Справа №490/5099/13-ц 22.12.2015 221215 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/2884/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
У Х В А Л А

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Яворської Ж.М.,

суддів: Базовкіної Т.М.,Кушнірової Т.Б.,

при секретарі судового засідання Гавор В.Б.,

за участю представника позивача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2013 року

за позовом

публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит»( далі АТ «Банк « Фінанси та Кредит») до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору товариство з обмеженою відповідальністю виробничо-комерційне підприємство «Кредо»( далі ТОВ ВКП «Кредо»), про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А

У травні 2013 року АТ «Банк «Фінанси та Кредит» (далі Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ТОВ ВКП «Кредо», про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позивач зазначав, що 30 червня 2011 року між АБ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ ВКП «Кредо» укладено кредитний договір №05-06/11, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 460 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.5% за період з дня надання до 27 червня 2014 року, у випадку ж порушення позичальником строків погашення кредиту - 29.25% річних від суми невиконаного зобовязання за кредитом, за період часу з моменту непогашення кредиту до дня фактичного погашення цієї заборгованості.

Виконання зобовязань за цим договором забезпечено укладеними цього ж дня договорами поруки №05-06/11п1 між Банком і ОСОБА_5 та №05-06/11п2 між Банком та ОСОБА_4

Між тим, позичальник порушив умови кредитного договору, погашення належних сум не здійснював.

Станом на 17 квітня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 2 205 349 грн.90 коп.

22 квітня 2013 року відповідачам та третій особі було направлено вимоги про дострокове повернення кредитних коштів. Однак дана вимога залишилася без виконання.

Посилаючись на викладене Банк просив стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ОСОБА_4 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у сумі 2 205 349 грн.90 коп. та судові витрати.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2013 року позов задоволено частково. Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_5 за договором поруки від 30 червня 2011року - 2 205 349 грн. заборгованості ТОВ ВКП «Кредо» за кредитним договором №05-06/11 від 30 червня 2011 року, яка складається із заборгованості: по кредиту -2 094 053 грн.51 коп., за процентами 106 543 грн. 42 коп. та пені 4752 грн.97 коп., яка підлягає стягненню солідарно з ТОВ ВКП «Кредо».

Стягнуто на користь Банку з ОСОБА_7 за договором поруки від 30 червня 2011року - 2 205 349 грн. заборгованості ТОВ ВКП «Кредо» за кредитним договором №05-06/11 від 30 червня 2011 року, яка складається із заборгованості: по кредиту -2 094 053 грн.51 коп., за процентами 106 543 грн. 42 коп. та пені 4752 грн.97 коп., яка підлягає стягненню солідарно з ТОВ ВКП «Кредо». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 29 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_4 про перегляд вищевказаного заочного рішення залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити у задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник позивача зазначала про законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, відсутність підстав для його скасування.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши правильність рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що 30 червня 2011 року між АБ «Банк «Фінанси та Кредит» та ТОВ ВКП «Кредо» укладено кредитний договір №05-06/11, відповідно до якого позичальник отримав кредит у розмірі 2 460 000 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19.5% за період з дня надання до 27 червня 2014 року, у випадку ж порушення позичальником строків погашення кредиту - 29.25% річних від суми невиконаного зобовязання за кредитом, за період часу з моменту непогашення кредиту до дня фактичного погашення цієї заборгованості.

Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено строк його дії по 27 червня 2014 року.

Розділом 6 (п.6.1.) цього договору передбачено дострокове повернення кредиту - протягом одного робочого дня з моменту отримання вимоги Банку, у випадку порушення позичальником в період дії цього договору умови договору, в тому числі не сплатив проценти за користування кредитними коштами, має місце факт прострочення сплати процентів за користування кредитними коштами, комісійної винагороди або основної суми боргу ( а.с.4-7).

Виконання зобовязань за цим договором забезпечено укладеними цього ж дня трьохсторонніми договорами поруки №05-06/11п1 та між Банком, ОСОБА_5 і ТОВ ВКП «Кредо» та №05-06/11п2 між Банком, ОСОБА_4 та ТОВ ВКП «Кредо»( а.с.9-12).

За умовами даних договорів поруки, поручитель зобовязується перед кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання позичальником зобовязань за вищевказаним кредитним договором, строк погашення до 27 червня 2014 року ( п.1.1).

У випадку невиконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позичальник та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники; в тому ж обємі,що і позичальник, в тому числі по основному боргу, сплаті щомісячних процентів та підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентів, а також по відшкодуванню всіх збитків (п.2.1,2.2).

Пунктом 5.1 договорів поруки передбачено, що порука припиняється, якщо кредитор протягом трьох років від дня настання строку виконання зобовязання за кредитним договором не предявить вимоги до поручителя.

Між тим, позичальник взяті на себе зобовязання по поверненню кредитних коштів не виконував.

Станом на 17 квітня 2013 року виникла заборгованість у розмірі 2 205 349 грн.90 коп., у тому числі : 2 094 053 грн.51 коп. заборгованості за кредитом; 106 543 грн.42 коп. сума простроченої заборгованості по процентам; 4 752 грн.97 коп. пеня за прострочення заборгованості по кредиту ( а.с.17-19).

Відповідно до п.2.3 договорів поруки у випадку непогашення позичальником заборгованості за кредитним договором протягом 1-го банківського дня з моменту настання строку сплати процентів, основного боргу або комісійної винагороди, передбаченої кредитним договором, у кредитора виникає повне право вимагати сплати боргу у повному обсязі від поручителя.

У випадку невиконання позичальником своїх зобовязань за кредитним договором у вказані у договорі строки, поручитель зобовязується не пізніше 2-х банківських днів з моменту повідомлення його кредитором ( письмово або телетрансмісійно) про невиконання позичальником прийнятих на себе зобовязань сплатити грошову суму, яку вимагає кредитор, шляхом її перерахування на рахунок кредитора будь-яким способом, вказаним ним ( п.3.1).

Як вбачається із матеріалів справи, 22 квітня 2013 року на адресу як позичальника так і поручителів було направлено письмову вимогу з вимогами Банку про дострокове виконання порушеного зобовязання протягом одного робочого дня з моменту отримання даної вимоги ( а.с.13-16).

Проте вказана вимога лишилася останніми без виконання.

Отже, предявивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплати відсотків за його користування та пені, кредитор відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України змінив строк виконання основного зобовязання, а тому повинен предявити позов протягом трьох років, починаючи від цієї дати.

Позивач звернувся до суду з даним позовом 16 травня 2013 року, тобто в межах трирічного строку, встановленого в договорах поруки.

За такого доводи апеляційної скарги про припинення поруки є безпідставними.

Відповідно до умов кредитного договору повернення кредиту та процентів проводиться шляхом виплати позичальником щомісячних платежів, визначених у графіку, який є невідємною частиною договору ( а.с. 8).

Із наданого до суду позивачем розрахунку вбачається, що позичальником останню проплату коштів на погашення кредиту було здійснено 03 грудня 2012 року, а по відсоткам 01 лютого 2013 року ( а.с.17-19).

Тому твердження апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом не заслуговують на увагу.

За приписами п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України встановлена спеціальна позовна давність в один рік до вимог про стягнення неустойки (пені, штрафу).

Позивач же просив стягнути з відповідачів заборгованість по пені за період з 03 грудня 2012 року по 17 квітня 2013 року.

За такого посилання в апеляційній скарзі щодо не врахуванням судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення суду вищевказаної норми матеріального права є необґрунтованими.

Твердження апеляційної скарги щодо відсутності належних доказів на підтвердження надання Банком третій особі коштів, перерахування ТОВ ВКП «Кредо» в рахунок погашення кредиту значно більшої суми спростовується зібраними по справі доказами. Більш того, в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснила, що після ухвалення даного рішення між Банком та товариством було укладено договір реструктуризації боргу, який виконується сторонами.

Приймаючи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, який з врахуванням вимог ст.ст. 526,543, 554 ЦК України та матеріалів справи, дійшов вірного висновку про відповідальність поручителів за неналежне виконання позичальником своїх кредитних зобовязань.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, то підстав для його скасування за вказаних у апеляційній скарзі обставин, колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х ВА Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 25 липня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді: