УхвалА

іменем україни

18 червня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Гулька Б.І., Черненко В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Київського університету права Національної академії наук України про стягнення суми за контрактом; за зустрічним позовом Київського університету права Національної академії наук України до ОСОБА_4 про визнання пункту контракту недійсним за касаційною скаргою ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5, на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що він працював на посаді доцента кафедри господарського права та процесу Київського університету права Національної академії наук України (далі - Київський університет права НАН України) на підставі контракту від 1 жовтня 2011 року. У п.п.2.2.3 п.2.2 указаного контракту передбачено, що роботодавець незалежно від потреби зобов'язаний надати суму науково-педагогічному працівнику, у розмірі 2 млн грн для придбання квартири у день підписання контракту. 12 вересня 2013 року він був звільнений з займаної посади за угодою сторін. При його звільненні відповідач не провів з ним остаточного розрахунку та не виплатив грошової суми в розмірі 2 млн грн для придбання квартири передбаченої контрактом. Ураховуючи викладене позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з Київського університету права НАН України на його користь грошову суму в розмірі 2 млн грн.

У грудні 2013 року Київський університет права НАН України пред'явив зустрічний позов, в якому просив визнати п.п.2.2.3 п.2.2 контракту недійсним, посилаючись на те, що контракт у частині вказаної виплати укладений з перевищенням повноважень ректора, є підробленим, не відповідає вимогам закону та порушує права інших працівників.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено, зустрічний позов Київського університету права НАН України задоволено. Визнано недійсним п.п. 2.2.3 п.2.2 контракту від 1 жовтня 2011 року № 94/11, укладеного між Київським університетом права НАН України та ОСОБА_4

У касаційній скарзі ОСОБА_4, просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Суди, відмовляючи у задоволенні первісного позову та задовольняючи зустрічний позов, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те контракт, укладений між ОСОБА_4 та Київським університетом права НАН України, не відповідає Типовому контракту науково-педагогічних працівників, крім того, повноваження ректора щодо внесення пункту відповідного змісту до контракту не відповідає вимогам закону, колективного договору та статуту Київського університету права НАН України. Такі додаткові пільги та гарантії відповідно до колективного договору та статуту можуть надаватись лише при узгодженні з трудовим колективом. ОСОБА_4 не надав належних та достатніх доказів того, що трудовий колектив приймав рішення щодо виплати ОСОБА_4 2 млн грн для придбання житла.

Також суди прийшли до правильного висновку про те, що грошова сума в розмірі 2 млн грн не може включатись до складової заробітної плати, яка виплачується за певний відпрацьований період роботи та не є одноразовою матеріальною виплатою.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 та його представника - ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 31 березня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

Б.І. Гулько

В.А.Черненко