УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів: Кадєтової О.В.,Карпенко С.О.,
Мостової Г.І.,Наумчука М.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулося до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що 02 листопада 2005 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/8711/74/9996, відповідно до якого останньому було надано кредит в розмірі 40 000,00 доларів США.

В забезпечення виконання зобов'язань за наведеним вище кредитним договором 02 листопада 2005 року між сторонами було укладено договір іпотеки.

22 лютого 2011 року було укладено додаткову угоду до кредитного договору № 014/8711/74/9996, якою змінено виконання грошових зобов'язань з доларів на гривні.

Оскільки позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості, а саме на квартиру АДРЕСА_1.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року, позов задоволено.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 014/8711/74/9996 від 02 листопада 2005 року у сумі 310 919,80 грн (станом на 29 липня 2014 року) звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» шляхом її продажу на прилюдних торгах встановивши початкову ціну на рівні, не нижчому за звичайні ціни на ці види майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 порушує питання про скасування судових рішень судів попередніх інстанцій із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що ОСОБА_1 порушив умови кредитного договору, і у відповідності до ст. ст. 1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 12, 33, 35 Закону України «Про іпотеку» банк має право в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, оскільки додатковою угодою № 014/8711/74/9996/2 від 22 лютого 2011 року змінено валюту виконання грошових зобов'язань за кредитним договором з доларів США на гривні, суди дійшли вірного висновку, що до спірних правовідносин Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» застосуванню не підлягає.

Проте, повністю погодитися із такими висновками судів не можна, з огляду на таке.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2005 року між АППБ «Аваль» (правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 014/8711/74/9996, за яким позивач надав відповідачу кредит в сумі 40 000,00 доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами, строком до 01 листопада 2025 року.

В забезпечення виконання зобов'язання по зазначеному кредитному договору 02 листопада 2005 року було укладено договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 02 листопада 2005 року за реєстровим № 4641.

22 лютого 2011 року до вказаного кредитного договору між сторонами було укладено додаткову угоду № 014/8711/74/9996/1 та додаткову угоду № 014/8711/74/9996/2, якими змінено валюту виконання грошових зобов'язань з доларів США на гривні та відсоткову ставку з 12,5 % на 15 % річних, а також пролонговано кредитний договір до 01 липня 2033 року, у зв'язку з чим графік погашення було викладено у новій редакції.

Відповідно до статті 1054 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частинами першою та третьою статті 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

За ч. 6 ст. 38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

У порушення вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України суд першої інстанції, з висновками якого погодився суди апеляційної інстанції, у резолютивній частині рішення, пославшись на загальний розмір заборгованості, не зазначив усіх її складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, не встановив початкову ціну предмета іпотеки для його подальшої реалізації, визначену відповідно до частини шостої статті 38 Закону України «Про іпотеку». Посилання суду в резолютивній частині рішення на визначення початкової ціни предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Виходячи зі змісту поняття ціни як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо та аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», слід дійти висновку про те, що в розумінні норми статті 39 цього Закону встановлення початкової ціни предмета іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Аналогічні правові позиції викладені в Постановах Верховного Суду України від 07 жовтня 2015 року № 1935цс15 та від 21 жовтня 2015 року № 1561цс15.

Таким чином, допущені судами неправильне застосування норм матеріального та порушення норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин справи, що мають значення для правильного її вирішення, рішення судів першої та апеляційної інстанції на підставі ч. 2 ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 333, 336, 338, 343, 344, 345, 349 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 11 лютого 2015 року та ухвалу апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:В.О. Кузнєцов О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко Г.І. Мостова
М.І. Наумчук