У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Остапчука Д. О., КасьянаО. П., Савченко В. О.,

провівши попередній розгляд справи за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, у якому зазначала, що 01 березня 2013 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN5033 на суму 9 тис. доларів США з автоматичною пролонгацією на новий термін у разі залишення вкладу на депозитному рахунку після закінчення терміну вкладу. 12 травня 2014 року вона звернулася із заявою про дострокове повернення вкладу за договором, проте банк у видачі коштів відмовив.

Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з відповідача на свою користь 9 тис. доларів США за вказаним договором.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_4 9 тис. доларів США за договором банківського вкладу «Стандарт на 12 міс.» № SAMDN5033 від 01 березня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, ухвалені у справі судові рішення просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» необхідно відхилити з огляду на наступне.

Статтею 335 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

За змістом ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Згідно із ч. 1 ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Закінчення строку дії договору і невиконання зобов'язань не припиняє зобов'язальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обов'язок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2ст.1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу.

Враховуючи наведене та те, що банк зобов'язаний був повернути вкладникові депозитні кошти за заявою ОСОБА_4, яку він отримав 26 червня 2014 року, проте кошти не повернув, суди дійшли правильного висновку про задоволення позову.

Не можна погодитися із доводами касаційної скарги про те, що за виконання умов договору банківського вкладу (депозиту), збереження грошей і їх повернення має відповідати Автономна некомерційна організація «Фонд захисту вкладників» (далі - АНО «ФЗВ»), оскільки банком Росії було прийнято рішення про припинення з 21 квітня 2014 року діяльності відокремлених підрозділів на території Республіки Крим та міста Севастополя і АНО «ФЗВ» було передано в довірче управління майновий комплекс філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Як установлено судами та вбачається із матеріалів справи договір банківського вкладу укладався між ОСОБА_4 та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходженням якої є м. Дніпропетровськ.

Відповідно до ч. 3 ст. 95 ЦК України філії та представництва не є юридичними особами. Вони наділяються майном юридичної особи, що їх створила, і діють на підставі затвердженого нею положення.

Таким чином відповідальність щодо неповернення грошових коштів за договорами банківського вкладу несе юридична особа, тобто ПАТ КБ «ПриватБанк».

Доводи касаційної скарги про те, що в матеріалах справи не міститься належним чином завірена копія договору та оригінал квитанції або інші документи, що підтверджують внесення ОСОБА_4 готівки у відповідній платіжній системі, підлягають відхиленню.

Відповідно до положень ст. 64 ЦПК України письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Із матеріалів справи вбачається, що представником позивача до позовної заяви були надані електрофотокопії договору та квитанції, що підтверджує внесення ОСОБА_4 готівки у відповідній платіжній системі (а. с. 10-11, 12). Проте будь-яких клопотань щодо надання оригіналів цих письмових доказів у судовому засіданні представник відповідача не заявляв та на спростування їх достовірності не надав будь-яких доказів.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи скарги про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права безпідставні.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332, ст. 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 10 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Д. О. Остапчук

О. П. Касьян

В. О. Савченко