Номер провадження: 22-ц/785/336/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Артеменко І. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Артеменка І.А.,

суддів Суворова В.О.,

ОСОБА_2,

при секретарі Фабіжевській Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційними скаргами представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року по справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про стягнення матеріальної шкоди,-

встановила:

У серпні 2007 року ОСОБА_6 звернулася до суду з зазначеним позовом, в якому просила стягнути солідарно з відповідачів майнову шкоду у розмірі 32991 грн..

Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 22.05.2007 року за адресою АДРЕСА_1 у звязку з течією сантехнічного обладнання у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7, в належній позивачу квартирі № 9 обвалилася деревяна підлога, зокрема у кладочці, площею 0,8 кв. м., приміщенні кухні, площею 6,3 кв. м., та частково змокла стіна, яка розмежовує квартири позивача та відповідача, загальною площею до 1,5 кв. м., що зафіксовано актом від 22.05.2007 року, який складено за участю начальника та майстра КП ДЕЗ «Жовтневий», жильців АДРЕСА_2 по вул. Канатна в м. Одеса та сина позивача ОСОБА_8.

09.07.2007 року в квартирі позивача знову трапилось пошкодження стін, зокрема на стіні, що розмежовує квартири позивача та відповідача зявилась рвана тріщина шириною до 6 мм.. У житловій кімнаті позивача підлога накренилася в сторону підлоги, що обвалилась. Даний випадок зафіксований актом за участю начальника та майстра КП ДЕЗ «Жовтневий», мешканців будинку № 2 кв. 8 по вул. Канатна в м. Одеса та сина позивача ОСОБА_8.

У звязку з зазначеним квартира ОСОБА_9 стала непридатною для проживання і вона була змушена здійснити ремонт за власний рахунок, так як відповідачі відмовляються від здійснення заходів щодо відновлення становища квартири позивача.

Загальна вартість ремонту складає 32991 грн., яку позивачка просила стягнути з відповідачів.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 24743,25 грн..

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальну шкоду у розмірі 8247,75 грн..

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 подали до суду апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм права.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, який доповів зміст рішення, яке оскаржене, доводи апеляційної скарги, межі, в яких повинні здійснюватись перевірка рішення, встановлюватися обставини і досліджуватися докази, вислухавши думку учасників процесу, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив з того, що залиття квартири позивачки відбулося з вини відповідачів, що спричинило їй матеріальну шкоду у розмірі 32991 грн., яку останні повинні відшкодувати.

Але колегія суддів повністю не може погодитись з рішенням суду першої інстанції, оскільки висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 2 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року зазначеним вимогам не відповідає.

Відповідно до ч. 4 ст. 309 ЦПК України підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення суду є порушення судом норм матеріального або процесуального права.

Апеляційним судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до листа КП «ОМБТІ та РОН» від 30.10.2007 року за № 7594501.0701 станом на 12.12.2007 року в КП «ОМБТІ та РОН» зареєстровано дві квартири під № 9 по вул. Канатній, 2 у м. Одесі (а.с.31, т.1).

Перша зареєстрована за ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ від 20.01.2006 року, № 8-18278 на підставі розпорядження № 193831 від 20.01.2006 року;

Друга:

-? частина за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 2-ою Одеською державною нотаріальною конторою від 12.12.2006 року за № 3-5189;

-? частина за ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право власності, виданого 2-ою Одеською державною нотаріальною конторою від 12.12.2006 року за № 3-5191;

-? частина за ОСОБА_11 на підставі свідоцтва про право власності по закону, виданого 2-ою Одеською державною нотаріальною конторою від 12.12.2006 року за № 3-5191.

Також судом встановлено, що 22.05.2007 року за адресою: АДРЕСА_3 через течію сантехнічного обладнання у квартирі, що належить на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_7, померлої 26.06.2008 року, спадкоємицею якої є ОСОБА_5, в належній позивачці квартирі № 9 обвалилася деревяна підлога, зокрема у кладочці, площею 0,8 кв. м., кухні, площею 6,3 кв. м., та частково змокла стіна, яка розмежовує квартири позивача та відповідачів, загальною площею 1,5 кв. м., що підтверджується актом КП ДЕЗ «Жовтневий» від 22.05.2007 року (а.с.5, т.1).

09 липня 2007 року у квартирі позивачки знов трапилося пошкодження стін, зокрема на стіні, що розмежовує квартири позивача та відповідача зявилась рвана тріщина шириною до 6 мм., у житловій кімнаті підлога накренилася, що підтверджується актом КП ДЕЗ «Жовтневий» від 09.07.2007 року (а.с.6, т.1).

Оскільки відповідачі відмовилися від здійснення заходів щодо відновлення становища квартири позивачки, остання була вимушена за свій рахунок проводити ремонтні роботи.

Суму позову у розмірі 32991 грн. позивачка обґрунтовує наступним:

- кошторис на ремонтно-будівельні роботи у розмірі 21765 грн. (а.с.8, т.1), що також підтверджується розпискою ОСОБА_12, який проводив ремонтні роботи у квартирі позивачці та отримав за це вказану суму (а.с.7, т.1);

- вартість матеріалу необхідних для здійснення ремонту 11226 грн..

Оскаржуваним рішення позовні вимоги були задоволені.

У статті 319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, але власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Власність зобовязує.

Згідно ст. 322 Цивільного кодексу України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності квартиру, зобовязані забезпечувати її схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт.

Згідно ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооператив, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обовязковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст.ст. 22, 1166 ЦК України шкода, що заподіяна майну громадянина, підлягає відшкодуванню особою, що заподіяла шкоду, у повному обсязі.

Згідно ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відповідачі повинні нести відповідальність за заподіяння шкоди позивачці, але колегія суддів не може погодитися з розміром збитків з наступних підстав.

Оскільки відповідачі заперечували проти позовних вимог, то представником ОСОБА_3 ОСОБА_4 у суді апеляційної інстанції було заявлено клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи (а.с.77-78, т.2).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 21 січня 2015 року клопотання задоволено, та по справі призначена експертиза (а.с.82-86, т.2)

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 494/24 від 04.09.2015 року з ліквідації пошкоджень і руйнувань, вказаних в акті КП ДЕЗ «Жовтневий» від 22.05.2007 року та в акті КП ДЕЗ «Жовтневий» від 09.07.2007 року для відновлення квартири АДРЕСА_4, власником якого є ОСОБА_6, необхідно виконати ремонтно-відновлювальні роботи (які зазначені у кошторисі (а.с.114-116, т.2)), вартість яких складає 14608 грн. (а.с.88-92,т.2).

Цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини; якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

У п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) роз'яснено, що, розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, завдана фізичній особі, майну фізичної особи чи майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Таким чином, при вирішенні спорів про відшкодування шкоди за вказаними нормами права доказуванню підлягають: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача і його вина, причинний зв'язок між протиправною дію і негативними наслідками.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Як зазначив в апеляційні скарзі представник ОСОБА_3 ОСОБА_4, причини руйнування належної позивачу квартири та розмір завданої таким руйнування матеріальної шкоди можуть бути встановлені висновком судової будівельно-технічної експертизи, а оскільки їх клопотання про призначення експертизи не було розглянуто судом, то неможливо встановити дійсний розмір матеріальної шкоди, тобто представник погоджується з тим, що шкода завдана, але не погоджується з тим, ким вона була завдана, та самою сумою, що була визначена судом.

Таким чином, матеріальна шкода, що спричинена ОСОБА_6 внаслідок течі сантехнічного обладнання з вини відповідачів, відповідно до висновків експерта, складає 14608 грн..

Посилання представника відповідачів на те, що акти КП ДЕЗ «Жовтневий» від 22.05.2007 року та від 09.07.2007 року не відповідають формі, затвердженої наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства № 76 від 17.05.2005 року, а тому не можуть бути належним доказом по справі, колегія суддів вважає безпідставним, оскільки зазначені акти складені посадовим особами КП ДЕЗ «Жовтневий» з виїздом на місце, та мешканцями будинку, містять в собі всю інформацію щодо причин заливу та характеру пошкоджень, у звязку з чим відповідають вимогам ст.ст. 57, 58 ЦПК України та не викликають у суду сумнівів в їх достовірності.

Аналізуючи зазначене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні, шляхом стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 10956 грн., а з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 матеріальної шкоди у розмірі 3652 грн., відповідно до їх часток у праві власності.

Згідно ст.ст. 10, 27, 60 ЦПК України сторони, які приймають участь у справі, користуються рівними правами відносно надання доказів, їх дослідження та доведення до суду їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції на усі зазначені обставини уваги не звернув, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення, яке підлягає зміні в частині стягнення суми матеріальної шкоди.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п. 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області, -

вирішила:

Апеляційні скарги представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 09 квітня 2014 року змінити.

Викласти резолютивну частину рішення наступним чином: «Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_6 (ІНН НОМЕР_2) матеріальну шкоду у розмірі 10956 грн..

Стягнути з ОСОБА_5 ( ІНН) на користь ОСОБА_6 (ІНН НОМЕР_2) матеріальну шкоду у розмірі 3652 грн..

В решті позову відмовити.»

Рішення колегії судів набирає законної сили з моменту проголошення.

Рішення колегії суддів може бути оскаржено у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області

ОСОБА_13

ОСОБА_2

ОСОБА_14