АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/3833/15-ц Номер провадження 22-ц/786/3803/15Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л. М. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді: Омельченко Л.М.

суддів: Бондаревської С.М., Буленка О.О.

при секретарі Ачкасовій О.Н.

З участю позивача ОСОБА_2

Представника відповідача ОСОБА_3

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» про стягнення коштів і моральної шкоди.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача,

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним вище позовом, який в процесі розгляду справи збільшила щодо розміру пені, процентів за користування коштами, інфляційних витрат та 3 відсотків річних.

Посилалась на те, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28.04.2015 року було задоволено її позовні вимоги, а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» в частині невиконання банківських послуг і користування платіжною карткою кредитка «Універсальна», виданої на її ім»я 28 жовтня 2012 року, визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 13 135,00 грн. з кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» виданої на її ім»я, нечинною та зобов»язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути їй кошти в сумі 13135,00 грн. шляхом відновлення на картковому рахунку. Однак, до часу звернення позивача до суду, рішення суду не виконане. Просила стягнути з відповідача на її користь пеню за користування коштами у розмірі 4150грн.66 коп., проценти за користування коштами 2 760 грн. 51 коп., інфляційні втрати 5918грн.33 коп. та 3 відсотки річних 341грн.15 коп. , а всього 13 170 грн. 65 коп. та моральну шкоду в розмірі 11 160 грн.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Рішення суду в апеляційному порядку оскаржила ОСОБА_2

Посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, вона просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в частині стягнення з відповідача пені, інфляційних витрат та відсотків річних. В частині відмови у задоволенні позову про стягнення моральної шкоди рішення суду не оскаржується.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши пояснення позивача та представника відповідача, перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

За нормами ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна.

Відповідно до ст. 1214 ЦК України, на яку посилається позивач у поданій до суду позовній заяві, особа, яка набула майно або зберегла його у себе без достатньої правової підстави, зобов'язана відшкодувати всі доходи, які вона одержала або могла одержати від цього майна з часу, коли ця особа дізналася або могла дізнатися про володіння цим майном без достатньої правової підстави. У разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Судом першої інстанції вірно встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 28 квітня 2015 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 до ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» , а саме: визнано неправомірними дії ПАТ КБ « ПРИВАТБАНК» в частині невиконання банківських послуг і користування платіжною карткою кредиткою «Універсальна», виданою на ім»я ОСОБА_2 28 жовтня 2012 року. Визнано транзакцію щодо переказу 24 грудня 2014 року коштів у сумі 1313 грн.00 коп. кредитної картки ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», виданої ім»я позивача, нечинною та зобов»язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» повернути кошти в сумі 13135грн.00 коп. шляхом відновлення на картковому рахунку ( а.с.10-14).

Також встановлено, що на час розгляду судом даної справи вищевказане рішення суду, яке набрало чинності 28.04.2015 року, не виконано.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги про стягнення з відповідача пені у розмірі 0,1 відсотка за кожен день, починаючи від дня неналежного переказу до дня повернення відповідної суми на рахунок, ОСОБА_2 послалась на п.37.2 ст.37 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні».

Відповідно до ст. 37 Закону України « Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», цей Закон визначає загальні засади функціонування платіжних систем і систем розрахунків (далі - платіжні системи) в Україні, поняття та загальний порядок проведення переказу коштів у межах України, встановлює відповідальність суб'єктів переказу, а також визначає загальний порядок здійснення нагляду (оверсайта) за платіжними системами.

Статтею 5 зазначеного Закону визначений перелік суб'єктів переказу коштів. Так, згідно п. 5.1. суб'єктами правових відносин, що виникають при здійсненні переказу коштів, є учасники, користувачі (платники, отримувачі) платіжних систем.

Відповідно до п. 5.2, відносини між суб'єктами переказу регулюються на підставі договорів, укладених між ними з урахуванням вимог законодавства України.

Відмовляючи позивачу у стягненні з відповідача вказаної вище пені, місцевий суд вірно послався на те, що укладений між сторонами 28.10.2014 року Договір про надання банківських послуг та Правила користування платіжними картками не передбачають відповідальності банку по сплаті пені за несвоєчасне перерахування ним на рахунок неналежного платника відповідної суми коштів за рахунок власних банківських коштів.

Грошові кошти в сумі 13135 грн.00 коп., які були списані з платіжної картки кредитка «Універсальна», виданої на ім»я ОСОБА_2, належали банку, оскільки вони є кредитними коштами, що надавалися позивачу. Тому місцевий суд дійшов правильного висновку, що на них не розповсюджується дія закону про нарахування пені позичальнику в разі неналежного їх переказу.

Як вірно зазначено у рішенні суду першої інстанції, кредитний договір, укладений між сторонами у справі, не містить у собі ніяких вказівок чи санкцій відносно нарахування пені банку.

Також місцевим судом правильно встановлено, що ОСОБА_2 23.01.2015 року внесла на вказану вище кредитну картку, якою вона користується, грошові кошти у розмірі 13135 грн.00 коп., які вчасно були зараховані банком.

В засіданні суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_2 пояснила, що після внесення нею на кредитну картку суми 13135 грн.00 коп. за її заявою кредитний ліміт на цій картці було зведено до нуля.

Встановивши зазначені вище обставини та давши належну оцінку доводам сторін, місцевий суд дійшов вірного висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача процентів за користування його коштами, інфляційних витрат та 3% річних.

Рішення суду є законним, обґрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому колегія суддів не знаходить підстав для його скасування.

Доводи апеляційної скарги про те, що є помилковим висновок суду про відмову ОСОБА_2 у стягненні інфляційних витрат та 3 відсотків річних, не заслуговують на увагу, оскільки відповідач вчасно зарахував внесений нею кредитний ліміт на картковий рахунок, який у подальшому за її заявою було зведено до нуля (а.с.177).

Інші доводи скарги теж не спростовують висновків суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, вірно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду - залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303, 307 ч.1 п.1, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя (підпис)

Судді : (підписи)

Копія вірно: