Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Івано-Франківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та витрат на правову допомогу, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до Івано-Франківської філії публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - ПАТ «Укртелеком») про поновлення на роботі, скасування наказу про звільнення, стягнення коштів за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 21 жовтня 1992 року до 13 січня 2015 року перебувала у трудових відносинах з відповідачем. 07 листопада 2014 року її було попереджено про наступне звільнення із займаної посади у зв'язку зі змінами в організації виробництва і праці та змінами істотних умов праці. 13 січня 2015 року її було звільнено з роботи у зв'язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

ОСОБА_3 вважала, що при її звільненні відповідачем було порушено норми законодавства про працю та не враховано, що вона має переважне право залишення на роботі.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просила поновити її на роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу, стягнути на її користь моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 29 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить зазначені судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального і процесуального права, справу передати на новий апеляційний розгляд.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом установлено, що ОСОБА_3 перебувала в трудових відносинах з відповідачем з 21 жовтня 1992 року до 13 січня 2015 року, працюючи оператором електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» та має понад 20 років трудового стажу, що підтверджується копією трудової книжки (а.с. 8-10).

На підставі наказу ПАТ «Укртелеком» від 01 жовтня 2014 року № 518 «Щодо організаційної структури філій ПАТ «Укртелеком» 16 жовтня 2014 року видано наказ ПАТ «Укртелеком» № 543 «Про внесення змін до штатного розпису філій ПАТ «Укртелеком», яким з 16 жовтня 2014 року внесено зміни до штатного розпису Івано-Франківської філії (а.с. 62 - 78).

На виконання наказу ПАТ «Укртелеком» від 31 жовтня 2014 року № 583 Івано-Франківською філією видано наказ від 07 листопада 2014 року № 253 «Про попередження працівників про майбутнє звільнення» (а.с. 39 - 42, 43 - 61), у п. 1.1 якого зазначено про необхідність попередження в термін до 13 листопада 2014 року про майбутнє звільнення з роботи у зв'язку із скороченням чисельності та штату працівників; зокрема, під порядковим номером 76 зазначено прізвище ОСОБА_3 - оператора електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг.

З наказами від 31 жовтня 2014 року № 583 та від 07 листопада 2014 року № 253 ОСОБА_3 була ознайомлена 11 листопада 2014 року шляхом їх зачитування, від підпису про ознайомлення з наказами відмовилась, про що було складено акт.

11 листопада 2014 року ОСОБА_3 письмово попереджена про майбутнє звільнення із займаної посади 13 січня 2015 року за п. 1 ст. 40 КЗпП України. З текстом попередження ознайомлена шляхом їх зачитування, від підпису про ознайомлення з наказом відмовилась, що підтверджується актом (а.с. 38).

Одночасно з попередженням про звільнення ОСОБА_3 було запропоновано ознайомитись з переліком вакантних посад у ПАТ «Укртелеком» станом на 11 листопада 2014 року, від ознайомлення зі списком запропонованих вакансій та підпису про ознайомлення ОСОБА_3 відмовилась, про що складено відповідний акт. З актом ОСОБА_3 ознайомлена, проте від підпису відмовилась (а. с. 30).

ОСОБА_3 27 листопада 2014 року повторно ознайомлено з переліком вакантних посад у ПАТ «Укртелеком», в результаті чого ОСОБА_3 попросила розглянути її кандидатуру на дві вакантні посади.

Від першої посади - електромеханіка систем передавання електрозв'язку 2 категорії станційної дільниці транспортної мережі № 3 КЦТ № 172 (м. Івано-Франківськ) технічної служби ОСОБА_3 відмовилась 19 грудня 2014 року, що підтверджується копією її заяви (а. с. 28).

Для оцінки відповідності кандидата вимогам другої вакантної посади - електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 КЦТ № 172 (м. Івано-Франківськ) технічної служби 23 грудня 2014 року проведено співбесіду з ОСОБА_3, за результатами якої учасниками прийнято рішення про невідповідність позивача вимогам цієї вакантної посади.

Відповідно до кваліфікаційних вимог електромеханік станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії повинен мати стаж роботи за професією електромеханіка електрозв'язку 2 категорії не менше 2 років (а.с. 26), а ОСОБА_3 такого стажу не мала.

ОСОБА_3 з результатом співбесіди ознайомлена, проте від підпису відмовилась (а. с. 25).

11 грудня 2014 року ОСОБА_3 після ознайомлення з переліком вакантних посад просила розглянути її кандидатуру на вакантну посаду провідного спеціаліста з організації непрямих продажів відділу продажів масового сегменту.

15 грудня 2014 року з ОСОБА_3 проведена співбесіда для оцінки її відповідності вимогам даної вакантної посади, за результатами якої прийнято рішення про невідповідність ОСОБА_3 вимогам, що ставляться до особи, яка претендує на зайняття вказаної посади.

Відповідно до кваліфікаційних вимог провідний спеціаліст з організації непрямих продажів відділу продажів масового сегменту повинен мати вищу освіту відповідного напрямку підготовки, у ОСОБА_3 такої освіти не було (а. с. 24).

ОСОБА_3 з результатом співбесіди ознайомлена, що підтверджується її підписом у протоколі співбесіди (а. с. 23).

Адміністрацією філії 16 грудня 2014 року за № 07-20/425 направлено до профспілкової організації Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» подання на отримання згоди на розірвання трудового договору за п. 1 ст. 40 КЗпП України з ОСОБА_3 (а. с. 33), профспілкова організація 25 грудня 2014 року надала таку згоду (а.с. 22).

Наказом Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» від 13 січня 2015 року № 36/к про припинення трудового договору ОСОБА_3 звільнено 13 січня 2015 року з посади оператора електрозв'язку 1 класу відділення «Телекомсервіс» № 18 Центру телекомунікаційних послуг Івано-Франківської філії ПАТ «Укртелеком» у зв'язку із скороченням штату працівників (п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із положень статей 40, 49-2 КЗпП України, встановивши, що відповідач при звільненні позивача дотримався усіх вимог закону.

Апеляційний суд погодився з висновком суду першої інстанції та залишив ухвалене ним рішення без змін.

Проте з висновком апеляційного суду погодитися не можна з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3 було запропоновано три посади: електромеханіка систем передавання електрозв'язку 2 категорії станційної дільниці транспортної мережі № 3 КЦТ № 172 (м. Івано-Франківськ) технічної служби; електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії станційної дільниці № 1 КЦТ № 172 (м. Івано-Франківськ) технічної служби; провідного спеціаліста з організації непрямих продажів відділу продажів масового сегменту.

Частиною 2 ст. 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 492 КЗпП України пронаступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 492КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому роботодавець зобов'язаний запропонувати всі вакансії, що відповідають зазначеним вимогам, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов'язок з працевлаштування працівника покладається на власниказ дня попередження про вивільненнядо дня розірвання трудового договору, за змістом ч. 3 ст. 492 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов'язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з'явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення (позиція Верховного Суду України, висловлена у справі № 6-40цс15).

Разом із тим в матеріалах справи міститься перелік вакантних посад ПАТ «Укртелеком» (а.с. 29) (безстроковий трудовий договір, оскільки від строкового ОСОБА_3 відмовилась) станом на 20 листопада 2014 року, зокрема, у Івано-Франківській філії: позиції № 30 - 33, посади: електромеханіка станційного устаткування електрозв'язку 1 категорії, електромонтера лінійних споруд електрозв'язку 6 розряду, електромонтера станційного устаткування електрозв'язку 5 розряду, електромеханіка лінійних споруд електрозв'язку. Однак, ОСОБА_3 такі посади запропоновані не були. Після цього мало б вирішуватися питання про відповідність ОСОБА_3 вимогам, що ставляться до особи, яка претендує на зайняття вказаної посади.

У запереченнях на позовну заяву та у листі (а. с. 19, 32) ПАТ «Укртелеком» зазначало, що в результаті змін в організації виробництва та праці скороченню підлягали всі посади оператора електрозв'язку, а не тільки посада, яку займала ОСОБА_3, тому роботодавець не мав можливості застосування норми ст. 42 КЗпП України про переважне право залишення на роботі. Проте в матеріалах справи відсутній штатний розпис на момент скорочення посад. Отже, наявність посад, вакантних на момент повідомлення ОСОБА_3 про скорочення чисельності штату працівників, судом не перевірялась.

Крім того, суди не звернули уваги та не надали належної правової оцінки підставам позову та заяві позивача (а.с. 32 на звороті), в якій ОСОБА_3 зазначала про переважне право залишення її на роботі на підставі ч. 2 ст. 42 КЗпП України, оскільки на її утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей, один з яких - інвалід з дитинства та чоловік-інвалід.

Згідно з ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається, зокрема, сімейним - при наявності двох і більше утриманців; особам, в сім'ї яких не має інших працівників з самостійним заробітком.

Судом не перевірено переважного права на залишення на роботі позивача з вищевказаних підстав, не досліджено доказів, що підтверджують факт наявності у працівника підстав для переважного права залишення на роботі у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці.

Крім того, відповідно до вимог статей 10 та 33 ЦПК України місцевому суду необхідно було вирішити питання про залучення до участі у справі в якості належного відповідача публічне акціонерне товариство «Укртелеком», оскільки, стороною у справі може бути лише юридична особа, якою філія не є (ст. 95 ЦК України).

Оскільки всупереч вимогам статей 303, 315 ЦПК апеляційний суд у достатній мірі не перевірив доводів апеляційної скарги, в ухвалі не зазначив конкретні обставини й факти, що спростовують такі доводи, ухвала суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись статтями 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до апеляційного суду Івано-Франківської області.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М.Колодійчук

О.В.Умнова

І.М. Фаловська