Справа № 464/9937/14 Головуючий у 1 інстанції: Борейко С.В.
Провадження № 22-ц/783/5938/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.

секретаря Куцика І.Б.

з участю представника позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Кредитної спілки "Християнська злагода" на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 року у справі за позовом Кредитної спілки "Християнська злагода" до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

встановила:

В жовтні 2014 року позивач КС «Християнська злагода» звернувся в суд з позовом до ОСОБА_4 про стягнення з відповідача 140000,00 грн. боргу за кредитним договором.

Вимоги обгрунтовані тим, що на підставі кредитного договору № 352/07 від 26.09.2007 р. позивач надав відповідачу ОСОБА_4 кредит в сумі 50000 грн., що є еквівалентом 9900,99 доларів США, строком на 36 місяців з 26.09.2007 р. по 26.09.2010 року. Відповідно до видаткового касового ордеру № 5762 останній отримав кредит в сумі 50000,00 грн. Відповідач, не повертаючи кредит та не сплачуючи проценти за договором, порушив вимоги ст. 1054 ЦК України і станом на 30.09.2014 р. загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_4 перед позивачем становить 140000,00 грн., в тому числі: 50000,00 грн. - тіло кредиту, 90000,00 грн. - заборгованість по відсоткам, яку позивач просить стягнути з відповідача. Одночасно позивач звернувся з клопотанням, в якому просив поновити строк позовної давності для звернення до суду у даній справі, який пропущений з поважних причин.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 рокуу позові Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_4про стягнення заборгованості відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник позивача КС «Християнська злагода», в апеляційній скарзі зазначає, що оскаржуване рішення прийняте за неповного з»ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, які суд вважав встановленими, невідповідністю висновків суду обставинам справи, порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права.

Звертає увагу на те, що у п. 7.1. Договору про надання кредиту № 352/07 від 26.09.2007 року передбачено, що строк дії Договору встановлюється з дня надання кредиту і до повного погашення кредиту та відсотків по ньому.

На переконання апелянта, спірний Договір є діючим і перебіг позовної даності по ньому починається від дня, коли у кредитора виникає право пред»явити вимогу про виконання зобов»язання по ньому.

Разом з цим, звертаючись з позовом позивач подав суду заяву про поновлення строку позовної давності для звернення до суду.

Звертає увагу на те, що поза увагою суду залишилась позиція касаційної інстанції з аналогічного спору щодо поважності причин пропуску позовної давності, при цьому висновок суду ґрунтується на листі слідчого управління від 16.01.2014 року.

Також, суд не врахував, що сім»ї ОСОБА_4 видано 15 кредитів, які останніми не погашені, тому вважає відповідача недобросовісним позичальником.

Просить врахувати, що пропуск строку позовної давності відбувся не з вини кредитної спілки, а через дії колишнього керівництва, щодо яких була порушена кримінальна справа та вилучені всі оригінали кредитних справ. По кримінальних справах продовжується розслідування, оригінали кредитних справ до цього часу не повернуті, а копії почали надаватися лише у 2012 році.

Просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 31 липня 2015 рокускасувати, поновити строк позовної давності та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. Судові витрати покласти на відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача на заперечення таких, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно із ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким чином, рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що строк позовної давності щодо вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором №352/07 від 26.09.2007 року є пропущеним, з відповідною заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності звернувся відповідач, підстав для визнання поважними причин пропуску позовної давності суд не знайшов, а тому відмовив у задоволенні позовної вимоги стягнути заборгованість за кредитним договором.

Крім цього, суд вказав, що позивачем в підтвердження поважності пропуску строку позовної давності надано тільки лист ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2014 року № 2/348, однак з його змісту неможливо встановити, коли саме у КС «Християнська злагода» вилучено кредитну справу ОСОБА_4, чи така взагалі вилучалась та коли справу повернуто позивачу.

Враховуючи наведені вимоги закону та матеріали справи колегія суддів приходить переконання, що оскаржуване рішення суду не ґрунтується на законі та матеріалах справи, а тому знаходитись в законній силі не може.

Судом встановлено, що 26 вересня 2007 року між кредитною спілкою «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір № 352/07 про надання кредиту, згідно умов якого останній отримав споживчий кредит в розмірі 50000 грн. 00 коп. з кінцевим строку повернення заборгованості до 26 вересня 2010 року, строком на 36 місяців із сплатою 60% річних.

З умовами договору позичальник ОСОБА_4 ознайомлений та погодився, сторони також погодили графік погашення кредиту (а.с. 4-10).

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 26.09.2007 року між КС «Християнська злагода» та відповідачем ОСОБА_4 укладено договір застави майна, відповідно до якого для забезпечення своєчасного повернення отриманого кредиту останній передав кредитній спілці майно, зазначене в додатку № 1 до даного договору (а.с. 12).

Згідно договору Поруки від 26.09.2007 року № 352/07 ОСОБА_5 є поручителем та зобов'язалась солідарно відповідати перед кредитором за виконання зобов'язань позичальником ОСОБА_6 (а.с. 11).

Статтею 629 Цивільного кодексу України встановлено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов»язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Згідно із ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк зобов"язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов"язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Зобов»язання за договором позивач виконав, надавши відповідачу кредит в сумі 50000,00 грн., що підтверджується видатковим касовим ордером від 26.09.2007 року (а.с. 10).

В свою чергу, відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Порушенням виконання зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк, невиконання чи неналежне виконання зобовязання.

Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.525 Цивільного кодексу України).

Вимоги за кредитним договором відповідач ОСОБА_4 належним чином не виконав, внаслідок чого станом на дату звернення з позовом до суду у відповідача наявна заборгованість перед кредитною спілкою в розмірі 140000 грн. 00 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що строк дії кредитного договору сплив у 2010 року, а позивач звернувся до суду лише в жовтні 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, про застосування якого просив відповідач (а.с. 42-44).

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції дійшов вказаного висновку без врахування всіх обставин, які мають значення для вирішення справи.

Зокрема, у статті 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

З позовом про стягнення вказаної вище заборгованості з ОСОБА_4 позивач КС «Християнська злагода» звернулася в жовтні 2014 року.

Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

На зазначені правовідносини спеціальна позовна давність не встановлена та не збільшена вона і за домовленістю сторін.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (ч. 5 ст. 267 ЦК України). Цивільний кодекс України не передбачає заборони пред'явлення окремих вимог у зв'язку з пропущенням позовної давності.

Позивач надав лист ГУ МВС України у Львівській області від 16.01.2014 року №2/348, у якому зазначено, що слідчим управлінням порушено кримінальну справа №141-2596 за фактом заволодіння коштами Кредитної спілки «Християнська злагода», у зв'язку із чим впродовж березня 2009 року були вилучені документи, що стосуються діяльності спілки.

Суд першої інстанції не перевірив та не дав належної правової оцінки обґрунтуванням представника позивача, викладеним у клопотанні про поновлення строку позовної давності, а саме що у березні 2009 року органами досудового слідства вилучені документи, які стосуються діяльності КС "Християнська злагода", а копію кредитної справи ОСОБА_4 позивач отримав лише в травні 2012 року (а.с. 14, 63-64).

Крім цього, колишня голова КС "Християнська злагода" 14 червня 2011 року засуджена Галицьким районним судом м. Львова за скоєння злочинів, передбачених ч. 5 ст. 191, ч. 3 ст. 209, ч.ч. 2, 3 ст. 358, ч. 2 ст. 366 КК України, до позбавлення волі на строк 12 років з позбавленням права обіймати посади, пов'язані з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій на 3 роки.

Наведені обставини апеляційний суд визнає як поважні причини невчасного звернення позивачем в суд із відповідним позовом про стягнення кредитної заборгованості, а відтак порушене право позивача підлягає захисту.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції, як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального права (п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України), підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Згідно поданого розрахунку, заборгованість за кредитом становить 140000 грн. 00 коп., з яких сума боргу за тілом кредиту складає 50000,00 грн.., відсотки за користування кредитом - 90000 грн.

Нарахована позичальником сума заборгованості відповідачем та його представником не оспорюється.

В свою чергу, на підтвердження доводів про те, що апелянт не підписував договору про надання кредиту від 26.09.2007 року та видаткового касового ордеру, а також що коштів по договору не отримував, відповідач не надав належних та допустимих доказів, як в суді першої інстанції, так і в апеляційному суді (а.с. 32-35).

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути в дохід держави судовий збір за звернення з позовною заявою в сумі 1400,00 грн. та подану апеляційну скаргу у сумі 700,00 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч. 1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ч. 2 ст. 314, ст.ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу Кредитної спілки «Християнська злагода» - задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 16 липня 2013 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким:

Поновити Кредитній спілці "Християнська злагода" строк позовної давності для звернення до суду.

Позов Кредитної спілки «Християнська злагода» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4 в користь Кредитної спілки «Християнська злагода» заборгованість за договором про надання кредиту № 352/07 від 26.09.2007 року в сумі 140000 (сто сорок тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави судовий збір за звернення із позовною заявою в сумі 1400,00 грн. та подану апеляційну скаргу в сумі 700,00 грн.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин