У х в а л а

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М.,

Маляренка А.В., Парінової І.К.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про розірвання договорів банківських вкладів (депозитів), повернення вкладів у зв'язку із закінченням строків договорів банківських вкладів (депозитів), за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про розірвання договорів банківських вкладів (депозитів), повернення вкладів у зв'язку із закінченням строків договорів банківських вкладів (депозитів).

Свої вимоги обґрунтовував тим, що між ним та Акціонерним товариством «Дельта Банк» було укладено договори банківських вкладів (депозити): договір від 22 вересня 2014 року № 009-20420-220914 (депозитний рахунок № НОМЕР_1) на суму 10 000 грн, терміном до 21 грудня 2014 року; договір банківського вкладу від 01 грудня 2014 року № 003-20420-011214 (депозитний рахунок № НОМЕР_2) на суму 15 000 грн, терміном до 31 грудня 2014 року; договір від 03 жовтня 2014 року № 001-20410-031014 (депозитний рахунок № НОМЕР_3) на суму 25 000 грн, терміном до 01 січня 2015 року. Строк дії відповідних договорів ним не подовжувався.

Відповідно до п. 1.9 банківських договорів всі його гроші з депозитних договорів автоматично нараховуються на поточний рахунок № НОМЕР_4, відкритий в банку з використанням платіжної картки. За умовами договорів ним передано відповідачу гроші на загальну суму 50 000 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідача із заявами про видачу йому готівки, однак вклади йому повернуті не були та взагалі не було надано обґрунтованої відповіді на його звернення. Позивач зазначав, що залишок грошей на його поточному рахунку станом на 02 лютого 2015 року складав 40 663 грн 76 коп.

Враховуючи наведене, з урахуванням уточнених позовних вимог, позивач просив повернути йому суму коштів за договорами банківських вкладів, строк дії яких закінчився.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року позов задоволено.

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» повернути ОСОБА_4 40 663 грн 76 коп. за банківськими вкладами, строк дії яких закінчився.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 травня 2015 року доповнено вступну частину рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року текстом: «про розірвання договорів банківського вкладів (депозитів)»; резолютивну частину рішення доповнено текстом: «Розірвати договори від 22 вересня 2014 року № 009-20420-220914; від 01 грудня 2014 року № 003-20420-011214; від 03 жовтня 2014 року №001-20410-031014 у зв'язку із закінченням строку їх дії».

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 21 квітня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з наявності підстав для задоволення позовних вимог.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд апеляційної інстанції, враховуючи положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», виходив з того, що позивач, як вкладник (кредитор), може вимагати задоволення своїх майнових вимог щодо повернення грошових коштів з банківських рахунків, сплати неустойки, стягнення коштів, сплачених в якості комісії, виключно в межах процедури ліквідації банку.

З таким висновком суду апеляційної інстанції повністю погодитись не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 уклав з АТ «Дельта Банк» договори банківських вкладів (депозити): договір від 22 вересня 2014 року № 009-20420-220914 (депозитний рахунок № НОМЕР_1) на суму 10 000 грн, терміном до 21 грудня 2014 року; договір банківського вкладу від 01 грудня 2014 року № 003-20420-011214 (депозитний рахунок № НОМЕР_2) на суму 15 000 грн, терміном до 31 грудня 2014 року; договір від 03 жовтня 2014 року № 001-20410-031014 (депозитний рахунок № НОМЕР_3) на суму 25 000 грн, терміном до 01 січня 2015 року. Строк дії відповідних договорів ним не подовжувався.

Отже, на час звернення до суду договори від 22 вересня 2014 року № 009-20420-220914; від 01 грудня 2014 року № 003-20420-011214; від 03 жовтня 2014 року № 001-20410-031014 закінчили свою дію.

Відповідно до п. 1.9 банківських договорів всі його гроші з депозитних договорів автоматично нараховуються на поточний рахунок № НОМЕР_4, відкритий в банку з використанням платіжної картки.

Встановлено, що 22 грудня 2014 року, 02 та 05 січня 2015 року позивач звертався до відповідача з письмовими заявами про видачу йому грошових коштів, які він вносив у касу банку при укладенні депозитних договорів.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором (ч. 2 ст. 1060 ЦК України).

Договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад) (ч. 1 ст. 1060 ЦК України). Банк виплачує вкладникові проценти на суму вкладу в розмірі, встановленому договором банківського вкладу. У разі повернення вкладу виплачуються всі нараховані до цього моменту проценти (ч. ч. 1, 5 ст. 1061 ЦК України).

Згідно з п. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Статтею 1074 ЦК України встановлено, що обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, які знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпорядження рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року № 51 в ПАТ «Дельта Банк» з 03 березня 2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію.

Отже, починаючи з 03 березня 2015 року ПАТ «Дельта Банк» здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), який є спеціальним в умовах роботи неплатоспроможних банків.

Відповідно до ст. 2 Закону вкладником є фізична особа, яка уклала або на користь якої укладено договір банківського вкладу, банківського рахунку.

Згідно із ч. 1 ст. 26 зазначеного Закону встановлено, що Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, нараховані на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на дату прийняття того рішення, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 тис. грн.

Разом з тим згідно з ч. 5 ст. 36 Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Пунктом 1 ч. 6 ст. 36 цього Закону установлено, що обмеження, встановлене пунктом 1 частини п'ятої цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом.

Встановлені у справі обставини свідчать про те, що правовідносини між позивачем та банком виникли на підставі договорів. При цьому обов'язок повернути вклад за договорами від 22 вересня 2014 року № 009-20420-220914; від 01 грудня 2014 року № 003-20420-011214; від 03 жовтня 2014 року № 001-20410-031014 про відкриття та обслуговування поточного рахунку з оформленням платіжної картки № НОМЕР_4 на вимогу ОСОБА_4 у період до введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» добровільно банком не виконано.

Отже, суд апеляційної інстанції на викладене уваги не звернув та дійшов передчасного висновку щодо відмови у задоволенні позову лише з підстав введення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», оскільки банком добровільно не виконано умови договорів, строк дії яких закінчився, у зв'язку із чим порушено права позивача.

Враховуючи, що судом апеляційної інстанції при ухваленні рішення були порушені норми матеріального та процесуального права, таке рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 01 липня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К. Парінова