У Х В А Л А

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

Колодійчука В.М., Умнової О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Свіча» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними, витребування її майна з чужого незаконного володіння, визнання права власності за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Свіча» на рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року товариство з обмеженою відповідальністю «Свіча» (далі - ТОВ «Свіча») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2012 року за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1. 17 травня 2013 року вона продала цю квартиру ОСОБА_5, який 05 червня 2013 року продав її ОСОБА_3

Посилаючись на те, що на час укладення цих договорів зазначене вище рішення суду було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року, позивач просив визнати указані договори купівлі-продажу недійсними, витребувати квартиру із чужого незаконного володіння та визнати право власності на квартиру за ним.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Свіча» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Свіча» просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач у встановленому законом порядку не набув права власності на спірну квартиру, а визнання права власності на новостворене майно в судовому порядку не передбачено. При цьому вимоги позивача про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння, які є похідними від вимоги про визнання права власності, є передчасними.

Апеляційний суд погодився із висновками районного суду, зазначивши при цьому також про те, що вимоги позивача є безпідставними, оскільки він належними та допустимими доказами не підтвердив наявності у нього права власності на спірне майно.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2012 року за ОСОБА_4 визнано право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року зазначене рішення було скасовано.

Проте 17 травня 2013 року ОСОБА_4 продала вказану квартиру ОСОБА_5, який, в свою чергу, 05 червня 2013 року продав її ОСОБА_3

Пред'являючи позов, ТОВ «Свіча» посилалось, на те, що ОСОБА_4 відчужила спірну квартиру після скасування рішення про визнання за нею права власності на цю квартиру, тобто не маючи необхідного обсягу повноважень та не володіючи відчужуваним майном.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК України випливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Апеляційний суд дійшов передчасного висновку про відмову в задоволенні позову про визнання договорів купівлі-продажу квартири недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 396 ЦК України особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу.

У абз. 3 п. 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» судам роз'яснено, що до державної реєстрації права власності за новим набувачем покупець за договором про відчуження майна, виконаним сторонами, не має права розпоряджатися цим майном, оскільки право власності на нього зберігається за продавцем, проте має право на захист свого володіння на підставі ст. 396 ЦК України.

Отже, суд апеляційної інстанції передчасно відмовив ТОВ «Свіча» у захисті порушеного, на його думку, права витребування майна із чужого незаконного володіння, не врахувавши, що ТОВ «Свіча» збудовано оспорюваний об'єкт нерухомості та введено в експлуатацію в 2009 році.

Крім того, апеляційний суд не врахував того, що зі скасуванням судового рішення втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають, а також відсутні такі властивості законної сили рішення суду як преюдиційність, виконуваність та загальнообов'язковість.

Так, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 липня 2012 року, яким за ОСОБА_4 визнано право власності на спірну квартиру, було скасовано ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 березня 2013 року. Отже, ОСОБА_4 не набула права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Згідно зі ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо воно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Залишаючи рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, апеляційний суд на наведене уваги не звернув та у порушення ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України не дав належної правової оцінки посиланням позивача на те, що на момент укладення оспорених договорів купівлі-продажу квартири рішення суду про визнання права власності за ОСОБА_4 було скасовано, відтак, вона не мала права відчужувати це майно.

Отже, апеляційний суд у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не встановив фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, та норми права, які регулюють ці правовідносини, не перевірив доводів та наданих сторонами доказів, належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції.

Порядок та умови набуття права власності на новостворене майно та об'єкти незавершеного будівництва врегульовані положеннями ст. 331 ЦК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Зазначена стаття не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-131цс13 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову ТОВ «Свіча» про визнання за ним права власності на спірну квартиру, оскільки право власності на неї як на новостворене майно має бути набуте та зареєстроване у встановленому законом порядку, а не на підставі рішення суду.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом апеляційної інстанції не встановлені, ухвала апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для її скасування з передачею справи на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Свіча» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року в частині вирішення позову товариства з обмеженою відповідальністю «Свіча» про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та витребування майна із чужого незаконного володіння скасувати, справу у цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 08 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Івано-Франківської області від 06 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Свіча» про визнання права власності на квартиру залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова