Апеляційний суд Житомирської області
Справа №280/2134/14-ц Головуючий у 1-й інст. Янчук В.В.(Коростишівський р.с.)
Категорія 22 Доповідач Кочетов Л. Г.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді: Кочетова Л.Г.,

суддів: Широкової Л.В., Гансецької І.А.,

за участю секретаря: Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання договору дарування житлового будинку та земельної ділянки недійним за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі вказаним позовом, в якому просив визнати недійсним договір дарування жилого будинку та земельної ділянки, що знаходяться по вул. Лесі Українки, 1 в с.Мамрин Коростишівського району, укладений з відповідачем 14 вересня 2005 року. В обґрунтування вимог зазначав, що будучи людиною похилого віку, інвалідом 1 групи, потребуючи сторонньої допомоги, домовився зі своїм сином про те, що останній буде доглядати за ним та за його дружиною протягом усього їхнього життя, за що після смерті отримає житловий будинок та земельну ділянку. Будучи необізнаним у правових тонкощах та правовій природі договорів, він оформив на відповідача договір дарування житлового будинку та земельної ділянки, хоча був впевнений, що такий договір укладається на виконання домовленостей між ними і є договором довічного утримання. Відповідач спочатку належним чином доглядав за ними. Проте, протягом останніх років припинив догляд.

Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить рішення скасувати, ухваливши нове про задоволення позову. Зазначає, що суд не дав належної оцінки його поясненням та поясненням свідків. Поза увагою суду залишився факт відсутності волевиявлення позивача на безоплатну передачу у власність відповідача житлового будинку. Крім того, суд не звернув увагу на те, що відповідач не вчинив будь-яких дій на підтвердження своєї згоди на отримання дарунка.

Перевіривши законність та обгрунтованість рішення суду в межах, передбачених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 14.09.2005 року між сторонами укладено договір дарування, за умовами якого ОСОБА_1 передав у власність безоплатно, а ОСОБА_2 прийняв у дарунок житловий будинок по вул. Лесі Українки, 1 в с. Мамрин Коростишівського району Житомирської області, з відповідними гоподарськими та побутовими спорудами, та земельну ділянку загальною площею 0,2766 га за тією ж адресою. Договір дарування вчинений за письмовою згодою дружини позивача та посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу ОСОБА_3 (а.с. 5, 48).

Згідно із ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 229 ЦК України).

Із роз'яснень, викладених в п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними», вбачається, що правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним.

Згідно положень ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди.

Ця правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 червня 2014 року у справі № 6-69цс14, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Проте рішення суду першої інстанції не містить переконливих висновків про наявність чи відсутність помилки неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин правочину, що вплинуло на його волевиявлення.

Разом з тим, позивач стверджував, що укладаючи оспорюваний правочин мав на меті передання у власність відповідачу житла в обмін на здійснення останнім догляду за ним та його дружиною.

Вказані обставини підтвердили і допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7

Покази свідків будь-якими належними доказами не спростовані.

Зазначена обставина залишилася поза увагою суду першої інстанції та не врахована при постановленні рішення.

Оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення підлягає скасуванню з постановленням нового про задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 22 квітня 2015 року скасувати, постановивши нове.

Позов задовольнити. Визнати недійсним договір дарування житлового будинку та земельної ділянки по вул. Лесі Українки, 1 в с. Мамрин Коростишівського району Житомирської області, укладений 14 вересня 2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, посвідчений приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі під № 4050.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 535.92 грн. судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і з цього ж часу може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: