АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого-судді Кулянди М. І.

суддів: Одинака О.О., Перепелюк Л.М.

секретар Паучек І.І.

з участю: представника позивача ОСОБА_6, представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 на рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 14 березня 2014 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 було укладено договір позики, у відповідності до якого позивач передав, а відповідач отримав грошову позику у розмірі 7 000 грн. 00 коп. зі строком повернення - 15 травня 2014 року. Позика була надана для особистих потреб.

Зазначає, що укладення договору позики підтверджується борговою розпискою від 14 березня 2014 року, грошові кошти були передані у момент підписання розписки.

Просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь суму боргу у розмірі 7 000 грн. 00 коп.

Рішенням Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задоволено.

22ц-1293/15 Головуючий по 1 інтснції Дячук О.О.

категорія: 19/27 Головуючий Кулянда М.І.

Стягнуто з ОСОБА_3 суму боргу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4

Вирішено питання про судовий збір.

На дане рішення суду ОСОБА_3, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з доведеності факту укладення між сторонами договору позики на суму 7000 гривень та невиконання відповідачем обов'язку повернення коштів.

У справі встановлено, що 14 березня 2014 між сторонами укладено договір позики, за умовами якого позивач надав відповідачу кошти в сумі 7000 гривень, а відповідач зобов'язався повернути грошові кошти у такій самій сумі, у строк до 15 травня 2015 року.

Це стверджується розпискою (а. с. 5).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Відповідно до ст. 529 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або іншихвимог, що звичайно ставляться.

Згідно з ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими-ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Так, на підтвердження укладення 14 березня 2015 року договору позики позивач надав розписку (а.с.5), з якої слідує, що відповідач позичив у позивача 7000 гривень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказом передачі коштів відповідачу є вказана розписка.

Таким чином, належними та допустимими доказами у справі доведено факт укладення між сторонами договору позики грошей на суму 7000 гривень.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що розписка не відповідає вимогам договору позики не впливають на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, оскільки відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначені апелянтом доводи не спростовують правомірності договору позики укладеного між сторонами у даній справі.

Колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта, що між сторонами мали місце трудові правовідносини і відповідачка написала розписку про зобов'язання повернути борг в сумі 7000 грн., на вимогу позивача, за нібито недостачу матеріальних цінностей, в магазині ОСОБА_4, де остання працювала продавцем, без оформлення трудового договору, оскільки апелянт не надала належні та допустимі докази, які би підтверджували вказані обставини.

Щодо посилань апелянта на медичну книжку, то вони не заслуговують на увагу, оскільки при огляді оригіналу медичної книжки було встановлено, що у вказаній книжці немає відмітки про допуск до роботи, штампу медичного закладу, із зазначенням строку допуску до роботи.

Апелянт посилається на неналежне його повідомлення про час та місце розгляду справи судом першої інстанції.

Проте таке порушення не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення.

У суді апеляційної інстанції представник апелянта скористався можливістю давати пояснення, заперечувати проти позову, заявляти клопотання.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 307,308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, в інтересах якої на підставі довіреності діє ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 24 вересня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно: