Єдиний унікальний номер 233/4976/15-ц Номер провадження 22-ц/775/1235/2015
Головуючий у 1-ій інстанції Білик О.В.
Доповідач Соломаха Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого-судді Соломахи Л.І.

суддів Новікової Г.В., Папоян В.В.

при секретарі Кіпрік Х.В.

за участю:

позивача ОСОБА_2

представника позивача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Артемівську Донецької області справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав з апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

25 серпня 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав.

Зазначала, що з 29 листопада 1997 року перебувала з відповідачем у шлюбі. З 06 листопада 1998 року шлюбні стосунки між ними припинено, 10 квітня 2000 року шлюб розірвано.

Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який після розірвання шлюбу проживає з нею. Спір щодо визначення місця проживання дитини відсутній.

Посилаючись на те, що відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з ним та приймати участь в його вихованні, аліменти не сплачував, що дитина батька всі ці роки жодного разу не бачила та не має до нього будь-яких почуттів, просила позбавити відповідача ОСОБА_4 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_5 (а.с. 3-4).

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав відмовлено (а.с. 41-42).

Не погоджуючись із судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на неправильну оцінку судом наданих сторонами доказів, на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове про задоволення її позовних вимог (а.с. 48-50).

В судовому засіданні апеляційного суду позивач та її представник ОСОБА_3, яка діє на підставі договору про надання правової допомоги від 29 грудня 2015 року (а.с. 74-76), доводи апеляційної скарги підтримали, просили її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання апеляційного суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується телефонограмою, зареєстрованою в журналі телефонограм Апеляційного суду Донецької області № 1 за № 1706 24 грудня 2015 року (а.с. 61 - 62) та рекомендованим повідомленням про вручення йому 24 грудня 2015 року поштового відправлення - повістки про явку до суду 29 грудня 2015 року (а.с. 70). Надіслав повідомлення про неможливість явки до суду через відрядження, клопотання про відкладення розгляду справи не заявляв (а.с. 68-69)

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради Донецької області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Представник ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності Костянтинівської міської ради від 13 жовтня 2015 року за № 840/30 (а.с. 73), надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність (а.с. 72).

Відповідно до частини 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача та її представника, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга позивача задоволенню не підлягає.

Судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що сторони з 29 листопада 1997 року перебували у шлюбі. 10 квітня 2000 року відділом реєстрації актів громадянського стану м. Костянтинівки Донецької області зроблено запис про розірвання шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с. 5).

Від шлюбу сторони вони мають сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, батьком якого є відповідач ОСОБА_4, що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини (а.с. 5).

Після розірвання шлюбу дитина ОСОБА_5 мешкає з матір'ю, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Служба єдиного замовника» м. Костянтинівка від 15 серпня 2015 року № 4653 (а.с. 7).

Відмовляючи в задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав відсутні. Поведінку відповідача відносно дитини не можна розцінити як свідоме нехтування своїми батьківськими обов'язками.

Зазначений висновок суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.

Звертаючись в серпні 2015 року до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав, позивач, як на підставу позову, посилалася на ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихованню сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 3 - 4).

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Згідно п. 15 цієї постанови позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Як зазначає відповідач, від виконання своїх батьківських обов'язків він не ухилявся, виконує свій обов'язок щодо утримання сина та прагне до спілкування із сином, але позивач та її родина проти цього заперечують.

Позивач цей факт не визнає. Проте допитана в суді першої інстанції свідок ОСОБА_8, яка протягом останніх восьми років з відповідачем перебуває у фактичних шлюбних відносинах, підтвердила той факт, що відповідач не спілкується з сином через несприятливі стосунки з колишньою дружиною. Вона ж підтвердила, що відповідач постійно цікавиться про життя сина через третіх осіб, що їй особисто відомо про почуття відповідача до свого сина та його бажання спілкуватися з дитиною.

Відповідно до частини 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до частин 1 та 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до частини 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Позивач обґрунтовано зазначає, що аліменти на утримання сина відповідач сплачує нерегулярно, його заборгованість по аліментам станом на 01 серпня 2015 року складає 43 112,39 грн., що підтверджується довідкою державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Костянтинівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області (а.с. 6).

Проте факт несплати відповідачем протягом певного часу аліментів на утримання дитини сам по собі не є підставою для позбавлення батьківських прав. Як зазначено у висновку дільничого інспектора міліції Костянтинівського міського відділу ГУМВС України в Донецькій області від 18 грудня 2013 року ОСОБА_9 має заборгованість по аліментам на утримання сина ОСОБА_5, проте в його діях відсутні ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ст. 164 КК України (а.с. 8).

Посилання позивача на внесення 01 квітня 2015 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань відомостей щодо ухилення ОСОБА_4 від сплати аліментів на користь ОСОБА_2, заборгованість за якими станом на 01 березня 2015 року складає 39 506,14 грн., правова кваліфікація - ст. 164 частина 1 КК України, що підтверджується витягом з кримінального провадження № 0000497 від 11 серпня 2015 року (а.с. 10), не спростовує висновків суду, оскільки відомості щодо пред'явлення підозри ОСОБА_4 відсутні. В судовому засіданні апеляційного суду позивач повідомила, що заява про притягнення відповідача до кримінальної відповідальності нею відкликана через сплату ним аліментів в жовтні-грудні 2015 року.

Допитані судом першої інстанції в якості свідків батьки позивача - ОСОБА_10, ОСОБА_11 пояснили, що відповідач аліменти на утримання сина сплачує нерегулярно та не в повному обсязі, життям сина не цікавиться, бажання спілкуватися з ним не виявляє. Проте, як зазначає відповідач в запереченнях на апеляційну скаргу, у нього існує «нерозуміння з боку колишньої дружини та її родичів» (а.с. 63-64). Крім того, пояснення цих свідків щодо ставлення відповідача до сина спростовуються поясненнями свідка ОСОБА_8

Будь-яких інших доказів щодо свідомого нехтування відповідачем своїми обов'язками по вихованню сина позивачем суду не надано.

Згідно висновку органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 23 жовтня 2015 року № 879/12 орган опіки та піклування Костянтинівської міської ради не заперечує проти позбавлення батьківських прав ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, відносно сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 29-30).

Відповідно до частини 6 ст. 19 СК України такий висновок для суду є рекомендаційним і суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Суд першої інстанції обґрунтовано не погодився з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим.

Орган опіки та піклування обґрунтовує свій висновок тим, що дитина ОСОБА_5 мешкає разом з матір'ю. Дитина висловила свою згоду з позовом матері про позбавлення батька батьківських прав та бажання надалі проживати з матір'ю, яка створила для нього всі необхідні умови для життя. Він взагалі не знає батька, який будь-якого інтересу до нього більше 15 років не виказував, подарунків не дарував, навіть ніколи не дзвонив. Згідно довідки державної виконавчої служби заборгованість ОСОБА_4 по аліментам на утримання сина станом на 01 серпня 2015 року складає 43 112,39 грн., з серпня 2014 року він жодного разу аліменти не сплачував. Звернення відповідача до органу опіки та піклування чи до суду для встановлення способів його участі у вихованні сина, не відомі (а.с. 29-30).

Як вбачається з матеріалів справи, висновок про можливість позбавлення ОСОБА_4 батьківських прав зроблений без спілкування з ним, без з'ясування причин такої поведінки та без достатнього з'ясування особи відповідача, який, як зазначено у висновку, на засідання комісії з питань захисту прав дитини 16 жовтня 2015 року не прибув.

В судовому засіданні і суду першої інстанції, і апеляційної інстанції позивач та її представник просили при вирішенні питання щодо позбавлення відповідача батьківських прав врахувати думку дитини.

Допитаний в якості свідка ОСОБА_5 в судовому засіданні суду першої інстанції пояснив, що батька ніколи не бачив, спілкуватися з ним не бажає, позов матері щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримує.

Таке ставлення дитини до батька, на думку апеляційного суду, є зрозумілим, оскільки дитина протягом 17 років мешкає разом з матір'ю, без батька, а з 2007 року виховується матір'ю та її другим чоловіком. За таких обставин неактивна поведінка відповідача щодо виконання своїх батьківських обов'язків відносно сина ОСОБА_5, є певним чином очікуваною.

Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Як зазначалося вище, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і насамперед способом захисту прав і інтересів дитини. Тому у кожному випадку треба виявили і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Якщо такий результат не передбачається, позбавлення батьківських прав не надасть дитині полегшення.

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції і виходив з того, що позбавлення відповідача батьківських прав не захистить прав дитини.

Безумовно участь відповідача у вихованні сина є недостатньою, але підстави для застосування до відповідача крайньої міри за умови, що до відповідача раніше не вживалися заходи реагування, відсутні.

Суд першої інстанції повно та всебічно перевірив обставини справи, дав їм належну оцінку та ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги не має, доводи апеляційної скарги необґрунтовані і не спростовують висновків суду.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи зазначене, відповідно до частини 1 ст. 308 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Керуючись ст. 307, ст. 308, ст. 314, ст. 315 ЦПК України, Апеляційний суд Донецької області, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Л.І. Соломаха

Судді: Г.В. Новікова

В.В. Папоян