Справа № 344/585/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1693/2015
Головуючий у 1 інстанції Пастернак І. А.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

Головуючого: Проскурніцького П.І.

Суддів: Вакарук В.М., Ясеновенко Л.В.

за участю секретаря: Капущак С.В.

сторін: представника позивачки ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Перша Івано-Франківська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

20.01.2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що після смерті чоловіка ОСОБА_5, померлого 20 грудня 1999 року, прийняла спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,0225 га, яка розташована в садівницькому товаристві Каскад на території Івано-Франківської міської ради. Першою Івано-Франківської державною нотаріальною конторою їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом у звязку з тим, що є заповіт ОСОБА_5 Вони з чоловіком ОСОБА_5 отримали двохкімнатну квартиру, приватизували і чоловік заповів свою половину квартири внукові ОСОБА_4. Спірну земельну ділянку, яка була оформлена на праві приватної власності на чоловіка, останній залишив їй як дружині. Після відкриття спадщини за заповітом ? частку квартири успадкував ОСОБА_4 У неї залишилися ? частка квартири і вона прийняла спадщину земельну ділянку за законом. Вважає, що має право на спадкування за законом спадкового майна земельної ділянки, яка не охоплена заповітом, в першу чергу, як дружина спадкодавця ОСОБА_5, яка його пережила.

Просила задовольнити позов, визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, що розташована в садівницькому товаристві Каскад на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування за законом.

27.03.2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги мотивував тим, що 20.12.1999 року помер його дідусь ОСОБА_5. 01 березня 1994 року ним було складено заповіт, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, що належить спадкоємцеві на день смерті, з чого би воно не складалося і де б воно не знаходилося, являється він ОСОБА_4. Він прийняв спадщину, подавши у Першу Івано-Франківську державну нотаріальну контору заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину від 20 червня 2000 року. На підставі даного заповіту на його імя державним нотаріусом було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_1.

Також до складу спадщини після смерті ОСОБА_5 ввійшла спірна земельна ділянка. Про те, що на дану земельну ділянку був виданий державний акт на право приватної власності на землю, йому стало відомо після отримання ухвали Івано-Франківського міського суду від 02 лютого 2015 року. ОСОБА_4 звернувся в нотаріальну контору, однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа та рекомендовано звернутися до суду.

Просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, що розташована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 27 квітня 2015 року дані справи було обєднано в одне провадження.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 25.06.2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 задоволено. Визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0225 га, надану для ведення садівництва, яка розиашована на території Івано-Франківської міської ради, в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_5.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що воно не відповідає фактичним обставинам справи, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вказала, що суд проігнорував факт, що ОСОБА_5 станом на 01.03.1994 року, коли складався заповіт, не мав у приватній власності земельної ділянки, не застосував ч.2 ч.5 ст.3 ЦК України. В судовому засіданні не досліджено той факт, що текст заповіту на першій сторінці не відповідає фактичній волі заповідача.

Вказала, що вони з чоловіком 01.03.1994 року в нотаріальній конторі склали два заповіти. Один заповіт склав чоловік, який заповів належну йому половину квартири внукові ОСОБА_4. Другий заповіт склала вона. В судовому засіданні позивачка заявляла клопотання про огляд спадкової справи чоловіка та її заповіту. Суд обмежився тільки дослідженням завірених нотаріально копій спадкової справи. Справу її заповіту теж не дослідили.

Зазначила, що суд при вирішенні даної справи не застосував ст.89 ч.2 п.а Земельного кодексу України та ст.60 Сімейного кодексу України.

Зазначила, що спірну земельну ділянку вони з чоловіком приватизували після складання заповіту, 16.03.1994 року, будучи в шлюбі. Вимушені були приватизувати земельну ділянку на одного із членів сімї. Однак, вона працювала і доглядала дану ділянку, тому що чоловік постійно хворів. ОСОБА_4 на ділянці ніколи не було.

Судом не дано належної оцінки тому факту, що через недотримання форми заповіту, перша сторінка якого не підписана ОСОБА_5, неможливо визначити дійсну волю заповідача.

Просила скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог.

Колегія суддів, вислухавши доповідача, представника позивачки ОСОБА_2, перевіривши матеріали справи, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що 20.12.1999 року помер чоловік ОСОБА_2 та дідусь ОСОБА_4 ОСОБА_5, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с.60).

01.03.1994 року ОСОБА_5 було складено заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, зареєстрований в реєстрі за № 4Д-224, відповідно до якого спадкоємцем всього майна, що належить спадкодавцеві на день смерті, з чого б воно не складалося і де б воно не знаходилося, являється ОСОБА_4, що підтверджується копією заповіту (а.с.152).

20.06.2000 року ОСОБА_4 подав до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину. Із даної заяви вбачається, що на день смерті ОСОБА_5 залишилось спадкове майно: квартира та земельна ділянка (а.с.58).

ОСОБА_2 20.06.2000 року подала до Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори заяву, відповідно до якої від одержання Свідоцтва про право на спадщину на обовязкову долю відмовилася (а.с.59).

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.03.2004 року, залишеним без зміни ухвалою Апеляційного суду від 22.06.2004 року, заява ОСОБА_2 від 20.06.2000 року була написана свідомо і підстав вважати її недійсною суд не вбачає (а.с.202, 203).

Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, в яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі заповіту ОСОБА_5 від 01.03.1994 року та заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_4, державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 27.06.2000 року за реєстром № 4Д-809 видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на ? частину двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 (а.с.65).

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 не було відомо про наявність Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку від 22.06.1994 року. Останній мав намір здійснити оформлення земельної ділянки в порядку приватизації. Звернувся в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку. Однак, йому було відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки така видача проводиться на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку, витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку.

Відповідно до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва на спадщину вимоги про визнання права власності на спадщину судовому розглядові не підлягають.

У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про спадкування" від 30 травня 2008 року № 7 у разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Згідно вимог ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до вимог ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до заповіту від 01.03.1994 року ОСОБА_4 є спадкоємцем всього майна, що належить спадкодавцеві на час смерті. Від своєї обовязкової частки ОСОБА_2 відмовилась на користь ОСОБА_4

Виходячи з вищевикладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 та задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, судом правильно застосовані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 25 червня 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: П.І. Проскурніцький

Судді: В.М. Вакарук

ОСОБА_8