У х в а л а

іменем україни

22 липня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Завгородньої І.М.,

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ "ПриватБанк") звернулось до суду із позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 13 лютого 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала грошові кошти у сумі 7800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 30 травня 2014 року утворилася заборгованість, яка складала 21 420 грн 52 коп., яку позивач і просив стягнути на свою користь з відповідачки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 11 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року, рішення суду першої інстанції скасовано та у справі ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором б/н від 13.02.2006 року, яка станом на 30.05.2014 року становила 21 420,52 грн з яких: 4867,46 грн - заборгованість за кредитом; 15 056,84 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. штраф (фіксована частина), 996,22 грн. - штраф (процентна складова).

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1988/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України. Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_1989/ed_2012_09_22/pravo1/T041618.html?pravo=1> України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач звернувся до суду за захистом порушеного права з пропуском строку позовної давності.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив з наявності підстав для стягнення з відповідачки ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" заборгованості за кредитним договором.

Проте з таким висновком суду апеляційної інстанції погодитися не можна.

Судами встановлено, що 13 лютого 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір б/н, відповідно до умов якого ОСОБА_3 отримала грошові кошти у сумі 7 800 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, зі сплатою 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_3 умов кредитного договору станом на 30 травня 2014 року утворилася заборгованість, яка становить 21 420 грн 52 коп., в тому числі: 4867,46 грн. заборгованість за кредитом; 15056,84 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафи відповідно до п. 8.6 Умов та Правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина) і 996,22 грн. - штраф (процентна складова).

Судами також встановлено, що 13 лютого 2006 року між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3 була підписана заява разом з умовами та правилами надання банківських послуг, які є невід'ємною частиною кредитного договору.

Згідно з п. 9.12 умов і правил надання банківських послуг від 13 лютого 2006 року, укладених між ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_3, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 умов і правил надання банківських послуг користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Згідно з п. 9.6 умов і правил надання банківських послуг договір за відсутністю на карті грошових коштів у розмірі, достатньому для оплати послуг банку для продовження строку дії картки, та при ненадходженні грошових коштів у період трьох місяців з моменту закінчення строку дії картки, банк стягує комісію за обслуговування рахунку згідно з діючим тарифом.

Відповідно до п. 9.7 умов і правил надання банківських послуг при ненадходженні заробітної плати держателя на картковий рахунок заробітної карти в період шести місяців, строк дії картки не продовжується.

Згідно з частиною 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України № 6-14цс14 від 19 березня 2014 року.

У разі неналежного виконання позичальником зобов'язання за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Аналогічна правова позиція висловлена в Постанові Верховного Суду України № 6-103цс14 від 24 вересня 2014 року.

Вирішуючи справу, суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки тому, що відповідно до пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою строк дії картки вказаний на лицевій стороні карти (місяць і рік), і вона діє до останнього календарного дня зазначеного місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі - останнім днем місяця, указаного на картці. При цьому, судом апеляційної інстанції не було належним чином встановлено строк дії картки за кредитним договором від 13 лютого 2006 року.

В свою чергу, не було враховано, що останній платіж ОСОБА_3 було здійснено 22 лютого 2011 року, в той час, як з позовом до суду ПАТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором звернулося у липні 2014 року.

Враховуючи вказане, суд апеляційної інстанції у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України належним чином не встановив всі суттєві обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, порушив норми матеріального та процесуального права, а тому відповідно до ст. 338 ЦПК України ухвалене апеляційним судом рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 березня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

І.М. Завгородня

Ю.Г. Іваненко

О.В. Ступак