Справа №463/2461/15-ц
Провадження №2/463/1284/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Гирич С. В.

при секретарі судових засідань Попович Х.І.

з участю представника позивача ОСОБА_2

в м. Львові

у відкритому судовому засіданні

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-авто» в особі Львівської філії, ОСОБА_4, ОСОБА_5, третьої особи: ОСОБА_6 про стягнення страхового відшкодування, матеріальної та моральної шкоди, суд -

в с т а н о в и в:

позивач звернулася до суду з позовними вимогами до відповідачів, третьої особи, розмір яких уточнила в процесі судового розгляду та просить стягнути з Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-авто» страхове відшкодування в розмірі 50 000 грн., а з відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 різницю між фактичним розміром шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу та страховим відшкодуванням в розмірі 2921 грн. 17 коп., вартість проведеного експертного дослідження в розмірі 400 грн., вартість послуг евакуатора в розмірі 300 грн. та моральну шкоду в розмірі 10 тис. грн., судові витрати

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 19.11.2014 року о 19.58 год. по вул. Зелена, 85 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі декількох автомобілів, в ході якої були заподіяні технічні пошкодження автомобіля НОМЕР_1, що перебуває у її законному користуванні. Винним у скоєнні вказаної дорожньо-транспортної пригоди за рішенням суду було визнано ОСОБА_4, який на той момент керував транспортним засобом - автомобілем НОМЕР_2, який перебував у власності ОСОБА_5

Оскільки цивільно-правова відповідальність винного водія на момент скоєння дорожньо-транспортної пригоди була застрахована відповідачем - ПАТ «Українська-страхова компанія «Гарант-авто» на підставі полісу добровільного страхування транспортного засобу від №АС/8686054, а відтак у грудні 2014 року вона звернулася у Львівську філію страховика із заявою про виплату страхового відшкодування, що складається із вартості відновлювального ремонту в розмірі 52921 грн. 17 коп., вартості експертного дослідження в розмірі 400 грн. та вартості витрат на послуги евакуатора в розмірі 300 грн.

Однак по даний час страхове відшкодування їй не виплачено, про причини не виплати такого страховик її не повідомив. Тому, з врахуванням ліміту відповідальності страховика за полісом про добровільне страхування транспортного засобу в розмірі 50 тис. грн., вважає що має право на отримання за рахунок страховика відшкодування в межах ліміту його відповідальності, а решту суми просить стягнути з винного водія у скоєнні дорожньо-транспортної пригоди та власника транспортного засобу.

Крім цього вважає, що внаслідок пошкодження транспортного засобу вона тривалий час не могла ним користуватися, змушена була їздити громадським транспортом, що створювало додаткові проблеми на роботі та незручності у пересування. Внаслідок цього вона переживала сильні душевні страждання, був порушений звичний для неї спосіб життя, а тому вважає, що діями відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 їй заподіяно моральну шкоду, розмір якої вона оцінює у 10 тис. грн., та просить позов задоволити.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги з аналогічних підстав.

Третя особа на стороні позивача ОСОБА_6 в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена у встановленому законом порядку, подала до суду заяву про слухання справи у її відсутності. А тому суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності третьої особи.

Відповідачі ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-авто», ОСОБА_4, ОСОБА_5 в судове засідання не з'явилися явку своїх представників не забезпечили, повторно, причин неявки суду не повідомили. Відповідач ПАТ Українська страхова компанія «Гарант-авто» про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку шляхом вручення судових повісток через поштове відділення за зареєстрованим місцем знаходження. Відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про дату, час та місце судового розгляду повідомлялися у встановленому ч.9 ст. 74 ЦПК України порядку через оголошення в пресі, оскільки за зареєстрованим місцем проживання судова кореспонденція поштовим відділенням поверталася на адресу суду у зв'язку із закінченням терміну зберігання.

Зважаючи на те, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, а належно повідомлені про розгляд справи відповідачі в судове засідання не з'явилися, явку своїх представників не забезпечили повторно, суд вважає, що відповідно до ст.224 ЦПК України, справу слід розглянути у їх відсутності, постановивши заочне рішення.

Заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, дослідивши та перевіривши усі обставини справи, суд позовні вимоги задовольняє частково з таких підстав.

Судом встановлено, що 19.11.2014 року по вул. Зелена, 85 в м. Львові відбулася дорожньо-транспортна пригода, за участі декількох автомобілів, в тому числі автомобіля марки «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3, під керуванням ОСОБА_4, який належав на праві власності ОСОБА_5, та автомобіля марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_4, під керуванням ОСОБА_3, що згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу перебував у власності ОСОБА_6 (а.с.10).

Постановою Франківського районного суду м. Львова від 22.12.2014 року (а.с.7) ОСОБА_4 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КпАП України, зокрема у тому що внаслідок його винних дій відбулася зазначена дорожньо-транспортна пригода.

Як вбачається із довідки про дорожньо-транспортну пригоду від 05.12.2014 року (а.с.8), внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, автомобіль марки «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_4, отримав механічні пошкодження передньої центральної, задньої центральної, задньої лівої частини автомобіля.

При цьому встановлено, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3, ОСОБА_4, була застрахована у ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» на підставі поліса №АС/8686054, яким встановлено ліміт відповідальності на одну потерпілу особу за заподіяння майнової шкоди в розмірі 50 тис. грн.

Як встановлено в ході судового розгляду, після настання дорожньо-транспортної пригоди позивач, у відповідності до вимог та в порядку передбаченому ст.35 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», звернувся до страховика ПАТ «Українська страхова компанія «Гарант-авто» про виплату страхового відшкодування внаслідок заподіяння шкоди його автомобілю застрахованим автомобілем під керуванням ОСОБА_4

Як вбачається із висновку експертного автотоварознавчого дослідження від 11.12.2014 року №4858 (а.с.12-27), вартість матеріального збитку завданого власнику автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_4, внаслідок його пошкодження в ході ДТП становить 52921 грн. 17 коп. Крім цього позивачем понесено збитки, пов'язані із заподіянню шкоди її транспортному засобу у виді оплати вартості експертного автотоварознавчого дослідження в сумі 400 грн. (а.с.29), а також вартості оплати послуг евакуатора в сумі 300 грн. (а.с.30).

Відповідно до ст.979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Крім цього, ст.6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

Статтею 22 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Пунктом 1 ст.33 Закону передбачено, що страховик, керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати), та у випадку прийняття позитивного рішення, у відповідності до п.36.2 ст.36 Закону, виплатити таке не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.

Таким чином, оскільки позивач, як особа, чиє майно було пошкоджено в ході дорожньо-транспортної пригоди внаслідок винних дій особи, чия цивільно-правова відповідальність була застрахована відповідачем, у встановленому законом порядку звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, і відповідачем рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування прийнято не було, а відтак у нього виник обов'язок, не пізніше 90 днів з моменту звернення позивача, здійснити виплату страхового відшкодування.

При цьому суд враховує, що ОСОБА_3, не будучи власником транспортного засобу, наділена правом вимоги про відшкодування заподіяної шкоди цьому майну, оскільки керувала транспортним засобом на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). А відтак, з врахуванням роз'яснень в п.13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 01.03.2013 року № 4 на неї поширюються положення статей 386, 395, 396 ЦК України щодо захисту права власності в частині права вимоги відшкодування шкоди, завданої цьому майну.

Однак, як встановлено в судовому засіданні, відповідач ні у встановлені Законом строки, ні по даний час виплату позивачу страхового відшкодування не здійснив, жодних підстав невиплати страхового відшкодування перед судом не навів, як і не заперечив розміру заподіяної позивачу майнової шкоди.

А тому суд приходить до висновку про підставність позовних вимог в частині стягнення страхового відшкодування.

Визначаючи розмір страхового відшкодування, суд виходить із того, що відповідачами у передбачений законом спосіб не оспорено та не спростовано вартості заподіяної шкоди майну позивача, а страховиком не представлено доказів того, що ним у відповідності до вимог ст. 33 Закону було проведено огляд та оцінку вартості заподіяних позивачу збитків.

А тому, суд вважає, що позивач має право на стягнення страхового відшкодування виходячи із вартості заподіяної шкоди майну позивача, визначеної висновком автотоварознавого дослідження в розмірі 52921 грн. 17 коп., а також понесених позивачем збитків на оплату проведеного дослідження в сумі 400 грн. та послуг евакуатора в сумі 300 грн.

Одночасно суд враховує, що п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту.

За таких обставин, оскільки позивач звернулася про стягнення страхового відшкодування безпосередньо на свою користь, і на даний час нею не представлено доказів про оплату вартості ремонтних робіт, тому суд вважає, що позовні вимоги про стягнення страхового відшкодування підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення страхового відшкодування виходячи з розміру заподіяної шкоди внаслідок пошкодження транспортного засобу на момент скоєння ДТП з відрахуванням із цієї суми 20% податку на додану вартість. Таким чином стягненню підлягає розмір страхового відшкодування в сумі 44800 грн. 98 коп., що складається з розміру прямих збитків в сумі 44100 грн. 98 коп. заподіяних внаслідок пошкодження транспортного засобу зменшених на суму податку на додану вартість, понесених збитків на проведення експертного дослідження в сумі 400 грн. та вартості послуг евакуатора в сумі 300 грн.

З врахуванням наведеного, оскільки розмір страхового відшкодування, що стягується судом, не перевищує ліміту відповідальності страховика, суд не вбачає підстав для стягнення частини заподіяних збитків позивачу із інших відповідачів, у зв'язку із чим позовні вимоги задовольняє частково.

Крім цього суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення моральної шкоди із відповідача ОСОБА_4 виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1,2,3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з вимогами ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених законом.

При визначенні розміру моральних збитків суд виходить також з п.п. 3,5,9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди». Відповідно до Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

З врахуванням наведеного суд вважає, що через пошкодження автомобіля «BMW», реєстраційний номер НОМЕР_4, який перебував у законному володінні позивача, внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_4, позивачу заподіяно моральну шкоду у виді нервових та психологічних потрясінь, порушення звичного для неї способу життя та праці, для організації відновлення яких остання була змушена докладати додаткові зусилля.

А тому суд приходить до переконання, що із відповідача, слід стягнути в якості відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди грошові кошти в розмірі 3000 грн., оскільки такий розмір є розумною справедливою компенсацією душевних страждань позивача, спричинених внаслідок пошкодження його майна. А тому позовні вимоги слід в цій частині задоволити частково.

В частині позовних вимог про стягнення матеріальної та моральної шкоди із ОСОБА_5, як власника автомобіля «Audi А6», реєстраційний номер НОМЕР_3, суд вважає такі заявлені безпідставно, оскільки за змістом ст. ст. 1167, 1187 ЦК України відповідальність за заподіяння шкоди джерелом підвищеної небезпеки несе володілець транспортного засобу, внаслідок винних дій якого заподіяна шкода. Оскільки в ході судового розгляду встановлено, що така шкода майну позивача заподіяна виключно внаслідок винних дій відповідача ОСОБА_4, а тому в цій частині позовні вимоги до ОСОБА_5 слід відхилити.

Крім цього, задовольняючи частково позов, у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідачів на користь позивача пропорційно до задоволених вимог понесені ним та документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 209, 212-215, 224 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

позов задоволити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-авто» на користь ОСОБА_3 суму страхового відшкодування в розмірі 44800 (сорок чотири тисячі вісімсот) грн. 98 коп., що складається з розміру прямих збитків в сумі 44100 грн. 98 коп. заподіяних внаслідок пошкодження транспортного засобу зменшених на суму податку на додану вартість, понесених збитків на проведення експертного дослідження в сумі 400 грн. та вартості послуг евакуатора в сумі 300 грн.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 3 000 (трьох тисяч) грн. 00 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства Української страхової компанії «Гарант-авто» на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати - судовий збір в розмірі 441 (чотириста сорок одна) грн. 01 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 понесені позивачем судові витрати - судовий збір в розмірі 195 (сто дев'яносто п'ять) грн. 21 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судові витрати - судовий збір в розмірі 48 (сорок вісім) грн. 39 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга в строки і порядок передбачені ст. 294 ЦПК України до апеляційного суду Львівської області через місцевий суд.

Суддя: Гирич С. В.