справа №489/3373/15-ц
номер провадження 2/489/1822/15
Рішення

Іменем України

24 вересня 2015 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.

секретаря Коденко К.В.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа - Служби у справах дітей адміністрації Ленінського району Миколаївської міської ради (далі служба у справах дітей), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей

в с т а н о в и в:

У травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу, зареєстрованого з відповідачем 18.09.1998, та визначення місця проживання дітей: старшої дочки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, з батьком, а молодшої дочки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, з нею.

Позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та втрату взаємоповаги. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей стосовно яких між ними не досягнуто згоди про місце їх проживання.

Ухвалою суду від 15.06.2015 до участі у справі в якості третьої особи залучено службу у справах дітей.

У судовому засіданні позивач та її представник вимоги підтримали та просили задовольнити.

Відповідач та представник третьої особи проти задоволення прозову не заперечували.

Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи і оцінивши зібрані в ній докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

18.09.1998 між сторонами Відділом реєстрації одружень м. Миколаєва зареєстровано шлюб, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 802, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-ФП №049227.

Від зареєстрованого шлюбу сторони мають двох малолітніх дочок ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (свідоцтво про народження серії 1-ФП №104912, актовий запис № 1941) та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (свідоцтво про народження серії І-ФП №208895, актовий запис № 1589).

Із пояснень сторін встановлено, що спільне життя між ними не склалось через різні погляди на сімейне життя та втрату взаємоповаги, у звязку з чим шлюбні відносини фактично припинені з 2013 року. Примирення та подальше спільне життя неможливе. На теперішній час виник спір щодо місця проживання дітей, оскільки відповідач вважає, що діти повинні проживати разом з ним.

Відповідно до статей 21, 24 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною другою статті 112 СК України встановлено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Зясувавши фактичні взаємини між подружжям, дійсні причини подання позову про розірвання шлюбу, а також те, що їх примирення неможливе, взявши до уваги встановлені судом обставини життя подружжя та відсутність підстав, які перешкоджали розірванню шлюбу в судовому порядку, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому шлюб між сторонами слід розірвати.

Статтею 141 СК України визначено, що мати і батько мають рівні права та обовязки щодо дитини.

За частиною першою статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У відповідності до частин першої та другої статті 161 СК України у разі якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має постійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Зі змісту статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей вбачається, що першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

В пункті 14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що у випадку коли при розірванні шлюбу в судовому порядку встановлено, що подружжя не досягло згоди про те, з ким із них будуть проживати неповнолітні діти, про порядок та розмір виплати коштів на утримання дітей, дружини (чоловіка), а також про поділ спільного майна подружжя, або буде встановлено, що такої згоди досягнуто, але вона порушує інтереси дітей чи одного з подружжя, суд вирішує зазначені питання по суті одночасно з вимогою про розірвання шлюбу з дотриманням закону, який регулює ці правовідносини.

Частиною пятою статті 19 СК України передбачено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розвязання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно висновком виконавчого комітету Миколаївської міської ради від 10.08.2015 № 1748/02.02.01-22/22114115 орган опіки та піклування вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, з матірю, а ОСОБА_8, 0906.2009, з батьком.

Проти такого порядку визначення місця проживання дітей сторони не заперечували.

Матеріалами справи підтверджується, що відповідач є військовослужбовцем, за місцем служби характеризується позитивно, успішно виконував бойові завдання в Донецькій області, має постійний дохід у вигляді грошового забезпечення. Має окреме житло, де для виховання та розвитку дитини створені належні умови.

За таких обставин, враховуючи вік і інтереси дітей та обох сторін, наявність умов у відповідача для проживання і виховання дитини, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, суд вважає за можливе вимогу про визначення місця проживання дітей задовольнити у спосіб, вказаний у позові та висновку органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 88 ЦПК України стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Керуючись статтями 10, 11, 14, 60, 62, 212-214 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Шлюб, зареєстрований 18.09.1998 Відділом реєстрації одружень м. Миколаєва (а/з № 802) між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розірвати.

Визначити місце проживання дітей: доньки ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, - разом з батьком ОСОБА_3, а ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, - разом з матірю ОСОБА_1.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.).

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.В.Коваленко

Повний текст рішення

підписано 24.09.2015.