Києво-Святошинський районний суд Київської області
Справа № 369/7423/14-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.06.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді: Дубас Т.В.,

при секретарі Дідур М.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в липні 2014 року до Києво-Святошинського районного суду Київської області за даним позовом мотивуючи його тим, що 12 травня 2008 року між ним та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено кредитний договір № 195КМ_В.

З метою забезпечення виконання зобовязань за Кредитним договором між КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 цього ж дня було укладено Договір поруки № 195КМ_В/Р.

Як вбачається із змісту вказаних договорів зобовязання сторін договору виражені в іноземній валюті.

Згідно п. 1.1. Розділу 1 вказаного кредитного договору основне зобовязання визначено та відповідно предметом договору є надання Банком позичальнику грошових коштів іноземній валюті, а саме в Євро.

Норми ЦК України єдиним законним засобом платежу, який застосовується при проведенні розрахунків між резидентами на території України визначають гривню і відповідно зобовязання, в т.ч. й за основним зобовязанням та відповідними йому зобовязаннями за спірним довго ром має бути виконане у гривнях.

Зобовязання за кредитним договором та відповідно цьому основне зобовязання, що забезпечуються спірним договором дійсно визначене в іноземній валюті, що суперечить актам цивільного законодавства.

Умовами спірного кредитного договору виконання його також обумовлено, виходячи з грошового еквіваленту визначеному в іноземній валюті.

Умови спірного договору щодо вираження зобовязань в іноземній валюті та їх погашення суперечать нормам законодавства, що є підставою недійсності спірного договору.

Тому позивач просив визнати недійсним з моменту укладення кредитний договір № 195КМ_В від 12 травня 2008 року, укладений між ВАТ «Приватбанк» та ОСОБА_1.

Згідно заяви від 27.08.2014 року представником позивача збільшено розмір позовних вимог, згідно яких він просив кредитний договір № 195км-В від 12 травня 2008 року та договір іпотеки від 14 травня 2008 року, укладені між ВАТ «Приват Банк» та гр. ОСОБА_1 визнати недійсним з моменту їх укладення.

Згідно заяви від 30.09.2014 року, представником позивача було змінено підстави позову. Відповідно до даної заяви представник позивач зазначав, що всупереч нормам Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування ту сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ 10.05.2007 року за № 168, зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13308, які Банки зобовязані виконувати, Детального розпису сукупної вартості кредиту у вигляді реальної процентної і абсолютної значення подорожчання кредиту (у грошовому виразі) за кожним платіжним періодом не існує.

Розрахунку за кожним платіжним періодом визначення сукупної вартості кредиту, як окремого додатку до договору взагалі не складалось та сторонами не підписувалось.

В графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди складений тільки порядок оплати тіла кредиту. Розрахунок сплати процентів у вказаному Графіку взагалі відсутній.

З наведеного вбачається що Банк надав неповну інформацію Боржнику щодо здорожчання кредиту, і тим самим ввів його в оману щодо сукупної вартості кредиту.

При укладенні оскаржуваного кредитного договору банком не було дотримано вимог діючого законодавства України, не було надано боржнику, як споживачу, усю необхідну та достатню інформацію щодо умов кредитування, а отримана ним інформація щодо умов кредитування була недостатньою для здійснення свідомого вибору запропонованих послуг, а тому враховуючи невизначеність виду встановленої плати за кредит, комісії, необґрунтованість її ціни та відсутність у банку права встановлювати платежі за дії на власну користь, приховування реальної процентної ставки, невідповідність дійсності оголошеного йому значення абсолютного кінцевого здорожчання кредиту. вказаний кредитний договір слід визнати недійсним з моменту його укладання.

Тому представник позивача посилаючись на вимоги Закону України «Про захист прав споживачів» просив визнати кредитний договір № 195КМ_В від 12 травня 2008 року, укладений між ВАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 недійсним з моменту його укладення. Визнати недійсним з моменту укладення Договір іпотеки від 12 травня 2008 року, укладений між ВАТ «Приват Банк» та гр. ОСОБА_1 валерієм Миколайовичем.

20.01.2015 року представником позивача подано до суду заяву про збільшення позовних вимог згідно якої він просив Кредитний договір № 195 КМ_В від 12 травня 2008 року, укладений між Закритим акціонерним товариством "ПриватБанк" (Код ЄДРОПОУ: 14360570) (назва якого нині є Публічне акціонерне товариство "ПриватБанк") та ОСОБА_1, визнати недійсним з моменту його укладення. Договір іпотеки від 14 травня 2008 року, укладений між Закритим акціонернимТовариством Приват Банк (Код ЄДРОПОУ: 14360570) (назва якого нині є Публічне акціонерне товариство КБ „ Приват Банк) та гр. ОСОБА_1 ВалеріємМиколайовичем визнати недійсними з моменту його укладення. літера "А", загальною площею 162,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., гараж літ Б. літня кухня літ В, сарай літ. Г, убиральня літ. Д, тераса літ. Е, криниця № 1, огорожа № 2-4, що належить іпотекодавцю на підставі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого виконкомом Мотижинської сільської ради Макарівського p-ну, Київської обл. 24.04.2008 року № 25, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київської обласної ради "Макарівське бюро технічної інвентаризації" 24.04.2008 р. за реєстраційним номером 23058845, номер запису 517 в книзі 3., що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, та земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0031, площею 0,1250 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512163, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а; а також, земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0032, площею 0,048 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512164, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, та одночасно надати приватному нотаріусу Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 наявний у Банку оригінал другого примірнику вказаного вище Договору іпотеки від 14 травня 2008 року, укладеного між Закритим акціанерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" - з однієї сторони, та з гр. ОСОБА_5 - з іншої, а також зобов'язати Публічне Акціонерне Товариство КБ „ Приват Банк вчинити усі передбачені законом дії для зняття заборони з зазначеного вище нерухомого майна. 3обов'язати Приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 протягом 2 робочих днів з дня набуття рішенням суду по даній справі законної сили - зняти заборону відчуження нерухомого майна - домоволодіння, а саме: жилий будинок 2007 року побудови - літера "А", загальною площею 162,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., гараж літ Б, літня кухня літ В, сарай літ. Г, убиральня літ. Д, тераса літ. Е, криниця № 1, огорожа № 2-4, що належить іпотекодавцю на підставі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого виконкомом Мотижинської сільської ради Макарівського р-ну. Київської обл. 24.04.2008 року № 25, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київської обласної ради "Макарівське бюро технічної інвентаризації" 24.04.2008 р. за реєстраційним номером 23058845, номер запису 517 в книзі 3, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин. вул. Довгича Василя, буд. 40а. та земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0031, площею 0,1250 га. яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512163, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а; а також, земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0032, площею 0,048 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512164, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, яка була накладена у зв'язку з нотаріальним посвідченням Договору іпотеки від 14 травня 2008 року, укладеного між Закритим акціанерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" - з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 - з іншої. Виключити (вилучити ) з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна відповідний запис про заборону відчуження зазначеного вище нерухомого майна домоволодіння, а саме: жилий будинок 2007 року побудови - літера "А", загальною площею 162,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., гараж літ Б, літня кухня літ В, сарай літ. Г, убиральня літ. Д, тераса літ. Е, криниця № 1, огорожа № 2-4, що належить іпотекодавцю на підставі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого виконкомом Мотижинської сільської ради Макарівського р-ну, Київської обл. 24.04.2008 року № 25, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київської обласної ради "Макарівське бюро технічної інвентаризації" 24.04.2008 р. за реєстраційним номером 23058845, номер запису 517 в книзі 3., що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, та земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0031, площею 0,1250 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512163, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а; а також, земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0032, площею 0,048 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512164, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, яка була накладена у зв'язку з нотаріальним посвідченням договору іпотеки Договору іпотеки від 14 травня 2008 року, укладеного між Закритим акціанерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" - з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 - з іншої. Виключити (вилучити ) з Державного реєстру іпотек відповідний запис про обтяження іпотекою нерухомого майна - домоволодіння, а саме: жилий будинок 2007 року побудови - літера "А", загальною площею 162,6 кв.м., житловою площею 88,4 кв.м., гараж літ Б, літня кухня літ В, сарай літ. Г, убиральня літ. Д, тераса літ. Е, криниця № 1, огорожа № 2-4, що належить іпотекодавцю на підставі на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно , виданого виконкомом Мотижинської сільської ради Макарівського р-ну, Київської обл. 24.04.2008 року № 25, зареєстрованого у Комунальному підприємстві Київської обласної ради "Макарівське бюро технічної інвентаризації"24.04.2008 р. за реєстраційним номером 23058845, номер запису 517 в книзі 3., що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, та земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0031, площею 0,1250 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512163, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району. Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а; а також, земельну ділянку з кадастровим номером :00:012:0032, площею 0,048 га, яка належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 512164, виданого Мотижинською сільською радою Макарівського району, Київської області 10 лютого 2006 року, що знаходиться за адресою: Київська область, Макарівський район, с. Мотижин, вул. Довгича Василя, буд. 40а, яка була накладена у зв'язку з нотаріальним посвідченням Договору іпотеки від 14 травня 2008 року, укладеного між Закритим акціанерним товариством комерційним банком "ПриватБанк" - з однієї сторони, та гр. ОСОБА_1 - з іншої.

07.04.2015 року представником подано заяву про збільшення позовних вимог відповідно до якої він, вже до вищезгаданих вимог також просив стягнути з ПАТ «Приватбанк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 10 000 грн.

13.05.2015 року представник позивача подано до суду заяву про доповнення підстав позову, в якій він вказував на порушення зі сторони відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» вимог статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів» та ведення нечесної підприємницької практики.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив позов задоволити.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» проти задоволення вимог позову заперечувала та просила у позові відмовити.

Представником Національного банку України направлені до суду письмові пояснення з приводу спору між сторонами.

Відповідач приватний нотаріус Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2 та представник третьої особи ОСОБА_3 в судове засідання не зявились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Суд, заслухавши пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи та зібрані в ній докази, приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного.

Як встановлено в судовому засіданні, 12 травня 2008 року між ВАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 195КМ_В, за яким у рамках програми мікрокредитування. при наявності вільних коштів, банк зобовязується надати позичальникові кредит у межах суми, зазначеної в п. 1.2 даного Договору, на термін і на умовах, передбачених у даному Договорі, а позичальник зобовязується повернути отриманий кредит і сплатити відсотки у встановлені даним Договором терміни, а також виконати інші зобовязання згідно із цим договором в повному обсязі.

Відповідно до п. 1.2. договору сума кредиту: 124 000 євро.

Згідно п. 2.2. договору позичальник зобовязується сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.п. 2.3.1, 2.3.2., 4.1, 4.2, 4.3, 4.4, 4.11, 4.12 цього Договору, а також відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, що зазначені в Додатку № 1 до цього Договору.

Відповідно до п. 4.1. договору за користування кредитом у період з дати списання коштів з позичкового рахунку до дати погашення кредиту згідно п.п. 1.3, 2.2.3, 2.3.2, 2.3.3, 2.3.6, 2.3.9, 2.4.1, 4.11 цього договору, а також графіку погашення кредиту, відсотків і винагороди, який наведений в Додатку № 1 до даного договору, позичальник сплачує відсотки в розмірі 18 % річних.

Розділом 6 договору встановлена відповідальність сторін за порушення умов договору та їх неналежне виконання.

Також, 12 травня 2008 року між ВАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 було підписано Додаток № 1 до кредитного договору № 195КМ_В від 12 травня 2008 року. В даному додатку зазначено що погашення кредиту і сплата відсотків за користування кредитом здійснюється в сумі й терміни відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди, зазначеному в нижчеподаній таблиці.

14 травня 2008 року між ВАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_1 укладено договір іпотеки, за яким у забезпечення виконання іпотекодавцем зобовязань за кредитним договором іпотекодавець надав в іпотеку нерухоме майно домоволодіння, а саме житловий будинок за адресою: Київська область, Макарівський район, с. мотижин, вул.. Довгича Василя, буд. 40а, що розташований на земельній ділянці загальною площею 0,1250 га, кадастровий номер :00:012:0031.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.627 ЦК України, відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Ч.1 ст.628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

На підставі вищезазначеного вбачається, що правочин може бути визнаний вчиненим під впливом обману у випадку навмисного цілеспрямованого введення іншої сторони в оману щодо фактів, які впливають на укладення правочину. Крім того, відповідні обставини наявності умислу, істотність значення обставин, щодо яких введено в оману, і сам факт обману, повинна довести сторона, яка введено в оману.

Згідно з ч. 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.

Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця, установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору, надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі.

Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Стаття 19Закону України «Про захист прав споживачів» визначає що нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.

Відповідно до частин 1, 3-5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому кодексу, іншим актам цивільного законодавства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно зі ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою, та шостою статті 203 цього Кодексу.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.14 постанови від 30 березня 2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК (статті 215, 1048 - 1052, 1054 - 1055), статті 18 - 19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд, аналізуючи все вищевикладене, приходить до висновків що позивач добровільно виявив бажання скористатися послугами банку та укласти кредитний договір. При укладенні умов договору про надання кредиту позивачу ОСОБА_1, останній діяв вільно, виходячи з власних інтересів, прийняв рішення про вибір контрагента та про вступ з ним в договірні відносини, на власний розсуд з контрагентом визначив характер договору, який вони уклали, його умови (зміст), в тому числі порядок видачі та погашення кредиту.

Суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивач, ставлячи вимоги про визнання недійсним кредитного договору, посилаються на ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», не довів порушення його прав з боку відповідача.

Тому з урахуванням того, що сторонами на власний розсуд шляхом вільного волевиявлення визначено умови договору, зокрема щодо порядку його видачі та погашення, у зв'язку з чим відсутні підстави для визнання такої умов договору дискримінаційною або ж несправедливою. Тобто, позивач не довів, що зміст кредитного договору суперечить ст.ст. 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак відсутні підстави для визнання договору недійсним з підстав, передбачених ч.1 ст.203 ЦК України.

На час укладення кредитного договору позивач був ознайомлений з інформацією про умови кредитування відповідно до ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», що підтверджується підписаним Додатом № 1 до кредитного договору № 195КМ_В від 12 травня 2008 року, в якому зазначено що погашення кредиту і сплата відсотків за користування кредитом здійснюється в сумі й терміни відповідно до Графіка погашення кредиту, відсотків і винагороди.

Доказів того, що права позивача на отримання повної та достовірної інформації щодо умов договору та порядку сплати кредиту були порушені, суду не було подано.

Отже, враховуючи вимоги закону та встановлені обставини справи, суд приходить до висновку, що позивач не довів, що оспорюваний кредитний договір не відповідає вимогам ст. 203 ЦК України і підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 215 ЦК України, оскільки умови договору та необхідні платежі були погоджені сторонами при їх укладенні та визнані такими, що не є несправедливими, а отже вимоги щодо визнання недійсним кредитного договору, та інші похідні вимоги не підлягають до задоволення.

Щодо вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд приймає до уваги стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити з засад розумності, виваженості та справедливості.

Згідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Суд, відмовляє у вимогах позивача щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки стороною позивача не надано суду доказів того, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних страждань, за яких обставин вони були йому заподіяні, та з чого позивач виходив зазначаючи відповідні розміри морального відшкодування.

За статтею 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови у позовних вимогах.

Відповідно до ст.ст. 15, 16, 203, 215, 526, 527, 530, 627, 628, 1054 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів», та керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 212-215, 218, ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_1 до ПАТ КБ «Приватбанк», приватного нотаріуса Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області ОСОБА_2, третя особа: ОСОБА_3, про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів, зобовязання вчинити певні дії та стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня його оголошення.

Суддя: Дубас Т.В.