печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 грудня 2015 року Печерський районний суд м. Києва в складі : головуючого - судді Цокол Л.І. за участі секретаря Іваненко С.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із вимогами до Міністерства юстиції України і просить стягнути за рахунок державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 30 000 грн.

Відшкодування судового збору у розмірі 300 грн 00 коп. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому КМ України. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що внаслідок порушення прав позивача органом державної влади було завдано моральних страждань.

Під час судового розгляду позивач ОСОБА_1 підтримав вимоги, просив їх задовольнити, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві.

Відповідач в судове засідання представника не направив, письмових заперечень не подав.

Суд вислухавши пояснення позивача, дослідивши надані ним письмові докази, прийшов до наступного висновку.

Згідно ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави.

Згідно ст. 8 Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй. Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.

Згідно ст. 124 Конституції судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Встановлено, що 21 квітня 2009 року Дарницьким районним судом м. Києва у справі №2- 819/09 було прийнято рішення, відповідно до якого за ОСОБА_1 визнано право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1. Вище вказане рішення суду залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 19 серпня 2009 року та ухвалою Верховного Суду України від 09 листопада 2011 року.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 02 грудня 2013 року за реєстраційним номером 4282467, державним реєстратором прав на нерухоме майно Клюковським М.В, 29 грудня 2013 року було прийнято рішення №9665244 про відмову у державній реєстрації права власності на квартиру, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішення про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень мотивовано тим, що подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують.

Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва у адміністративній справі № 826/1563/14 (Ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2014 залишена без змін) за позовом ОСОБА_1 до Державної реєстраційної служби України та державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського М.В. про визнання протиправним і скасування рішення та зобов'язання вчинити певні дії, позов був задоволено та визнано протиправним і скасовано рішення державного реєстратора прав на нерухоме майно Державної реєстраційної служби України Клюковського Максима Володимировича від 29.12.2013 №9665244, та зобов'язано Державну реєстраційну службу України вчинити дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 згідно поданої заяви від 02.12.2013 року та доданого до заяви пакету документів.

Згідно з ч. 3 ст. 254 Кодексу адміністративного судочинства України, у разі подання апеляційної скарги судове рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті ікгляційного провадження або набрання законної сили рішенням за наслідками апеляційного провадження. Дане судове рішення набрало законної сили 04 грудня 2014 року, на виконання якого 31 січня 2015 року Окружним адміністративним судом м. Києва було видано виконавчий лист.

12.02.2015 ОСОБА_1 звернувся до Державної виконавчої служби України про примусове виконання виконавчого листа. 16.02.2015 Головним державним виконавцем Артемчуком Т.В. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження.

Про необхідність виконання цього судового рішення державним виконавцем було надіслано вимоги про виконання виконавчого листа №826/1563/14 від 31.01.2015 року.

02.03.2015 та 10.03.2015 державним виконавцем було отримано листи Державної реєстраційної служби України від 24.02.2015 №520/12-15-04 та 04.03.2015 № 279/13-15-04 відповідно . Відповідно до змісту зазначених листів, голова ліквідаційної комісії Державної реєстраційної служби України, а в подальшому Заступник Голови Державної реєстраційної служби України Р.А.Усенко повідомила про те, що суд є правозастосовчим органом, а отже судовим рішенням не може бути замінена процедура здійснення державної реєстрації речових прав та їх обтяжень на нерухоме майно та орган, до компетенції якого віднесено прийняття відповідних рішень. Тобто боржник фактично не погоджується із рішенням суду, що набрало законної сили, крім того ігнорує необхідність його виконання, мотивуючи тим, що резолютивна частина рішення є незрозумілою чи тим, що Укрдержреєстром було подано касаційну скаргу на вище зазначенні рішення у справі №826/1563/14.

Відповідно до змісту Постанови про закінчення виконавчого провадження державним виконавцем було направлено до Дніпровського РУ ГУ МВС України в м. Києві та в копії Генеральній прокуратурі України подання (повідомлення) про кримінальне правопорушення від 06.04.2015 № 1-1787/2- 429/14 щодо порушення кримінального правопорушення за фактом умисного невиконання посадовими особами Державної реєстраційної служби України вимог вище зазначеного виконавчого листа.

Позивач під час судового розгляду звертав увагу на те, що з моменту проголошення вищезазначеного судового рішення по даний час Державною реєстраційною службою України не вчинено жодних дії щодо реєстрації за ОСОБА_1 права власності на об'єкт нерухомого майна - на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 згідно поданої заяви від 2.12.2013 року та доданого до заяви пакету документів, а навпаки вчиняються дії для затягування виконання вищезазначеного судового рішення.

Отже цілком обґрунтованим є посилання позивача на те, що він зазнав душевних і психічних страждань та переживань, викликаних спробами та втратою можливості у правовий спосіб зареєструвати своє право власності на квартиру та позбавлення його права на захист своїх інтересів з боку держави, яка має бути гарантом його прав як громадянина. Крім того, позивач, через неможливість зареєструвати право власності на квартиру, протягом майже 2-х років втратив можливість нею володіти, користуватися та розпоряджатися, та змушений орендувати житло замість того, щоб проживати у своєму. Усе це стало підставами для погіршення стосунків з членами сім'ї, розладами зі здоров'ям та з'явилось гнітюче відчуття провини та боргу перед дружиною та дітьми.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до п. 1 Постанови Кабінету Міністрів України від 21 січня 2015 р. № 17 «Питання оптимізації діяльності центральних органів виконавчої влади системи юстиції» визначений чіткий порядок ліквідації Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби , зокрема, передбачається покладення на Міністерство юстиції завдання і функції з реалізації державної політики у сфері організації примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), з питань державної реєстрації актів цивільного стану, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців, договорів комерційної концесії (субконцесії), з питань реєстрації (легалізації) об'єднань громадян, інших громадських формувань, статутів фондів загальнобов 'язкового державного соціального страхування, якщо їх реєстрація передбачена законами, статуту територіальної громади м. Києва, державної реєстрації друкованих засобів масової інформації та інформаційних агентств як суб'єктів інформаційної діяльності. Також встановлено, що Міністерство юстиції є правонаступником Державної реєстраційної служби та Державної виконавчої служби, що ліквідуються (п. 2 Постанови).

Згідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 3) в інших випадках, встановлених законом.

Згідно ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

З урахуванням встановленого під час судового розгляду слід вважати доведеними обставини зазначені позивачем та підстави для відшкодування моральної шкоди, оскільки внаслідок протиправного рішення від 29 грудня 2013 року, яке було скасовано судовим рішення, та яке і подальшому не було виконано органом державної влади, позивачу було заподіяно моральної шкоди у вигляді душевних стражданнях та хвилюваннях , розмір якої в грошовому виразі слід визначити в 5000 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 56 Конституції України, ст.ст. 23, 1167, 1173 ЦК України, ст.ст.8,10,60,88,208,212,213,214, 215 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги задовольнити частково. Відшкодувати ОСОБА_1 моральну шкоду завдану протиправним рішенням органу державної влади за рахунок державного бюджету в розмірі 5 000грн. та судові витрати в розмірі 300грн.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, що брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення ,- в той же строк з дня отримання копії рішення.

Суддя Цокол Л.І.