Справа № 447/1728/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/5823/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 листопада 2015 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі: головуючого судді: Гриновця Б.М.,

суддів: Богонюка М.Я., Ванівського О.М.,

при секретарі: Жукровській Х.І.,

з участю: державного виконавця Марутяка О.І.,

представника ВДВС Миколаївського РУЮ у Львівській

області ОСОБА_2,

боржника ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові в залі суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2015 року у справі за поданням державного виконавця ВДВС Миколаївського районного управління юстиції Львівської області ОСОБА_5 про оголошення малолітньої дитини в розшук, -

в с т а н о в и л а:

оскарженою ухвалою задоволено подання державного виконавця та оголошено в розшук малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Ухвалу суду оскаржив заінтересована особа боржник у виконавчому провадженні ОСОБА_3.

У поданій апеляційній скарзі покликається на те, що судом першої інстанції при постановленні зазначеної ухвали порушено норми процесуального права та постановлено ухвалу без повного та обєктивного зясування обставин справи. Вказує, що висновки суду про наявність рішення суду та допущення такого до негайного виконання суперечить, на його думку, матеріалам справи. Крім того, зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відхилив його клопотання про долучення до матеріалів справи колективного звернення мешканців, яким підтверджується, що його син проживає за його адресою, а саме: Львівська область, Миколаївський район, с. Дроговиж, вул. Миру, 22. Просить також звернути увагу апеляційний суд на те, що акти державного виконавця, на які покликався суд першої інстанції не відповідають, на його думку, дійсності, а постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності вважає необґрунтованими. Вважає, що підстав для оголошення дитини в розшук не було, оскільки місце проживання та перебування ОСОБА_6 відоме, а згідно виконавчого документу, який перебуває на виконанні мова про відібрання дитини не йде. Зазначає, що здійснення виконавчих дій та виклики його малолітнього сина в суд, спричиняють останньому моральні страждання.

На підставі вказаного вважає, що судом першої інстанції порушено зазначені вимоги процесуального закону, а відтак просить оскаржувану ухвалу скасувати, постановити нову ухвалу, якою відмовити державному виконавцю у задоволенні подання та з врахуванням виявлених в роботі державного виконавця порушень винести відносно державного виконавця Марутяка О.І. та начальника ВДВС Миколаївського РУЮ ОСОБА_2 окрему ухвалу.

Заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступного висновку.

Встановлено, що рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року зобовязано ОСОБА_3 повернути малолітню дитину ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, матері ОСОБА_7, на виконання якого 08.05.2015 року видано відповідний виконавчий лист (а.с.6).

14.05.2015 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним виконавчим листом (а.с.7), з якою боржник ознайомився 02.06.2015 року (а.с.15).

Крім того, як вбачається із акту державного виконавця від 02.06.2015 року щодо ознайомлення боржника із постановою про відкриття виконавчого провадження, останньому надано термін до 09.06.2015 року для добровільного виконання згаданого рішення Миколаївського районного суду Львівської області (а.с.15).

Згідно заяви ОСОБА_7 від 10.06.2015 року та акту державного виконавця від 10.06.2015 року боржником рішення суду добровільно не виконано.

Як вбачається із матеріалів справи станом на момент звернення державного виконавця до суду з поданням про оголошення малолітньої дитини в розшук рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року не виконано (а.с.18, 19, 20-21, 25, 30).

16.07.2015 року державний виконавець ВДВС Миколаївського РУЮ у Львівській області Марутяк О.І., за погодженням з начальником цього відділу державної виконавчої служби ОСОБА_2, звернувся до Миколаївського районного суду Львівської області з поданням про винесення ухвали про розшук дитини (а.с.1-5).

Оскарженою ухвалою від 11.08.2015 року задоволено зазначене подання державного виконавця та оголошено в розшук малолітнього ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.73-74).

Постановляючи вказану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що за зареєстрованим місцем проживання малолітньої дитини ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, немає, особи, які зареєстровані за зазначеною адресою разом із малолітнім ОСОБА_6 про його місцеперебування не повідомили, а відтак дійшов висновку, що встановити місцеперебування ОСОБА_6 виявилось неможливим.

Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження боржника фізичної особи, а також дитини за виконавчими документами про відібрання дитини державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника або дитини. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Таким чином, колегія суддів вважає, що підставами для звернення держаного виконавця до суду з поданням про винесення ухвали про розшук дитини є відповідне рішення суду та відсутність відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження такої дитини.

При цьому, як вбачається із норм ч.ч.1, 4 ст.40 Закону України «Про виконавче провадження», останніми імперативно встановлено обовязок державного виконавця звернутися в суд з поданням про винесення ухвали про розшук дитини за відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місцезнаходження такої.

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України розшук боржника або дитини оголошується за місцем виконання рішення або за останнім відомим місцем проживання (перебування) боржника або дитини чи місцезнаходженням їхнього майна, або за місцем проживання (перебування) стягувача. Частиною 2 цієї ж статті встановлено, що суд має право витребувати від державного виконавця всі необхідні документи для вирішення питання про оголошення розшуку.

Як вбачається із матеріалів справи, державним виконавцем вживалися всі необхідні заходи для забезпечення добровільного виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 03.02.2015 року боржником, а також всі заходи щодо встановлення місця перебування малолітньої дитини ОСОБА_6, за результатами яких, як вбачається із акту державного виконавця від 14.07.2015 року, за адресою зареєстрованого у встановленому порядку місцем проживання дитини ОСОБА_6 у с. Дроговиж, вул. Миру, 22 останнього немає, відомостей щодо місця перебування в осіб, які також зареєстровані за вказаною адресою не отримано.

Згідно ч.5 ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всій території України.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції з дотриманням норм процесуального права, повно та обєктивно зясовано усі обставини справи і постановлено законну ухвалу, оскільки за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання дитини така відсутня, як відсутні і відомості про фактичне місцеперебування дитини, що є, за умови здійснення державним виконавцем усіх необхідних заходів щодо встановлення місця перебування дитини, безумовними підставами для оголошення розшуку такої дитини.

При цьому, на думку колегії суддів, державним виконавцем шляхом неодноразових виїздів за місцем реєстрації ОСОБА_6 вжито усіх необхідних заходів для встановлення фактичного місця його перебування.

На підставі вищевказаного та п.1 ч.1 ст.312 та п.1 ч.2 ст.307 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції на підставі повно та обєктивно встановлених обставин справи постановлено оскаржену ухвалу з додержанням вимог закону, а висновків суду доводи апеляційної скарги не спростовують, а відтак таку слід відхилити, залишивши ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11.08.2015 року без змін.

При цьому, у звязку із тим, що під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушення закону державним виконавцем, колегія суддів вважає безпідставною вимогу апелянта про винесення окремої ухвали.

Керуючись ст.ст.303, 304, п.1 ч.2 ст. 307, п.1 ч.1 ст.312, п.4 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий: Б.М.Гриновець

Судді: М.Я.Богонюк

ОСОБА_8