Справа № 379/915/15-ц Головуючий у І інстанції Потеряйко С.А.
Провадження № 22-ц/780/4935/15 Доповідач у 2 інстанції Журба С. О.
РІШЕННЯ

Іменем України

07 вересня 2015 року м. Київ

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Волохова Л.А., Сержанюка А.С.,

за участю секретаря Говорун В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до приватно-орендного сільськогосподарського підприємства «Нива» про зобов'язання повернути земельну ділянку,

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зазначеним позовом, який мотивував наступним:

24 листопада 2008 року між сторонами був укладений договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1, за умовами якого позивач передав, а відповідач прийняв у строкове платне користування для сільськогосподарського використання належну позивачу земельну ділянку площею 3,1205 га, яка розташована на території Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області. Договір оренди землі укладений строком на 15 років. Укладений сторонами договір оренди містить п. 4.4., відповідно до якого про розірвання договору Орендодавець повинен повідомити Орендаря за місяць до закінчення збору врожаю поточного року.

20 червня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до ПОСП «Нива» із заявою щодо надання відомостей, якою сільськогосподарською культурою засіяно орендовану у нього земельну ділянку та який орієнтовний час закінчення збору врожаю на ній. В той же дань позивачем було подано до ПОСП «Нива» повідомлення про наступне розірвання договору на підставі положень п.4.4. договору та вимогу про повернення ділянки після закінчення збору врожаю на ній.

У листі-відповіді ПОСП «Нива» повідомило, що належна позивачу земельна ділянка засіяна озимою пшеницею, орієнтовний збір врожаю - кінець серпня 2014 року, що підприємство виконує умови договору та не має наміру достроково розривати договір оренди земельної ділянки. Також вказало на те, що посилання позивача на п. 4.4. договору оренди земельної ділянки є безпідставним, оскільки даний пункт передбачає можливість звернутися з пропозицією про дострокове розірвання договору до Орендаря за взаємною згодою, а не право на дострокове розірвання Договору в односторонньому порядку.

Оскільки на даний час спірна земельна ділянка позивачу не повернута, він просив суд зобов'язати приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Нива», , повернути належну йому земельну ділянку площею 3,1205 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області.

Рішенням Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із таким рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити у повному обсязі, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального права. Скаргу мотивує тим, що суд прийшов до помилкового висновку про те, що умовами укладеного між сторонами договору оренди землі не передбачена можливість розірвання договору в односторонньому порядку. Зазначає, що судом не взято до уваги доводи його позовної заяви, а також ті обставини, що ним було дотримано вимоги договору щодо розірвання договору в односторонньому порядку. Вважає висновки суду такими, що не ґрунтуються на положеннях закону.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до наступних висновків:

У відповідності до положень ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що в договорі оренди земельної ділянки від 24 листопада 2008 року НОМЕР_1, який був укладений між ОСОБА_2 та ПОСП «Нива», чітко не передбачено можливості розірвання вищезазначеного договору в односторонньому порядку, а тому повідомлення ОСОБА_2 про розірвання договору та вимога щодо повернення земельної ділянки не ґрунтуються на умовах договору та вимогах закону та не підлягають до задоволення.

Колегія суддів апеляційного суду не може погодитися з такими висновками, оскільки суд у порушення вимог статей 213, 214 ЦПК України в достатньому обсязі не визначився із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню до них.

Згідно ст. 525 ЦК України, ч. 4 ст. 31 Закону України «Про оренду землі» розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачене законом або договором.

Відповідно до п. 4.2. укладеного сторонами договору оренди договір втрачає чинність у разі його припинення чи розірвання. Пунктом 4.4. договору встановлено, що орендодавець повинен повідомити Орендаря про розірвання договору оренди за місяць до закінчення збору врожаю поточного року. Колегія суддів критично відноситься до позиції відповідача, підтриманої й судом першої інстанції, щодо того, що зазначений пункт договору не врегульовує порядок одностороннього розірвання договору за ініціативи орендодавця, а регламентує можливість звернення з пропозицією про дострокове розірвання договору за взаємною згодою сторін. У відповідності до встановленого в Україні принципу свободи договору, його сторони вправі у будь-який час та в будь-який момент (крім випадків прямо встановлених законом) прийти згоди щодо розірвання договору та умов такого розірвання. Додаткове регламентування права на погоджене сторонами розірвання договірних відносин в такому випадку не потрібне та й не логічне. В той же час п. 4.4. спірного договору містить імперативну норму, що встановлює умови та вимоги до повідомлення орендодавцем орендаря про наступне розірвання договору за його ініціативою. За таких умов колегія суддів приходить до висновку про те, що право та умови одностороннього розірвання договору оренди за ініціативою орендодавця передбачені договором, який погодили та підписали обидві його сторони.

У відповідності до положень ч. 3 ст. 651 ЦК України у разі односторонньої відмови від договору в повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим. Зважаючи на те, що позивач у відповідності до договірних умов повідомив відповідача про наступне розірвання договору оренди у строк, що перевищує 1 місяць до закінчення збору врожаю на спірній землі, договір оренди земельної ділянки НОМЕР_1 від 24 листопада 2008 року було розірвано.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі» у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Орендар не має права утримувати земельну ділянку для задоволення своїх вимог до орендодавця. В той же час у даному випадку зазначений обов'язок відповідачем було порушено.

Зважаючи на наведені вище обставини та положення законодавства України, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку про те, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягали до задоволення. В той же час суд першої інстанції на них уваги не звернув, що призвело до невірного вирішення спору.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Таращанського районного суду Київської області від 13 липня 2015року скасувати і ухвалити нове, яким позов ОСОБА_2 задовольнити.

Зобов'язати приватно-орендне сільськогосподарське підприємство «Нива», , повернути належну ОСОБА_2земельну ділянку площею 3,1205 га, кадастровий номер НОМЕР_2, яка розташована на території Великововнянської сільської ради Таращанського району Київської області.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді