Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Суворова В.О., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті ОСОБА_2 цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Водоканал», третя особа Директор Комунального підприємства «Водоканал» ОСОБА_4 «Про поновлення на роботі та сплату за час вимушеного прогулу», за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року, -

ВСТАНОВИЛА:

29.08.2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила поновити її на посаді бухгалтера з особових рахунків КП «Водоканал», стягнення з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що з 01.08.2011 року вона працювала бухгалтером з особових рахунків КП «Водоканал». 26.05.2014 року її було попереджено про майбутнє звільнення за скороченням штату та наказом КП «Водоканал» № 76-к від 01.08.2014 року позивача було звільнено з посади бухгалтера з особових рахунків за скороченням штату, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України. Своє звільнення позивач вважає незаконним, оскільки скорочення штату фактично не було та на посаду бухгалтера в період попередження позивача про майбутнє звільнення була прийнята інша особа. Крім того, відповідачем не було дотримано переважне право позивача на залишення на роботі, як працівника з більш високою кваліфікацією та продуктивністю праці. Позивач вважає, що її звільнення є незаконним, оскільки проведено з порушенням законодавства про працю.

Позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позову, пояснивши, що звільнення позивача відбулось через скорочення штату підприємства та переважне право на залишенні на роботі було у ОСОБА_5, яка має дитину віком до трьох років.

Третя особа - директор КП «Водоканал» до суду не з*явився, будучи сповіщеним належним чином.

Рішенням Арцизького районного суду Одеської області від 16.09.2015 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

28.09.2015 року ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу на вказане рішення суду, по якій просить рішення районного суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення районним судом норм матеріального права, а також посилаючись на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам по справі.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

Згідно наказу № 28-к від 1квітня 2010 року ОСОБА_3 з 1 квітня 2010 року була прийнята на посаду диспетчера в КП «Водоканал», що підтверджується записом в трудовій книжці позивача. Наказом № 39-д від 1 серпня 2011 року ОСОБА_3 переведено на посаду бухгалтера з особових рахунків (а.с. 2-3, 111, 134-136).

Відповідно до наказу № 48-к від 26 травня 2014 року «Про зміни в організації виробництва і праці і звільнення працівників» скорочено дві одиниці бухгалтера по особовим рахункам (а.с. 8, 47), згідно наказу № 44-д від 30 травня 2014 року внесено зміни до штатного розкладу КП «Водоканал», затвердженого наказом № 18-д від 1 квітня 2011 року (а.с. 48).

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

При цьому звільнення на таких підставах допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу (ч. 2 ст. 40 КЗпП України).

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Судом встановлено, що з наказом № 48-к від 26.05.2014р. про скорочення штатів та про наступне звільнення з 01.08.2014р. позивач була ознайомлена 27 травня 2014 року, про що свідчить її підпис у згаданому наказі та не заперечувалося позивачем. (а.с. 47)

Відповідно до повідомлення від 26 травня 2014 року та наказу № 48-к від 26.05.2014року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було письмово попереджено про наступне звільнення за скороченням штату з 01.08.2014р. та повідомлено, що КП «Водоканал» не має можливості запропонувати їм іншу посаду, яка відповідає їх спеціальності і кваліфікації (а.с. 8, 9, 47, 50).

Згідно наказів № 75-к, № 76-к від 1 серпня 2014 року ОСОБА_3 та ОСОБА_6 було звільнено з посади бухгалтера з особових рахунків за скороченням штатів, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України з 1 серпня 2014 року (а.с. 10, 49, 149).

На посаді бухгалтера з особових рахунків залишилася працювати ОСОБА_5, яка має дитину віком до трьох років (а.с. 55).

При скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. При рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається сімейним - при наявності двох і більше утриманців (ст. 42 КЗпП України).

Відповідно до ч. 3 ст. 184 КЗпП України звільнення вагітних жінок i жінок, які мають дітей віком до трьох років, одиноких матерів при наявності дитини до чотирнадцять років або дитини-інваліда з iнiцiативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної лiквiдацiї підприємства, установи, органiзацiї, коли допускається звільнення з обов'язковим працевлаштуванням.

Згідно розяснень, які викладені в п. 19 Постанови Верховного Суду України від 06.11.1992р. № 9 із змінами «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, повязані зі звільненням за п. 1 ст. 40 КЗпП України, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Судом першої інстанції встановлено, що згідно листів № 41 від 20.04.2015р., № 46 від 06.05.2015р., виданих КП «Водоканал» на час прийняття рішення про скорочення штатів та на час звільнення ОСОБА_3 були вакантні посади: інспектора по кадрам з вимогами: вища освіта, професія, стаж роботи з організації управління кадрами на інженерно-технічних і керівних посадах; головного бухгалтера з вимогами: вища освіта економічна освіта, стаж фінансово-господарської роботи, в тому числі на керівних посадах не менше 5 років; енергетика-механіка з вимогами: вища освіта технічна освіта, стаж роботи по спеціальності на інженерно-технічних керівних посадах з відповідним профілем підприємства, галузі; юрисконсульта з вимогами: вища або середня професійна юридична освіта і стаж роботи на посадах, які замінюють спеціалістами з середньою професійною освітою не менше 5 років; лаборанта водозабору з вимогами: середньо-спеціальна освіта (хіміко-біологічна), спеціальна підготовка по встановленій програмі і стаж роботи по профілю не менше 2 років; слюсаря-водопровідника з вимогою мати профільну професійно-технічну освіту; тракториста з вимогою мати профільну професійно-технічну освіту; електромонтера з вимогою мати початкову професійну або спеціальну освіту; інженера з охорони праці та екології з вимогами: вища технічна освіта, і стаж роботи на посаді інженера по охороні праці 11 категорії не менше 3 років; інженера з будівництва з вимогами: вища технічна освіта, і стаж роботи на будівництві, які не запропоновані ОСОБА_3. внаслідок невідповідності її освітнього та кваліфікаційного рівня вимогам, передбаченими посадовими інструкціями (а.с. 7, 44, 51-53, 65, 66-67, 68-70, 71-73, 74-75, 76-77, 78-79, 80-81, 82-83, 84-85, 86-90).

Наказами № 69-к від 08.07.2014 року, № 71-к від 17.07.2014 року, № 74 а-к від 28.07.2014 року на посади машиніста насосних станцій, інспектора по кадрам, бухгалтера були прийняті ОСОБА_7, ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с. 146, 147, 148).

Відповідно до копії диплома серії ИТ-І № 018227 від 02.07.1985 р. ОСОБА_3 закінчила Білгород-Дністровський сільськогосподарський технікум за спеціальністю агрономія та отримала кваліфікацію агронома (а.с. 7).

Таким чином, підприємством, при звільненні ОСОБА_3 у звязку із змінами в організації виробництва і праці, було дотримано вимог законодавства щодо попередження про наступне звільнення, врахування професійних переваг працівників та сімейного стану.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

На підставі пункту 6 частини 1 статті 43-1 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках звільнення з підприємства, установи, організації, де немає первинної профспілкової організації.

З матеріалів справи вбачається, що в КП «Водоканал» виборного органу первинних профспілкових організацій або профспілкового представника не має, тому отримати згоду профспілкового комітету на звільнення ОСОБА_3 відповідач не мав можливості.

Згідно листа № 41 від 20.04.2015р., виданого КП «Водоканал» на підприємстві виборного органу первинних профспілкових організацій або профспілкового представника не має (а.с. 44).

Суд першої інстанції при вирішенні даної справи ухвалив рішення на підставі належних та допустимих доказів, досліджених в судовому засіданні відповідно до глави 5 ЦПК України.

Стаття 60 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, вирішивши чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються позовні вимоги позивачки та якими доказами вони підтверджуються, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що позивачем не було доведено факт незаконності її звільнення з посади бухгалтера з особових рахунків відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Не заслуговують на увагу ствердження апелянта про порушення директором підприємства п. 4.4.5. Статуту підприємства наказом № 44-д від 30.05.2014 року.

Згідно наказу № 44-д від 30 травня 2014 року внесені зміни до штатного розкладу КП «Водоканал», затвердженого наказом КП «Водоканал» № 18-д від 1 квітня 2011 року: в п.7 - «бухгалтер по особовим рахункам» у стовпчику кількість одиниць, цифру «3» на «1». В решті штатний розклад залишити без змін.

Відповідно до п.1.1. Статуту комунального підприємства «Водоканал» ( ОСОБА_5 редакція ), (надалі - Підприємство), затвердженого рішенням Арцизької міської ради за № 241-V від 27 жовтня 2006 року, підприємство створене на підставі рішення Арцизької міської ради.

Відповідно до п.4.4.5. Статуту підприємство за узгодженням з власником визначає власну структуру та встановлює штатний розклад.

В даному випадку підприємство не встановлювало штатний розклад, а були внесені зміни в штатний розклад, що відповідає загальним вимогам діяльності підприємства у звязку із змінами в організації виробництва і праці.

Позовні вимоги ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу є похідними від позовних вимог про поновлення на роботі то у зв'язку з відмовою ОСОБА_3 в задоволенні цих вимог, задоволенню також не підлягають її вимоги про стягнення з відповідача на її користь заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Висновки суду першої інстанції відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Таким чином, наведені доводи апеляційної скарги є такими, що не відповідають фактичним обставинам у справі, тому не заслуговують на увагу.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доводи апеляційної скарги є неспроможними, висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Отже, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, є правильним по суті, відповідає вимогам ст. ст. 212-215 ЦПК України, підстави для його скасування та ухвалення нового рішення відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Арцизького районного суду Одеської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_9

ОСОБА_10

ОСОБА_11

23.12.2015 року м. Одеса