Справа № 202/3304713-ц
Провадження № 2/202/3705/2015
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

07 жовтня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючої судді Зосименко С.Г.

при секретарі Журавльов А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач у вересні 2013 року звернувся до суду із позовною заявою до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що 15.11.2005 року між ним та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір б/н, згідно якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 36,00% на рік. Відповідач зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 31.08.2013 року у розмірі 46476,02 грн., яка складається з: 8655,94 грн. заборгованість за кредитом, 35130,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2189,33 грн. штраф (процентна складова). Просили стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором б/н від 15.11.20056 року у розмірі 46476,02 грн., судові витрати по справі

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2013 року позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» були задоволені .

Ухвалою суду від 12.06.2015 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23.10.2013 року було скасовано та справу призначено до розгляду в загальному порядку.

При новому розгляді справи позивач подав уточнену позовну заяву, в якій просив стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за договором б/н від у вересня 2015 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року у розмірі 17150,93 грн.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити.

Відповідач ОСОБА_1. у судове засідання зявився. Проти задоволення позову заперечував. Суду пояснив, що строк дії картки листопад 2008 року. З того часу від карткою не користувався.

Представник відповідача у судове засідання не зявився. Подав до суду заяву про застосування строку позовної давності.

Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що відповідно до заяви від 15.11.2005 та Умов і правил надання банківських послуг року ОСОБА_1 було видано кредитну картку, валюта гривня, строком дії картки 3 роки. Сума кредитного ліміту 5000 грн. Строк дії кредитного ліміту відповідав строку дії картки. Базова відсоткова ставка по кредитному ліміту 3% на місяць з розрахунку 360 днів. Порядок погашення заборгованості щомісячними платежами у розмірі 7% від суми заборгованості.

Позивачем заявлено, що відповідач. зобовязання за кредитним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість станом на 31.08.2013 року у розмірі 46476,02 грн., яка складається з: 8655,94 грн. заборгованість за кредитом, 35130,75 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. штраф (фіксована частина), 2189,33 грн. штраф (процентна складова). Але позивач просив стягнути з відповідача тільки заборгованість по відсоткам за договором б/н від у вересня 2015 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року у розмірі 17150,93 грн.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовні давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до ч. 2 ст. 258 ЦК України до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовні давність строком один рік.

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення свого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦП України позовні давність застосовується за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення судом рішення, а відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові.

Відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Строк дії кредитної картки, наданої банком ОСОБА_1 було встановлено до листопада 2008 року. Даний строк є початком загального трирічного строку позовної давності, останнім днем для звернення до суду із вимогою про повернення кредитних коштів за договором від 15.11.2005 року є 15.11.2011 року. Позивач звернувся з даним позовом до суду 24.09.2013 року, тобто з пропуском строку позовної давності та просив стягнути заборгованість по відсоткам за договором б/н від у вересня 2015 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 31.08.2012 року по 31.08.2015 року, тобто також поза межами строку позовної давності.

У відповідності зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що заявлені позивачем вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 252, 257, 258, 261, 267, 559 ЦК України, п. 24 , п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст.11, 15, 27, 60, 61, 212-215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя С.Г. Зосименко