Справа № 445/1349/13 Головуючий у 1 інстанції: Постигач Б.А.
Провадження № 22-ц/783/5577/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Л. Б.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Струс Л.Б.

суддів: Шандри М.М., Тропак О.В.

секретаря: Бадівської О.О.

за участю: ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 на рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання майна спільною сумісною власністю і визнання права власності на половину будівельних матеріалів,

ВСТАНОВИЛА:

Оскаржуваним рішенням Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року позов задоволено частково. Визнано що 91 % незавершеного будівництвом жилого будинку в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій №31 є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і визнано за ОСОБА_2 право власності на 91/200 частину будматеріалів і обладнання що були використані в процесі цього будівництва. В задоволенні решти позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання стягнення судових витрат.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_2 подавши апеляційну скаргу у якій зазначає, що не погоджується із рішенням та вважає, що воно ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року та позов задовольнити в повному обсязі. Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 таке майно: житловий будинок в с. Вороняки, по вул. Вишнева, 31 Золочівського районну Львівської області; земельну ділянку, пл. 0,1952 га. (кадастровий номер 00:01:011:0009), розташовану в с. Вороняки по вул. Вишнева, 31 для обслуговування житлового будинку; земельну ділянку, пл. 0,1531 га (кадастровий номер :01:011:0010), розташовану в с. Вороняки по вул. Вишнева, 31 для ведення особистого селянського господарства. Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 житлового будинку в с. Вороняки, по вул. Вишнева, 31 Золочівського району Львівської області, 1/2 земельної ділянки пл. 0,1952 га (кадастровий номер 00:01:011:0009), розташовану в с. Вороняки по вул. Вишнева, 31 для обслуговування житлового будинку; земельної ділянки, пл. 0,1531 га (кадастровий номер :01:011:0010), розташовану в с. Вороняки по вул. Вишнева, 31 для ведення особистого селянського господарства. Визнати незавершений будівництвом індивідуальний житловий будинок по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області, ступінню готовності 73,4 %, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3. Визнати за ОСОБА_2 право на 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку, ступінню готовності 73,4 % по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 5 500 доларів США. Судові витрати покласти на відповідача.

Також рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року оскаржив представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 подавши апеляційну скаргу, у якій зазначає, що не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте на час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто.

Просить скасувати рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким визнати незавершений будівництвом жилий будинок по вул. Вишневій, 31 обєктом права особистої приватної власності ОСОБА_3 та визнати за ним право власності на будівельні матеріали та обладнання, що були використані в процесі будівництва. Стягнути з ОСОБА_2 судові витрати в сумі 1827 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, ОСОБА_2, ОСОБА_3, представників ОСОБА_4, ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3 підлягає до часткового задоволення, а апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам.

Судом встановлено, що згідно копії свідоцтва про шлюб серії 1-СГ № 048277 сторони одружились 03.07.2007 року ( т.2 а.с. 112).

Згідно копії рішення Золочівського районного суду від 20.01.2014 року шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано (т.2 а.с .118).

Як вбачається із копій договорів купівлі-продажу земельних ділянок і старого будинку вбачається, що ОСОБА_3 12 лютого 2008 року придбав у ОСОБА_6 жилий будинок в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій, 31 ( т.1 а.с. 10) і в цей же день придбав у у ОСОБА_7 дві земельні ділянки : одна площею 0,1952 га і друга - пл.0,1531 га. Дані земельні ділянки також знаходяться в с. Вороняки по вул. Вишневій.

Колегія суддів вважає, що покликання позивачки на те що цей будинок і обидві земельні ділянки є спільною сумісною власністю її та ОСОБА_3 не відповідає дійсності., виходячи із наступного.

Хоча це майно і придбане відповідачем під перебування в шлюбі з позивачкою, воно не може автоматично вважатись їх спільною сумісною власністю в силу нижченаведених обставин.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 старий будинок і дві земельні ділянки придбав за кошти, які виручив від продажу двох автомобілів ВАЗ-2109 і АУДІ, які він придбав ще до шлюбу з ОСОБА_2

Згідно пояснень ОСОБА_2, вона підтвердила, що до одруження з нею у ОСОБА_3 було два таких автомобілі і він їх продав, а куди вклав зазначені гроші вона не знає. Окрім того пояснила, що будинок і дві земельні ділянки відповідач купував за кошти зароблені в Москві, також зазначила, що фінансово так і своєю працею не допомагала у будівництві, однак її батько допомагав класти плитку у ванні та в гаражі. На даний час вона працює в перукарні "Золоті ручки". Ще кошти на будівництво давала її мати в сумі 2 000 доларів США, проте чоловік тоді їх повернув.

За час шлюбу був споруджений новий будинок, а саме: зведені стіни, які поштукатурили, вставили вікна та двері, та було зроблено накриття. В 2009 році до будинку був приєднаний газ.

Окрім того позивачка в судовому засідання апеляційного суду не змогла пояснити про джерела фінансування будівництва нового будинку та підтвердила ту обставину, що вона під час спільного проживання не працювала і будь-яких доходів не отримувала.

Колегія суддів вважає, що районний суд відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в частині визнання права власності на половину старого будинку і двох земельних ділянок прийшов до правильного висновку про те, що вона без достатніх правових підстав претендує на нього, оскільки це майно було придбано відповідачем за кошти від продажу двох автомобілів, які були нажиті ним ще до шлюбу з позивачкою.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_2 не представлено належних доказів її участі в набутті спірного майна.

З приводу питань, порушених сторонами у суді дається розяснення у постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007 року, яким суд керувався при розгляді справи.

Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України.

За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.

Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи та наведені мотиви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права ст. 57, 60 СК України та обґрунтовано визначив правовий статус спірного майна особистою власністю ОСОБА_8

Саме таке застосування норм ст. 57, 60 СК України зазначено в постановах Верховного Суду України від 19 та 2 жовтня 2013 року та 1 липня 2015 року, які в силу вимог ст..360-7 ЦПК України є обовязковими для всіх суддів України.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_2 визнаючи що 91 % незавершеного будівництвом жилого будинку в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій №31 є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 і визнано за ОСОБА_2 право власності на 91/200 частину будматеріалів і обладнання що були використані в процесі цього будівництва прийшов до невірного висновку, з яким не погоджується колегія суддів .

Як встановлено матеріалами справи, що позивачка звернулась з позовом у якому просила визнати за нею право власності на 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку, ступінню готовності 73,4% по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області. Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 5 500 доларів США. Судові витрати покласти на відповідача. (т.2 а.с. 104-107)

Однак задовольняючи позовні вимоги районний суд визнав що 91% незавершеного будівництвом жилого будинку в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій №31 є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та визнав право власності на 91/200 частину будматеріалів і обладнання що були використані в процесі цього будівництва, при цьому суд першої інстанції не врахував що ОСОБА_2 не предявляла таких вимог.

За змістом частини першої статті 376 ЦК України самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво, або відведена не для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту, або з істотним порушенням будівельних норм і правил.

На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб (частина пята статті 376 ЦК України).

Предметами права власності може бути лише майно, яке складається з речей (стаття 179 ЦК України), сукупності речей та майнових прав (стаття 190 цього Кодексу).

Право володіння, користування та розпорядження своїм майном належить тільки власникові (стаття 317 ЦК України).

До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК України належать земельні ділянки, а також обєкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.

Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).

Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів визначається постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 534 та іншими нормативними актами Кабінету Міністрів України та Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України.

Відповідно до вимог статей 328 та 329 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

У разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію.

Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання.

Суд першої інстанції, всупереч наведеним нормам матеріального права, визнав право власності на 91/200 частину будматеріалів і обладнання, використаного в процесі будівництва житлового будинку, без зазначення його найменувань.

Разом з тим для правильного застосування до правовідносин сторін зазначених норм матеріального права необхідно встановити певні обставини, без яких ухвалити законне й обґрунтоване рішення неможливо.

Вищенаведена правова позиція викладена також в постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15, яка в силу вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що районний суд на вищенаведені норми закону та обставини справи уваги не звернув, а тому приходить до висновку що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 про визнання 91% незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій № 31 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 91/100 частину будматеріалів і обладнання що були використані в процесі цього будівництва скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незавершеного будівництвом індивідуальний житловий будинок по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області, ступіню готовності 73,4 %, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_2 право на 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку, ступінню готовності 73,4 %, по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області слід відмовити.

Згідно до п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.209, 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, ст..ст.309, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Золочівського районного суду Львівської області від 21 липня 2015 року в частині задоволення позовних вимог про визнання 91% незавершеного будівництвом житлового будинку в с. Вороняки Золочівського району Львівської області по вул. Вишневій № 31 обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_3 та визнання за ОСОБА_2 право власності на 91/100 частину будматеріалів і обладнання що були використані в процесі цього будівництва скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання незавершеного будівництвом індивідуальний житловий будинок по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області, ступіню готовності 73,4 %, обєктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_3, визнання за ОСОБА_2 право на 1/2 ідеальну частину незавершеного будівництвом індивідуального житлового будинку, ступінню готовності 73,4 %, по вул. Вишнева, 31 в с. Вороняки Золочівського району Львівської області відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Головуючий Л.Б. Струс

Судді М.М. Шандра

ОСОБА_9