Справа № 2/489/2501/2015 р.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

11 грудня 2015 року Ленінський районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання.

Позивачка вказує на те, що 14 грудня 2004 року між нею, її чоловіком ОСОБА_4 і відповідачем у справі ОСОБА_3 було укладено договір довічного утримання, який був посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5. Згідно з умовами вказаного договору відповідач взяв на себе зобовязання довічно утримувати її та чоловіка, забезпечувати кожного з них щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 250 грн. щомісячно кожному. Вартість продуктів харчування в місяць становить 200 грн. на кожного відчужувача. Надання побутових послуг щомісячно (прання білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки, тощо) сторонами оцінено у сумі 30 грн. на кожного відчужувача.

В свою чергу вони з чоловіком передали відповідачу у власність житловий будинок № 36 по вул. Інгульська шоста в м.Миколаєві.

06.03.2013 року ОСОБА_4 помер.

Посилаючись на те, що відповідач не виконує взяті на себе обовязки, які передбачені договором, позивачка просила суд розірвати договір довічного утримання, укладений 14.12.2004 року, повернувши їй у власність житловий будинок.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали вимоги позову, просили про його задоволення.

Відповідач в судове засідання не зявився. Про час і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.

Так, згідно з приписами п.9 Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України до договору, що був укладений сторонами до 01 січня 2004 року мають застосовуватися правила Глави 57 ЦК України щодо підстав, порядку і наслідків розірвання договору довічного утримання.

Статтею 744 ЦК України встановлено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Відповідно до ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини; на вимогу набувача.

Згідно положень ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із ст.60 ЦПК України, обов'язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач - для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається, що 14 грудня 2004 року ОСОБА_1 і ОСОБА_4 уклали зі своїм сином ОСОБА_3 договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5 та зареєстрований в реєстрі за № 5 - 402.

За умовами договору позивачка ОСОБА_1 та її чоловік ОСОБА_4 передали у власність відповідача ОСОБА_3 належний їм на праві спільної сумісної власності будинок №36 по вул..Інгульській шостій в м.Миколаєві.

Натомість ОСОБА_3 за вказаним договором зобов'язався довічно утримувати їх, забезпечувати кожного з них щоденним триразовим калорійним харчуванням, доглядом, всім необхідним, медикаментами. Вартість матеріального забезпечення визначена в договорі у розмірі 250 грн. щомісячно кожному. Вартість продуктів харчування в місяць становить 200 грн. на кожного відчужувача. Надання побутових послуг щомісячно (прання білизни, послуги перукарні, ремонт побутової техніки, тощо) сторонами оцінено у сумі 30 грн. на кожного відчужувача.

6 березня 2013 року ОСОБА_4 помер.

З пояснень позивачки в судовому засіданні вбачається, що з моменту посвідчення спірного договору, його умови відповідачем фактично не виконувалися, але до суду з позовом про розірвання вищевказаного договору за життя ОСОБА_4 вони з чоловіком не зверталися.

В судовому засіданні позивачка вказувала на те, що її син - відповідач у справі тривалий час сам хворіє та за станом свого здоровя потребує постійного вартісного лікування. З моменту укладення договору довічного утримання син не забезпечує її харчуванням, медикаментами та необхідною допомогою, як було визначено договором. За станом свого здоровя вона періодично лікується в лікарні. Проте, син її жодного разу не провідав.

Отже, встановлене свідчить про невиконання відповідачем умов договору довічного утримання та наявність підстав, передбачених ч.1 ст.755 ЦК України для його розірвання між ОСОБА_1 і ОСОБА_3.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про розірвання договору довічного утримання задовольнити частково.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 14 грудня 2004 року між ОСОБА_1 і ОСОБА_3 та посвідчений державним нотаріусом Другої Миколаївської державної нотаріальної контори ОСОБА_5

Повернути у власність ОСОБА_1 ? частину житлового будинку № 36 по вул. Інгульська шоста в м.Миколаєві.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Н.А. Спінчевська