Справа № 369/3496/15-ц
РІШЕННЯ

Іменем України

09.09.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Волчка А.Я.,

за участю секретаря Ткачук Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства страхова компанія «Еталон», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2, треті особи без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, відкрите акціонерне товариство Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 23 жовтня 2014 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) в результаті якої автомобіль, власником якого є Позивач марки «SEAT LEON», державний номер НОМЕР_1, отримав значні механічні (технічні) пошкодження (характер пошкоджень, виявлених під час зовнішнього та внутрішнього огляду - пошкодження фари передньої лівої, фари передньої правої, крила переднього лівого, бампера переднього, стійки (амортизатора) лівої, поворотного кулака лівого, накінечника рульової тяги лівого, лівого переднього колісного диска).

По факту ДТП від 23 жовтня 2014 року по відношенню до ОСОБА_1 інспектором ВДАІ Києво-Святошинського району Київської області було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП 1№ 604927, відповідно до якого було зазначено, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «SEAT LEON», державний номер НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Одеса, виконуючи поворот наліво, а саме в напрямку міста Києва… не скориставшись заїзним карманом для розвороту, де організовано схему проїзду … раптово почала виїжджати в крайню праву смугу для руху в напрямку м. Києва, в результаті чого створила перешкоду для руху автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_2, який рухався позаду та також виконував маневр розвороту, намагаючись заїхати в карман для розвороту, внаслідок чого сталося зіткненння з даним автомобілем та в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у вищезазначеній справі про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2014 року було встановлено, що в протоколі від 23.10.2014 року зазначається, що «водій ОСОБА_1, рухаючись в напрямку м. Одеса, виконуючи поворот наліво, а саме в напрямку м. Київ, не скориставшись карманом для розвороту, де організовано схему проїзду, почала раптово виїжджати в крайню праву смугу для руху в напрямку м. Києва, в результаті чого створила перешкоду для руху автомобіля CHEVROLET, д/н НОМЕР_2, який рухався позаду та також виконував маневр розвороту, намагаючись заїхати в карман для розвороту, внаслідок чого сталося зіткнення з даним атомобілем». В той же час, з запису відео реєстратора марки Globex CU-DVF007, серійний номер - F007130439, тип носія - карта microSD 32 Gb, серійний номер - MAS1020436, який був встановлений в автомобілі SEAT, за кермом якого була ОСОБА_1, видно що насправді ОСОБА_1 скористалась карманом для розвороту, де організовано проїзд, а тому не створила жодної перешкоди для руху автомобіля CHEVROLET, д/н НОМЕР_2, і саме водій CHEVROLET, д/н НОМЕР_2 повинен був дати дорогу, оскільки ОСОБА_1 на своєму автомобілі рухалася попереду нього і виконувала розворот.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення нею Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 (за наступними змінами та доповненнями), а тому в даному випадку має місце відсутність події і складу адміністративного правопорушення ОСОБА_1.

Вищезазначеною постановою судді справа про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП була закрита за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні докази вини ОСОБА_1.

Автомобілем «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_2 керував ОСОБА_2 власником автомобіля є ОСОБА_3, цивільно-правова відповідальність яких застрахована у відкритому акціонерному товаристві Національній акціонерній страховій «Оранта» (поліс АІ № 1700704 від 28.07.2014 року).

Позивач зазначила, що враховуючи викладене в постанові судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27листопада 2014 року, а саме вину водія «CHEVROLET AVEO» в ДТП, її автомобілю були завдані значні механічні (технічні) пошкодження (майнова шкода).

20 березня 2015 року була винесена постанова Апеляційного суду Київської області, якою встановлено, що суд першої інстанції дослідив протокол про адміністративне правопорушення від 23.10.2014 року щодо ОСОБА_1, схему ДТП … оглянув запис відео реєстратора автомобіля ОСОБА_1, давши названим доказам належну оцінку у постанові та прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Також зазначено, що в протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що водій ОСОБА_1, виконуючи поворот ліворуч, не скористалася карманом для розвороту, що не відповідає дійсності. Навпаки, саме водій ОСОБА_1 скористалась названим карманом при здійсненні маневру повороту ліворуч, а водій ОСОБА_2 повинен був дотриматися вимог п.п. 10.4. та 10.11. Правил дорожнього руху України.

Як зазначила Позивач, приєднана до справи постанова судді Апеляційного суду Київської області від 18 березня 2015 року про скасування постанови судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.02.2015 року та закриття провадження у справі згідно п.1 ст. 247 КУпАП щодо ОСОБА_2 не є доказом вини ОСОБА_1, оскільки провадження у справі ОСОБА_2 закрито за відсутністю у його діях порушень вимог п.п.2.3. «б», 10.1 Правил дорожнього руху України, тобто ст.. 124 КУпАП, а порушення п.п. 10.4, 10.11. Правил дорожнього руху ОСОБА_2 не інкримінувалося, про що прямо зазначено в постанові апеляційного суду.

10 грудня 2014 року Позивачем була подана заява про страхове відшкодування до відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

Вищезазначеною страховою компанією було зроблено розрахунок страхового відшкодування по вищезазначеному страховому випадку відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Згідно автотоварознавчого дослідження за № НОМЕР_1 дод-29.10/2 від 29.10.2014 року, матеріальний збиток, завданий власнику транспортного засобу «SEAT LEON», державний номер НОМЕР_1 в результаті пошкодження при ДТП склав 21 094,53 грн.

Позивачем було проведено відновлювальний ремонт пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля «SEAT LEON», вартість якого склала 29 515 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн.. 50 коп.

Позивач просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 29 515 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн.. 50 коп. у відшкодування матеріальної шкоди (збитку), завданої її автомобілю, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та стягнути судові витрати у справі.

В подальшому Позивач уточнила заявлені позовні вимоги, враховуючи той факт, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована у відкритому акціонерному товаристві Національній акціонерній страховій компанії «Оранта», просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 та відкритого акціонерного товариства Національна акціонера страхова компанія «Оранта» грошові кошти в сумі 29 515 (двадцять дев'ять тисяч п'ятсот п'ятнадцять) грн.. 50 коп. у відшкодування матеріальної шкоди (збитку), завданої її автомобілю внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

28.04.2015 року ОСОБА_3 подала до канцелярії Києво-Святошинського районного суду Київської області заперечення на позовну заяву за вх. № 14483, відповідно до яких зазначила, що 23.10.2014 року, близько 07.10 години на а/д Київ-Одеса 20 кілометр сталася ДТП за участю водіїв - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в результаті чого транспортним засобам були спричинені пошкодження.

В той же день, на місці ДТП, о 10 год. 25 хв. інспектором ВДАІ Києво-Святошинського району при УДАІ старшим лейтенантом Олексіюк Віталієм Ігоровичем був складений протокол про адміністративне правопорушення, серія АП 1 № 604927 відносно ОСОБА_1, яка порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст.. 124 КУпАП.

Що стосується Відповідача, то відносно нього відповідний протокол про притягнення на місці ДТП не складався.

Більш того, постановою Апеляційного суду Київської області від 18.03.2015 року постанова Києво-Святошинського районного суду Київської області від 02.02.2015 року щодо ОСОБА_2 була скасована, а провадження у справі закрито за недоведеністю порушення ним п.п.2.3 б), 10.1 ПДР, тобто за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав, що «зазначеними доказами не стверджується тих обставин, що перед здійсненням розвороту водій ОСОБА_2 не переконався у безпечності свого маневру та, керуючи автомобілем, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи таку можливість».

Оскільки, докази винуватості ОСОБА_2 у порушенні п.п.2.3 б), 10.1 ПДР відсутні, то висновок судді про наявність у діях ОСОБА_2 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, на матеріалах справи не ґрунтується.

Як зазначила ОСОБА_3, судом не було встановлено факту протиправності та вини ОСОБА_2 в скоєнні вищезазначеної ДТП, а тому підстав для стягнення з останнього грошових коштів у розмірі 29 515,15 грн. не має.

Також, у запереченнях було зазначено, що Відповідач на момент скоєння ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності оформленого у відкритому акціонерному товаристві Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», у зв'язку з чим, ОСОБА_2 не є належним відповідачем у будь-якому випадку.

ОСОБА_3 просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

24.06.2015 року представник публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» подав до суду заперечення на позовну заяву за вх. № 17198, відповідно до яких зазначив, що 28 квітня 2014 року між відкритим акціонерним товариством Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_3 було укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (Поліс АІ 1700704), яким було застраховано цивільну відповідальність володільця забезпеченого транспортного засобу CHEVROLET AVEO державний номер НОМЕР_2.

23 жовтня 2014 року близько 07 год. 10 хв. в районі 20 км автодороги Київ-Одеса сталася автопригода за участю забезпеченого вищезазначеним договором страхування автомобіля, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля SEAT LEON державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, під її керуванням, внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень, чим їх власникам було завдано матеріальну шкоду.

З метою забезпечення виконання страховиком своїх зобов'язань за договором обов'язкового страхування та на виконання положень п.п. 34.2, 34.3, ст. 34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» 24.10.2014 року та додатково 27.10.2014 року за участю ОСОБА_1 було проведено огляд пошкодженого автомобіля SEAT LEON державний номер НОМЕР_1, за результатами якого 29.10.2014 року було складено звіт дослідження № АІ 0797ЕА_дод-29.10/2 на підставі Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, згідно висновків якого прямий матеріальний збиток (з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу), понесений власником в результаті пошкодження автомобіля склав 21 094,53 грн.

Проте рішення про задоволення заяви про виплату страхового відшкодування не було прийняте в зв'язку з недоведеністю факту завдання шкоди страхувальником, а отже відсутністю цивільно-правової відповідальності особи, відповідальність якої застрахована.

Так, згідно постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27.11.2014 року № 369/11136/14-п, залишеною без змін постановою Апеляційного суду Київської області від 2003.2015 року № 33/780/154/15, адміністративну справу відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за спричинення зазначеної ДТП було закрито за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Київської області від 18.03.2015 року № 33/780/155/15 адміністративну справу відносно ОСОБА_2 про притягнення його до адміністративної відповідальності за спричинення зазначеної ДТП була закрито за недоведеністю порушення і відсутністю факту завдання шкоди ОСОБА_1 саме діями ОСОБА_2, як і відсутність завдання останньому шкоди діями ОСОБА_1.

Як зазначив представник публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», вини водіїв у взаємному завданні шкоди у встановленому, судовому порядку не доведено і не встановлено, що на його думку, означає, що кожний з водіїв є відповідальним за спричинення завданої їм особисто шкоди своїми власними діями, а отже підстав для відповідальності страховика за договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів немає.

Просив відмовити у задоволенні позову до публічного акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта».

25 червня 2015 року ОСОБА_2 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із зустрічним позовом до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства страхова компанія «Еталон», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Заявлені позовні вимоги обґрунтовував тим, що 23.10.2014 року близько 07 год. 10 хв. на а/д Київ-Одеса 20 кілометр сталася дорожньо-транспортна пригода за участю водіїв - ОСОБА_1 та ОСОБА_2, в результаті чого транспортним засобам були спричинені відповідні пошкодження.

Постановою Апеляційного суду Київської області від 18.03.2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито за недоведеністю порушення ним п.п.2.3 б), 10.1 ПДР, тобто за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, суд апеляційної інстанції вказав, що «зазначеними доказами не стверджується тих обставин, що перед здійсненням розвороту водій ОСОБА_2 не переконався у безпечності свого маневру та керуючи автомобілем, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи таку можливість».

В той же день, на місці ДТП, о 10 год. 25 хв. інспектором ВДАІ Києво-Святошинського району при УДАІ старшим лейтенантом Олексіюк Віталієм Ігоровичем був складений протокол про адміністративне правопорушення, серія АП 1 № 604927 відносно ОСОБА_1, яка порушила вимоги п.п. 2.3 «б», 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність згідно ст.124 КУпАП.

Як зазначив Позивач за зустрічним позовом, в результаті порушення вказаних Правил дорожнього руху, ОСОБА_1 керуючи автомобілем SEAT LEON державний номер НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Одеса, виконуючи поворот на ліво, а саме в напрямку м. Києва була неуважною, не стежила за дорожньою обстановкою, перед початком руху та зміною напрямку руху не переконалась що це буде безпечним, не створить перешкод або небезпеку іншим учасникам руху, не скориставшись заїзним карманом для розвороту, де організовану схему проїзду «Організація дорожнього руху», а почала раптово виїжджати в крайню праву смугу в напрямку м. Києва створила перешкоду для руху його автомобіля CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 який рухався позаду, а також виконував маневр розвороту, намагаючись заїхати в карман для розвороту, в результаті чого і сталося зіткнення між зазначеними автомобілями.

Позивач за зустріним позовом зазначив, що 23 жовтня 2014 року ОСОБА_1 порушила вимоги п.п. 2.3 «б», п. 10.1, п. 12.3 Правил дорожнього руху України, за що передбачена відповідальність за ст. 124 КУпАП, проте, строк притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності сплив 24 січня 2015 року.

Завдану матеріальну шкоду автомобілю, згідно висновку № 100 експертного автотоварознавчого дослідження про визначення матеріального збитку, заподіяного ушкодженням колісного транспортного засобу CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 від 23 червня 2005 року було оцінено в сумі 28 151,29 гривень.

Також було зазначено, що Відповідач за зустрічним позовом на момент скоєння ДТП мав поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, оформлений у публічному акціонерному товаристві Страхова компанія «Еталон».

Заява про виплату страхування публічним акціонерним товариством Страхова компанія «Еталон» була проігнорована, і відповідних виплат здійснено не було.

Окрім того, як зазначив ОСОБА_2, в результаті неправомірних дій ОСОБА_1 що призвели до ДТП, останньою йому було спричинено моральну шкоду, яку враховуючи заподіяні фізичні та душевні страждання, він оцінює в 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп.

Позивач за зустрічним позовом просив суд стягнути з публічного акціонерного товариства Страхової компанії «Еталон» матеріальну шкоду в розмірі 28 151,29 грн.; стягнути з ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000,00 грн.; стягнути з публічного акціонерного товариства Страхова компанія «Еталон» та ОСОБА_1 суму судового збору.

ОСОБА_1 подала до канцелярії суду заперечення проти зустрічної позовної заяви за вх. № 22431, відповідно до якої, дублюючи вказане в первісній позовній заяві також зазначила, що в неодноразово зазначених рішеннях суду не йде мова про закриття справи про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 у зв'язку з закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності , оскільки адміністративна справа відносно ОСОБА_1 про притягнення її до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП була закрита за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.

Також ВДАІ по обслуговуванню Києво-Святошинського району, підпорядкованого УДАІ ГУ МВС України в Київській області було визнано факт неправомірності складання протоколу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1, про що свідчить публікація принесеного публічного вибачення ВДАІ в особі начальника ВДАІ підполковника міліції Жовтонога С.М. ОСОБА_1 за неправомірно складений адміністративний протокол по ст. 124 КУпАП інспектором ВДАІ ст. лейтенантом міліції Олексіюком В.І.

Більше того, ОСОБА_1 звернула увагу суду на той факт, що ОСОБА_2 провів експертне автотоварознавче дослідження про визначення матеріального збитку лише 22 червня 2015 року, тобто через вісім місяців після того, як сталося ДТП, у зв'язку з чим даний експертний висновок не може бути належним доказом підтвердження розміру шкоди, завданої внаслідок ДТП 23 жовтня 2014 року.

Також зазначено, що ОСОБА_2 не надано суду жодних доказів того, що він звертався до страховика з відповідною заявою про проведення огляду його автомобіля для визначення розміру шкоди.

ОСОБА_1 зазначила, що в даному випадку відсутнє будь-яке порушення прав ОСОБА_2 з її сторони, так як відсутня її вина у вчиненні ДТП, у зв'язку з чим немає підстав для відшкодування моральної шкоди.

В судовому засіданні Позивач за первісним позовом та її представник просили задовольнити первісний позов, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Представник Відповідача за первісним позовом заперечував проти задоволення первісного позову, просив задовольнити зустрічну позовну заяву.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі.

Суд, вислухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку про відмову у задоволенні первісної та зустрічної позовної заяви з наступних підстав.

У ст. 3 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Як встановлено в судовому засіданні, 23 жовтня 2014 року близько 07 год. 10 хв. в районі 20 км автодороги Київ-Одеса сталася автопригода за участю забезпеченого вищезазначеним договором страхування автомобіля, яким керував ОСОБА_2, та автомобіля SEAT LEON державний номер НОМЕР_1, власником якого є ОСОБА_1, під її керуванням, внаслідок чого автомобілі зазнали пошкоджень, чим їх власникам було завдано матеріальну шкоду.

Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної особи або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Як визначено ч. 1 та ч. 2 ст. 1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Тобто, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.

По факту ДТП від 23 жовтня 2014 року по відношенню до ОСОБА_1 інспектором ВДАІ Києво-Святошинського району Київської області було складено протокол про адміністративне правопорушення серія АП 1№ 604927, відповідно до якого було зазначено, що водій ОСОБА_1, керуючи автомобілем марки «SEAT LEON», державний номер НОМЕР_1, рухаючись в напрямку м. Одеса, виконуючи поворот наліво, а саме в напрямку міста Києва… не скориставшись заїзним карманом для розвороту, де організовано схему проїзду … раптово почала виїжджати в крайню праву смугу для руху в напрямку м. Києва, в результаті чого створила перешкоду для руху автомобіля «CHEVROLET AVEO», державний номер НОМЕР_2, який рухався позаду та також виконував маневр розвороту, намагаючись заїхати в карман для розвороту, внаслідок чого сталося зіткненння з даним автомобілем та в результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області у вищезазначеній справі про адміністративне правопорушення від 27 листопада 2014 року було встановлено, що в протоколі від 23.10.2014 року зазначається, що «водій ОСОБА_1, рухаючись в напрямку м. Одеса, виконуючи поворот наліво, а саме в напрямку м. Київ, не скориставшись карманом для розвороту, де організовано схему проїзду, почала раптово виїжджати в крайню праву смугу для руху в напрямку м. Києва, в результаті чого створила перешкоду для руху автомобіля CHEVROLET, д/н НОМЕР_2, який рухався позаду та також виконував маневр розвороту, намагаючись заїхати в карман для розвороту, внаслідок чого сталося зіткнення з даним атомобілем». В той же час, з запису відео реєстратора марки Globex CU-DVF007, серійний номер - F007130439, тип носія - карта microSD 32 Gb, серійний номер - MAS1020436, який був встановлений в автомобілі SEAT, за кермом якого була ОСОБА_1, видно що насправді ОСОБА_1 скористалась карманом для розвороту, де організовано проїзд, а тому не створила жодної перешкоди для руху автомобіля CHEVROLET, д/н НОМЕР_2, і саме водій CHEVROLET, д/н НОМЕР_2 повинен був дати дорогу, оскільки ОСОБА_1 на своєму автомобілі рухалася попереду нього і виконувала розворот.

Судом встановлено, що в діях ОСОБА_1 не вбачається порушення нею Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року за № 1306 (за наступними змінами та доповненнями), а тому в даному випадку має місце відсутність події і складу адміністративного правопорушення ОСОБА_1.

Вищезазначеною постановою судді справа про адміністративне правопорушення щодо притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП була закрита за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, оскільки відповідно до ст. 251 КУпАП в справі про адміністративне правопорушення відсутні будь-які фактичні докази вини ОСОБА_1.

Також, як вбачається із матеріалів цивільної справи, постановою Апеляційного суду Київської області від 18.03.2015 року провадження у справі відносно ОСОБА_2 закрито за недоведеністю порушення ним п.п.2.3 б), 10.1 ПДР, тобто за відсутністю у діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.

Зокрема, у вищезазначеній постанові було вказано, що зазначеними доказами не стверджується тих обставин, що перед здійсненням розвороту водій ОСОБА_2 не переконався у безпечності свого маневру та керуючи автомобілем, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою, не реагував на її зміну, маючи таку можливість.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок по кримінальній справі, або постанова суду по справі про адміністративне правопорушення, які вступили в законну силу, обов'язкові для суду, який розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій осіб, стосовно якого винесені вирок або постанова суду, з питань, чи мали місце ці дії і чи скоєні вони даною особою.

У даному випадку вина водіїв у взаємному завданні шкоди у встановленому, судовому порядку не доведена і не встановлена, що позбавляє суд можливості задовольнити як первісну так і зустрічну позовну заяву.

Стосовно вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, яка як він стверджує, заподіяна йому внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди та виразилася у фізичних та душевних стражданнях суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначена, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.

Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

На підставі вищевикладеного, суд прийшовши до висновку про відмову у задоволенні зустрічної позовної вимоги про відшкодування матеріальної шкоди вважає за доцільне відмовити і у вимозі щодо відшкодування моральної шкоди, оскільки ОСОБА_2 не було надано суду доказів, які підтверджують факт заподіяння йому моральних страждань або втрат немайнового характеру з вини ОСОБА_1.

На підставі вищевикладеного, ст. ст. 3,15,16, 1166, 1167, 1187 Цивільного кодексу України, п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відкритого акціонерного товариства Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1, публічного акціонерного товариства страхова компанія «Еталон», третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди - відмовити.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.Я. Волчко