Справа № 344/7023/15-ц
Провадження № 22-ц/779/2827/2015
Головуючий у 1 інстанції Татарінова О. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Беркій О.Ю.,

секретаря Турів О.М.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача - приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6, ОСОБА_7 про визнання договору купівлі-продажу квартири частково недійсним в частині покупця,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 30.05.2007 року між ним, позивачем, в інтересах ОСОБА_5, та ОСОБА_8 як покупцями з однієї сторони, та ОСОБА_7 як продавцем укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №695, за яким покупці придбали квартиру №17 за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, буд. 167, корпус 5. Квартира була придбана за 121 000 гривень. Позивач зазначав, що він особисто оглядав квартиру і саме він проводив повний розрахунок за придбане житлове приміщення. ОСОБА_8 участі у підборі квартири та в розрахунках за неї не приймала. Для придбання квартири позивачем були використані його власні кошти, отримані від продажу квартири по вул. Героїв Пожежників, 11/2. ОСОБА_8 була одинокою людиною, піклування над нею здійснювала дружина позивача ОСОБА_5 і тому ОСОБА_8 проживала з позивачем та відповідачем ОСОБА_5 за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Героїв Пожежників, 11/2. З початку 2007 року між позивачем та ОСОБА_8 виникали систематичні сварки та бійки. У лютому 2007 року під час сварки ОСОБА_8 нанесла позивачу тілесні ушкодження середньої тяжкості. Під тиском та умовляннями ОСОБА_4 ОСОБА_8 подала заяву до опікунської ради виконкому Івано-Франківської міської ради про припинення над нею піклування ОСОБА_5 07.02.2007 року заяву було задоволено, а опіку припинено. Покупцем 1/2 частки квартири №17 за адресою: м. Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, буд. 167, корпус 5, зазначено ОСОБА_8 в силу погроз та залякувань, які мали місце з боку її родичів, а не на підставі волевиявлення позивача. Позивач вважає договір купівлі-продажу квартири №17 по вул. Мазепи, 167, корпус 5 в м. Івано-Франківську удаваним правочином, оскільки квартира фактично була придбана позивачем за його власні кошти, одержані від продажу належної йому на праві власності квартири за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Героїв Пожежників, 11/2. Після смерті ОСОБА_8 спадкоємцем її майна та власником 1/2 частки спірної квартири став ОСОБА_4

Посилаючись на наведене, просив визнати договір купівлі-продажу недійсним в частині покупців та визнати його покупцем спірної квартири.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. Зокрема, апелянт зазначає, що суд дав необ'єктивну оцінку тому факту, що на момент укладення договору купівлі-продажу відповідач ОСОБА_5 знаходилась за кордоном, і на підставі виданої нею довіреності договір укладав саме він, апелянт, і саме ним був проведений розрахунок за придбану квартиру. Зазначає, що згідно розписки ОСОБА_9, батька відповідача ОСОБА_4, останній засвідчив про те, що ним, ОСОБА_2, була придбана спірна квартира також і для ОСОБА_8 Апелянт вважає, що дана розписка є належним доказом, однак суд не дав їй належної правової оцінки і помилково не прийняв до уваги. Вважає, що суд повинен був застосувати статті 203, 215, 217, 231, 235 ЦК України, оскільки договір купівлі-продажу є удаваний та його вчинено під впливом насильства і погроз. Стверджує, що квартира була придбана за його власні кошти.

З наведених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

В засіданні суду апеляційної інстанції апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, викладених у ній.

Інші особи, що беруть участь у справі, у судове засідання не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи. Приватний нотаріус ОСОБА_6 подала заяву, в якій просила розглядати справу без її участі.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд виходив з того, що позивач не довів належними та допустимими доказами, що покупцем за вказаним договором купівлі-продажу є він і що даний договір є удаваним в частині покупців та що спірну квартиру було придбано за його особисті кошти, тому відсутні підстави для визнання недійсним договору.

Такий висновок суду є правильним, ґрунтується на матеріалах справи та відповідає нормам чинного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Статтями 6, 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором купівлі-продажу, як зазначено в ст.655 ЦК України, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Обов'язковою (істотною) умовою договору купівлі-продажу житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна відповідно до ст.657 ЦК України є укладання його в письмовій формі, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація.

Судом встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 30.05.2007 року між ОСОБА_2, що діє від імені ОСОБА_5 згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Івано-Франківського МНО ОСОБА_10, по реєстру 1045 від 21.09.2004 року, та ОСОБА_8, як покупцями, з однієї сторони та ОСОБА_7, як продавцем, укладено договір купівлі-продажу квартири №17, що знаходиться м.Івано-Франківськ по вул.Г.Мазепи в будинку 167, корпус 5, який посвідчений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу ОСОБА_6 та зареєстрований в реєстрі за №695 (далі договір купівлі-продажу) (а.с.5, 62).

Судом із пояснень позивача встановлено, що він на час придбання спірної квартири перебував в зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_5, яка в той час знаходилась за кордоном та видала довіреність, на підставі якої позивач уклав договір купівлі-продажу квартири від її імені.

Покупцями згідно договору купівлі-продажу виступили ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_2, та ОСОБА_8.

У п.1 договору зазначено, що покупці, тобто ОСОБА_5 та ОСОБА_8, набувають (купують) у власність в рівних долях згідно умов цього договору вищевказану квартиру.

Із витягу з Державного реєстру правочинів вбачається, що 30.05.2007 року договір купівлі-продажу зареєстровано у Державному реєстрі правочинів. Набувачами квартири є ОСОБА_5 та ОСОБА_8 (а.с.63).

01.06.2007 року Івано-Франківським ОБТІ на підставі договору купівлі-продажу за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 зареєстровано право власності по 1/2 частині квартири, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.64).

Із наведеного випливає, що позивач не був покупцем квартири, а тільки діяв від імені ОСОБА_5, яка є одним із покупців, іншим покупцем виступала ОСОБА_8

Позивач у позовній заяві зазначав, що ОСОБА_8 була одинокою людиною, піклування над нею здійснювала його дружина ОСОБА_5 і тому ОСОБА_8 проживала з ним та його дружиною за адресою м. Івано-Франківськ, вул. Героїв Пожежників,11/2. З початку 2007 року між ним та ОСОБА_8 виникали систематичні сварки та бійки. У лютому 2007 року під час сварки ОСОБА_8 нанесла йому тілесні ушкодження середньої тяжкості. Під тиском та умовляннями відповідача ОСОБА_4JI. ОСОБА_8 подала заяву до опікунської ради виконкому Івано-Франківської міської ради про припинення над нею піклування ОСОБА_5. 07.02.2007 року заяву задоволено, опіку припинено. Тому позивач зазначав, що договір купівлі-продажу квартири в частині покупця є удаваним. Стверджував, що він вирішив придбати квартиру для забезпечення ОСОБА_8 житлом, у якому вона могла б проживати, однак не мав наміру вказувати її власником квартири, для цього у нього не було жодних передумов чи інтересів. Вказував, що саме за його кошти була придбана квартира. Покупцем 1/2 частки квартири №17 за адресою м.Івано-Франківськ, вул. Г. Мазепи, буд. 167, корпус 5, зазначено ОСОБА_8 в силу погроз та залякувань, які мали місце з боку її родичів, а не на підставі його волевиявлення. З наведених підстав позивач просив визнати недійсним договір купівлі-продажу в частині покупця та визнати його покупцем (одноосібним) спірної квартири.

ОСОБА_10 позивачем не надано суду належних на допустимих доказів на підтвердження зазначених обставин.

Відповідно до ст.215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін, або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Згідно ст.217 ЦК України недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Частиною 1 ст.235 ЦК України передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

У п.25 постанови Пленуму від 6 листопада 2009 року №9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" Верховний Суд України роз'яснив, що за удаваним правочином сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. За удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину.

Матеріалами справи не підтверджується, що у сторін договору виникли інші права та обов'язки, ніж ті, що випливають із змісту правочину. Натомість, як встановлено вище, між сторонами виникли саме ті права та обов'язки, які випливають із змісту договору купівлі-продажу, а саме: ОСОБА_7М.(продавець) продала свою квартиру та отримала за неї кошти від покупців, а покупці (ОСОБА_5 та ОСОБА_8М.) сплатили обумовлену договором грошову суму та набули у власність квартиру у рівних частках, зареєструвавши своє право власності відповідно до закону. Позивач, який діяв від імені ОСОБА_5 при укладенні договору, погодився із змістом договору, поставивши свій підпис.

Більше того, з договору купівлі-продажу вбачається, що продавець і покупці, однаково розуміючи значення і умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладенні, а також те, що він не має характеру уявного та удаваного правочину і не є правочином зловмисним (п.10 договору купівлі-продажу).

Отже, позивачем не доведено, що договір купівлі-продажу є удаваним.

Суд правильно вважав, що факт отримання позивачем грошових коштів у банку в день укладення договору купівлі-продажу (а.с.4) не підтверджує, що ці кошти були витрачені позивачем на придбання спірної квартири.

Суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_11, оскільки, як пояснив в судовому засіданні свідок, про придбання квартири за особисті гроші позивача йому стало відомо зі слів самого позивача.

Надана на підтвердження позовних вимог постанова Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26.03.2008 року про скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи не містить відомостей про погрози та залякування з боку родичів ОСОБА_8 (а.с.88).

Суд вірно не прийняв до уваги на підтвердження позовних вимог розписку ОСОБА_9 від 23.06.2007 року, оскільки вона суперечить нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу квартири.

Отже, договір купівлі-продажу був укладений відповідно до вимог чинного на той час законодавства, а позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для визнання договору недійсним.

09.03.2013 року ОСОБА_8 померла. Після її смерті спадкоємцем її майна та власником 1/2 частки квартири №17 по вул. Мазепи, буд. 167, корпус 5 згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого у жовтні 2013 року, став відповідач ОСОБА_4JI. (а.с.59, 60).

Із матеріалів справи слідує, що з моменту укладення договору купівлі-продажу квартири до моменту подання ОСОБА_2 позову пройшло вісім років, при цьому позивач раніше не оспорював даний договір, хоча йому були відомі всі обставини, що стосуються укладення договору, його змісту, реєстрації права власності за ОСОБА_8 та ОСОБА_5 Із цього також випливає висновок, що позивач був згідний із умовами договору та що договір не є удаваним.

Таким чином, ОСОБА_8 була повноцінним власником 1/2 частки зазначеної квартири, тому відповідач ОСОБА_4 законно став власником 1/2 частки квартири після смерті ОСОБА_8 Також і ОСОБА_5 є повноцінним власником іншої 1/2 частки квартири.

Із матеріалів справи не вбачається підстав для визнання договору купівлі-продажу недійсним та визнання позивача покупцем спірної квартири.

З огляду на викладене, суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду, оскільки такі доводи були предметом розгляду в суді і їм судом дана належна оцінка.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_12