У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 грудня 2015 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді - Ковалевича С.П.

суддів: Демянчук С.В., Шеремет А.М.

секретар судового засідання Пиляй І.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.

Перевіривши докази та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання доньки: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2015 року і до досягнення донькою повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання ОСОБА_2 у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн. щомісячно, починаючи з 23 липня 2015 року і до досягнення трьохрічного віку донькою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Стягнуто з ОСОБА_1 у прибуток держави судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

Вважаючи дане рішення незаконним через порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне зясування обставин, що мають значення для справи та невідповідність висновків суду обставинам справи, ОСОБА_1 подав на нього апеляційну скаргу.

На обґрунтування скарги вказує, що не спроможний сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття та аліменти на утримання позивачки 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4 трьохрічного віку. На даний час офіційно ніде не працює, так як не може знайти собі постійну роботу. Витрачає свої кошти на продукти харчування, на одяг, допомагає мамі коштами на сплату комунальних послуг та на її лікування, так як мама має захворювання шлунку, обох ніг, нирок та гіпертонічне захворювання. Ніякого житла, підсобного господарства, земельної ділянки у власності немає. Щомісяця допомагає позивачці утримувати дочку ОСОБА_4 продуктами харчування, одягом, взуттям, іграшками, купив для дочки парту.

Зазначає, що позивачка з управління соціального захисту населення щомісячно отримує грошову допомогу на утримання дочки ОСОБА_4. Має у власності житловий будинок, земельну ділянку та утримує підсобне господарство.

Посилаючись на викладені обставини, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнувши з нього аліменти на утримання дочки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі 600 грн. щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Позивачу ОСОБА_2 в позовній вимозі про стягнення аліментів на її утримання в розмірі 300 грн. щомісячно до досягнення дочкою ОСОБА_4 трьохрічного віку відмовити.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Матеріалами справи встановлено, що сторони від шлюбу мають неповнолітню доньку ОСОБА_3, 16 серпня 2013р. народження, яка проживає разом з матірю.

Між сторонами існує спір щодо надання батьком допомоги на утримання дитини та її матері до досягнення дитиною трьох років.

За наведених обставин суд першої інстанції правильно керуючись ст. 180 СК України постановив рішення про стягнення аліментів на користь позивачки ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_3, оскільки батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей.

Визначаючи суму аліментів в сумі 1000 грн. щомісячно на утримання дитини та 300 грн. на утримання ОСОБА_2, суд першої інстанції врахував вимоги ст.ст. 84, 182 СК України, зокрема врахував, що ОСОБА_1 тимчасово не працює, має мінливих дохід, є працеспроможним, а тому має можливість сплачувати таку суму.

В суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 не заперечив, що має у своєму розпорядженні вантажний автомобіль, яким хоч і керує по дорученню, однак має можливість надавати громадянам послуги з перевезення вантажу, а отже має і відповідний дохід.

ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції також ствердила, що при спільному проживанні вони разом для сімї придбали два трактори, які після розлучення залишилися також в розпорядженні ОСОБА_1 і ними він також надає різного роду допомогу громадянам, з чого отримує дохід.

Такі покази ОСОБА_1 достатніми на переконливими доказами не спростував.

На підставі здобутих судом доказів по справі, колегія суддів прийшла до переконання, що ОСОБА_1 має можливість сплачувати визначені судом першої інстанції аліменти на користь ОСОБА_2 як на утримання дитини, так і на її утримання в порядку ст. 84 СК України до досягнення дитиною трьох років, оскільки вона в даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку.

Доводи апелянта, які викладені в його апеляційній скарзі не спростовують висновків суду, з якими погоджується і колегія суддів.

Оскільки суд першої інстанції повно та всебічно зясував дійсні обставини по справі, дав належну оцінку зібраним доказам і постановив рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 307, 313-315 ЦПК України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Сторони по справі мають право оскаржити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня проголошення ухвали апеляційної інстанції в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: С.П. Ковалевич

Судді: С.В. Демянчук

ОСОБА_5