У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

суддів: Кадєтової О.В., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», треті особи: інспекція з питань захисту прав споживачів у Херсонській області, Управління Національного банку України в Херсонській області, про повернення банківського вкладу за касаційною скаргою ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 19 березня 2010 року між нею та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір банківського вкладу на вимогу «Активні гроші», за яким розмір процентної ставки складає 9 %. У період з 19 березня 2010 року по 04 лютого 2014 року вона внесла грошові кошти на загальну суму 133 622 доларів США.

18 грудня 2012 року з відповідачем було укладено договір банківського вкладу (депозиту) з розміром процентної ставки 21 % річних. З 18 грудня 2012 року до 05 березня 2014 року нею внесено на рахунок 1 739 265,00 грн.

Належні їй грошові кошти були незаконно привласнені працівниками банку, у зв'язку з чим 18 березня 2014 року розпочато досудове розслідування за ознаками злочинів, передбачених ст. 191 КК України.

Оскільки відповідач відмовляється повернути їй вклади, вона просила суд розірвати договори банківського вкладу, укладені 19 березня 2010 року і 18 грудня 2012 року між нею та відповідачем, стягнути з банку на її користь 1 798 448,01 грн та 146 842,41 доларів США еквівалентних 1 901 609,21 грн.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 08 квітня 2014 року позов задоволено.

Розірвано договори банківського вкладу (депозиту) від 18 грудня 2012 року та банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» від 19 березня 2010 року, укладені між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу (депозиту) від 18 грудня 2012 року у розмірі 1 798 448,01 грн.

Стягнуто з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за договором банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» від 19 березня 2010 року у розмірі 146 842,41 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року рішення районного суду в частині стягнення з ПАТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_1 грошових коштів за договором банківського вкладу на вимогу «Активні гроші» від 19 березня 2010 року у розмірі 146 842,41 доларів США змінено. Зменшено вказану суму до 48 253,15 доларів США, що еквівалентно 1 134 240,14 грн. В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права, із залишенням в силі рішення районного суду.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що підстави для скасування рішення апеляційного суду відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами було укладено договори банківського вкладу (депозиту), за умовами яких вкладник має право знімати з рахунку грошові кошти, але ОСОБА_1 не змогла скористатися своїм правом через неналежне виконання банком своїх зобов'язань.

Змінюючи рішення районного суду апеляційний суд виходив з того, що наданою ОСОБА_1 квитанцією № 52 від 04 лютого 2014 року не підтверджується внесення нею грошових коштів на рахунок банку у розмірі 94 000,00 доларів США, оскільки ця квитанція не є належним доказом в розумінні ст. 60 ЦПК України.

Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Згідно з пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами (далі - Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516 залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується також договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми.

Відповідно до пункту 8 глави 2 розділу III Інструкції про касові операції в банках України (далі - Інструкція) після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Положенням ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов вірного висновку, що квитанція № 52 від 04 лютого 2014 року, не є належним доказом внесення грошових коштів на рахунок банку, оскільки у ній відсутні всі необхідні реквізити, які передбачені п. 2.9 зазначеної Інструкції.

Помилкове посилання апеляційного суду на Інструкцію про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року № 1172/8493 не впливає на законність рішення і не може тягти за собою його скасування.

Доводи касаційної скарги, перевірені вивченням матеріалів справи, висновків апеляційного суду не спростовують та не дають підстав вважати, що при розгляді справи було неправильно застосовано норми матеріального права або порушено норми процесуального права, які призвели до неправильного вирішення спору.

Згідно з ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, за наслідками розгляду касаційної скарги суд касаційної інстанції має право постановити ухвалу про відхилення касаційної скарги і залишення судового рішення без змін, оскільки судом апеляційної інстанцій не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, керуючись ч. 3 ст. 332, п. 1 ч. 1 ст. 336 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_2, яка діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення апеляційного суду Херсонської області від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кадєтова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук