Київський районний суд м. Полтави
Справа № 552/3495/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем україни

09 вересня 2015 року Київський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Яковенко Н.Л.,

при секретарі Кондра Ю.Ю.,

за участю

позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Полтава цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 19 червня 2015 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про виселення без надання іншого житлового приміщення.

Посилався на те, що є власником будинку по вул. Виноградна, 102 в м. Полтаві, відповідач ОСОБА_2 проживає в належному йому на праві власності будинку та вчиняє протиправні дії, порушує правила співжиття.

Просив суд виселити ОСОБА_2 з будинку по вул. Виноградна, 102 в м. Полтаві та знати з реєстраційного обліку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 повністю підтримав позовні вимоги, посилаючись на обставини, що викладені в поданій до суду заяві. Вказував на систематичне порушення відповідачем правил співжиття та безрезультатність вжитих заходів громадського впливу.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки суд не повідомив, клопотань до суду не подавав.

За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав, передбачених ст. 169 ЦПК України, для відкладення розгляду справи, вважає за можливе провести розгляд справи без участі осіб, які не зявилися.

Суд, заслухавши пояснення позивача, дослідивши зібрані в справі докази, приходить наступних до висновків.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26 квітня 2004 року позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з господарськими спорудами по вул. Виноградна, 102 в м. Полтаві.

Також встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, знаходиться за вказаною адресою на реєстраційному обліку та фактично проживає будинку, належному на праві власності позивачу.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

За змістом ст. 116 ЖК України, виселення члена сім'ї наймача (власника) будинку та інших осіб, які проживають разом з ним, можливо в тому випадку, коли вони систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними.

Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу маються на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу.

Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 систематично порушує правила співжиття, створює позивачу та членам сімї неможливі умови для проживання.

У зв'язку з зазначеним позивач неодноразово був змушений звертатися до органів внутрішніх справ.

Як встановлено судом, відповідач притягувався до адміністративної та кримінальної відповідальності, з ним було проведено профілактичну роботу.

Проте своєї поведінки відповідач не змінив.

На підставі викладеного, враховуючи систематичне порушення відповідачем правил співжиття, створення ним неможливих для інших умов проживання в одному будинку, та враховуючи, що заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, суд приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1 і виселення ОСОБА_2 з будинку по вул. Виноградна, 102 в м. Полтаві із знаттям з реєстраційного обліку без надання іншого житлового приміщення.

Також з відповідача відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягають стягненню понесені витрати зі сплати судового збору в розмірі 243,60 грн.

Керуючись ст.ст. 209, 213-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з житлового приміщенні в будинку по вулиці Виноградна, 102 в місті Полтаві без надання іншого жилого приміщення.

Зняти ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, з реєстраційного обліку по вулиці Виноградна, 102 в місті Полтаві.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 243 грн. 60 коп.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий /підпис/ ОСОБА_3

09.09.2015