с т а н о в и л а:

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» (далі - ПрАТ «УТСК») про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 6 811,65 грн., три проценти річних за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 589,94 грн. та інфляційну складову за період з 28 травня 2014 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 23 526,00 грн., а всього 30 927,59 грн. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. На думку апелянта, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин та безпідставно відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення пені згідно з ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

В судове засідання сторони та їх представники не з'явилися, повідомлені про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у їх відсутність.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 11 грудня 2013 року о 10 год. 15 хв. водій ОСОБА_3 в м.Дніпропетровську, керуючи автомобілем марки «Фіат Лінеа», д.н.з НОМЕР_2, по другорядній дорозі вул. Свердлова та виїжджаючи на головну дорогу пр. Кірова, не надав дороги і скоїв зіткнення з автомобілем марки «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_2, що рухався по головній дорозі пр. Кірова, в результаті чого сталася ДТП, а автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 15 січня 2014 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні вищезазначеної ДТП.

На момент ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «УТСК» згідно з полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АС/8579975 від 09 грудня 2013 року строком дії до 08 грудня 2014 року.

Власником автомобіля марки «Форд Транзит», д.н.з. НОМЕР_1, є ОСОБА_2 (а. с. 18).

27 травня 2014 року ОСОБА_2 подав ПрАТ «УТСК» заяву про отримання страхового відшкодування та надав всі документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, проте, ПрАТ «УТСК» не було здійснено виплату відшкодування у передбачені Законом строки (а. с. 16).

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року було стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 страхове відшкодування в сумі 49 000,00 грн., 3644,22 грн. пені, 477,93 грн. трьох процентів річних, а всього 53 122,15 грн. (а. с. 14-15).

27 квітня 2015 року ПрАТ «УТСК» було виплачено ОСОБА_2 визначену рішенням суду суму страхового відшкодування.

10 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «УТСК» про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування. Просив стягнути з ПрАТ «УТСК» на його користь на підставі ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ч. 2 ст. 625 ЦК України пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 6 811,65 грн., три проценти річних за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 589,94 грн. та інфляційну складову за період з 28 травня 2014 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 23 526,00 грн., а всього 30 927,59 грн.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

При цьому, суд виходив з того, що положення ч. 2 ст. 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин, Кіровським районним судом м. Дніпропетровська вже було вирішено питання про стягнення пені за прострочення сплати страхового відшкодування.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Судом першої інстанції було неправильно застосовано положення норм матеріального права.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Проаналізувавши норми ст. ст. 524, 533-535, 625 ЦК України, можна дійти висновку, що грошовим є зобов'язання, яке виражається в грошових одиницях України (грошовому еквіваленті в іноземній валюті), тобто будь-яке зобов'язання зі сплати коштів.

Зобов'язання страховика за договором про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів щодо виплати страхового відшкодування особі, яка має на це право, зводиться до сплати грошей, отже є грошовим.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що на спірні правовідносини не поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України. Вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «УТСК» суми трьох процентів річних та інфляційної складової за час прострочення виплати страхового відшкодування є законними та обґрунтованими.

Також, колегія суддів вважає обґрунтованими вимоги ОСОБА_2 про стягнення з ПрАТ «УТСК» пені за прострочення виплати страхового відшкодування.

Так, п. 36.2. ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, обов'язок страховика (МТСБУ) виплатити страхове відшкодування не пізніше як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Пунктом 36.5. ст. 36 Закону передбачено, що за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Відповідно до змісту вказаної норми страховик, який прострочив зобов'язання по сплаті страхового відшкодування зобов'язаний сплатити пеню особі, яка має право на отримання страхового відшкодування, за весь час прострочення. При цьому, такий обов'язок не ставиться у залежність від того, виплата відшкодування було здійснена у загальному порядку, чи на підставі рішення суду, оскільки таке рішення суду не змінює змісту правовідносин сторін, а лише вносить у них ясність.

Заочним рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 грудня 2014 року, яким стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування, було стягнуто з ПрАТ «УТСК» на користь позивача пеню за прострочення сплати страхового відшкодування за період з 27 травня 2014 року по 17 жовтня 2014 року в сумі 3644,22 грн., та три проценти річних за період з 27 травня 2014 року по 17 жовтня 2014 року в сумі 477,93 грн.

Відповідно до розрахунків, долучених до матеріалів позовної заяви, пеня за несвоєчасну виплату ПрАТ «УТСК» страхового відшкодування було обрахована ОСОБА_2 за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року та становить 6 811,65 грн., сума трьох процентів річних - за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року та становить 589,94 грн., інфляційна складова - за період з 28 травня 2014 року по 24 квітня 2015 року та становить 23 526,00 грн. Вказані розрахунки спростовані відповідачем не були.

Враховуючи викладене, заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Також, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з ПрАТ «УТСК» на користь ОСОБА_2 підлягає стягненню судовий збір в розмірі 309,28 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313-315 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє на підставі довіреності від імені та в інтересах ОСОБА_2, задовольнити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 23 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про стягнення штрафних санкцій за несвоєчасну виплату страхового відшкодування задовольнити.

Стягнути з до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 6 811,65 грн., три проценти річних за період з 01 листопада 2014 року по 26 квітня 2015 року в розмірі 589,94 грн. та інфляційну складову за період з 28 травня 2014 року по 24 квітня 2015 року в розмірі 23 526,00 грн., а всього 30 927,59 грн.

Стягнути з до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 309,28 грн.

Рішення набирає законної сили з часу проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді