АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/792/744/15
Провадження № 22-ц/792/1382/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2015 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі : головуючого судді Марцинкевича А.М.,

суддів: Переверзєвої Н.І., Кізюн О.Ю.

при секретарі Дубовій М.В.

з участю: позивача та її представника

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року та на ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційних скарг, колегія суддів,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року позивач звернулася до суду з позовом вказавши, що 30 жовтня 2012 року вона подарувала ОСОБА_1 належну їй на праві власності ? частину квартири, що по вулиці Зарічанській, 24, будинок № 14/3-а в місті Хмельницькому. Позивач зазначає, що перед укладенням договору дарування вона з відповідачем дійшли згоди, що після дарування квартири, ОСОБА_1 забере до себе свою матір, щоб допомагати та доглядати за нею. Проте, відповідач не виконав свого зобовязання, чим навмисно ввів її у оману щодо обставин, які мають істотне значення. Крім того, позивачка вказує, що під час підписання договору, погано себе почувала, оскільки на протязі тривалого часу хворіла і мала незадовільний стан здоровя. Тому просила, визнати договір дарування ? частини квартири № 24 в будинку 14/3-а по вулиці Зарічанській в місті Хмельницькому, укладеного 30.10.2012 року, недійсним.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року позов задоволено.

Визнано недійсним договір дарування ? частини квартири АДРЕСА_1/3-а в місті Хмельницькому, укладено між ОСОБА_2 та ОСОБА_1.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 дане рішення вважає незаконним, винесеним з порушенням норм матеріального права, тому просить його скасувати, провадження по справі закрити або постановити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.

_______________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції ОСОБА_3 Провадження 22ц/792/744/15

Провадження 22-ц/792/1382/15

Доповідач Марцинкевич А.М. Категорія № 21, ухвала

В обґрунтування вимог апелянт вказує, що позивач просила визнати оспорюванний договір дарування недійсним з підстав передбачених ст. 230 ЦК України,тобто введення її в оману, проте рішення суду ухвалене на підставі ст.229 ЦК України, тобто помилки. Оскільки, є рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.06.2014 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду від 16.09.2014 року щодо відмови у позові ОСОБА_2 з підстав визначених ст. 229 ЦК України, то апелянт вважає, що провадження по справі мало бути б закритим, оскільки набрало законної сили рішення суду, ухвалене з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Апелянт зазначає, що спірна квартира була квартирою його матері, а ОСОБА_2 отримала ? частини квартири обманним шляхом, проте одумавшись, зателефонувала йому і повідомила

про своє рішення відносно дарунку. ОСОБА_1 звертає увагу суду на те, що позивачем по справі не надано жодного доказу, що він обманним шляхом заволодів квартирою і стверджує, що ніякої умови відносно того, що після укладення договору дарування, він повинен забрати свою матір, між сторонами не було.

У квітня 2015 року представник позивача ОСОБА_2 ОСОБА_4 звернулася до Хмельницького міськрайонного суду із заявою про виправлення описки в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2014 року, вказавши, що в мотивувальній частині даного рішення зазначено: «Відповідач своїми діями не забравши матір, яка має 86 років, ввів позивачку в оману, ОСОБА_5 по сьогоднішній день проживає в квартирі позивача, яка її доглядає, лікує та утримує», однак через один абзац в рішенні йдеться посилання на ч.1 ст.229 ЦК України і вживається термін помилка. Тому, вважає, що судом допущена описка, яка має бути виправлена.

Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року виправлено допущену описку в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 22 грудня 2014 року по справі № 686/22765/14-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору дарування та ухвалено правильним вважати посилання на ст.230 ЦК України.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Хмельницького міськрайонного суду від 13.05.2015 року та в задоволенні заяви ОСОБА_2- відмовити. В обґрунтування вимог вказав, що дана ухвала винесена з порушенням норм матеріального прав, оскільки виправленням описки в рішенні суд фактично змінив зміст рішення.

Заслухавши учасників процесу та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню з наступних підстав та мотивів.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає.

Суд першої інстанції не в повній мірі зясував обставини, якими обґрунтувались позовні вимоги та заперечення сторін, зазначив у судовому рішенні обставини, які не підтверджені достатніми доказами, неправильно застосував до даних правовідносин положення статті 229 ЦК України, та не дотримався положень ст.ст. 11,60,61 ЦПК України.

Відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно із п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України апеляційний суд, розглядаючи скаргу на ухвалу суду першої інстанції, змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо визнання недійсним договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_1/3-а в місті Хмельницькому укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, суд виходив з того, що ОСОБА_2 даруючи належну їй на праві власності ? частини квартири ОСОБА_1, помилилась щодо природи правочину, сподівалась на те, що відповідач забере до себе на постійне проживання матір, а тому і не обумовлювала цю суттєву підставу в договору дарування.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений без врахування обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 717 ЦКза договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

В силу ч.1 ст.230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч.1 ст.229 цього Кодексу), такий правочин визначається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

Згідно із ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 30 жовтня 2012 року між сторонами було укладено договір дарування, згідно якого ОСОБА_2 подарувала ОСОБА_1 належну їй на праві приватної власності ? частину квартири № 24, що знаходиться по вулиці Зарічанській, 14/3-а в місті Хмельницькому, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 (а.с.5).

Одночасно нотаріусом було розяснено сторонам наслідки укладення даного договору, зокрема положення ст.ст. 182, 229,230, 231, 233,235, 717, 721,727 ЦК, ст. 65 СК України.

Зазначені обставини підтверджуються наявними в справі письмовими доказами.

Із змісту п.3 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до положень ст..ст.10 і 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Під час вирішення справи місцевий суд на порушення вимог статей 213,214 ЦПК України на зазначене не звернув уваги, неповністю визначився з характером спірних правовідносин, не взяв до уваги, що обставини, на які посилалася позивачка на обґрунтування заявлених вимог, стосуються вчинення правочину під впливом обману, та вирішив спір на підставах передбачених ст. 229 ЦК України.

Крім того, судом першої інстанції, всупереч ст. 61 ЦПК України, задоволено позов ОСОБА_2 з підстав, з яких уже набрали законної сили рішення Хмельницького міськрайонного суду від 23.06.2014 року, яке залишене без змін ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 16.09.2014 року щодо відмови у задоволенні позову по справі, у якій брали участь ті самі особи, з тих самих підстав, щодо яких встановлено ці обставини.

Суд у повному обсязі вимоги позивача не перевірив, підстави заявленого позову не уточнив і на порушення вимог ст. 11 ЦПК України на власний розсуд визначив правову підставу заявленого позову.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману (п. 20 постанови N 9).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про доведеність вимог ОСОБА_2, проте з таким висновком суду не може погодитись суд апеляційної інстанції, оскільки позивач не довела обставин, на які посилалася, як на обґрунтування своїх вимог.

Зокрема, ОСОБА_2 не надала суду достатніх та обєктивних доказів про те, що ОСОБА_7, з метою вчинення договору дарування шляхом активних дій (заперечення фактів) або бездіяльності (замовчування фактів), навмисно ввів її в оману щодо істотних обставин, які б могли перешкодити вчиненню оспорюваного правочину.

Суду не надано доказів умисного введення її в оману з боку відповідача та жодних доказів того, що оспорюваний договір було укладено внаслідок обману, матеріали справи не містять.

Посилання ОСОБА_2, що перед укладенням договору дарування сторони домовились, що ОСОБА_7 забере свою матір, за умови дарування належної їй частини квартири, спростовуються договором дарування (п.8) ? частини квартири № 24, що знаходиться по вул.Зарічанські, 14/3-а в м.Хмельницькому, яким сторонами передбачено, що в тексті цього договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються дарування нерухомого майна. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього договору і не відображені у його тексті, після підписання договору не матимуть правового значення .

Договір дарування від 30.10.2012 року є одностороннім правочином, і згідно розяснень Пленуму Верховного Суду України п.20 постанови від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норми статті 230 ЦК не застосовуються щодо односторонніх правочинів.

З урахуванням зазначених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції приходить до висновку про недоведеність позовних вимог ОСОБА_2, щодо укладення договору дарування ? частини квартири АДРЕСА_2/3-а в м.Хмельницькому, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_1, вчинено шляхом обману.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви представника позивача, суд виходив з того, що допущено описку в рішенні Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2014 року і помилково йде посилання в рішенні на ст. 229 ЦК України.

Проте з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна, оскільки він зроблений без застосування норм матеріального та процесуального права, які підлягали застосуванню.

Згідно із ч. 1 ст. 219 ЦПК України суд може з власної ініціативи або за заявою осіб, які беруть участь у справі, виправити допущені у судовому рішенні описки чи арифметичні помилки.

Пунктом 19 Постанови Пленуму ВСУ «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року визначено, що вирішуючи питання про виправлення описок чи арифметичних помилок, допущених у судовому рішенні (рішенні або ухвалі), суд не має права змінювати зміст судового рішення, він лише усуває такі неточності, які впливають на можливість реалізації судового рішення чи його прав осудності.

З огляду на наведені норми закону вбачається, що після виправлення описки чи арифметичних помилок текст рішення суду змінюватися не може.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що в мотивувальній частині рішення Хмельницького міськрайонного суду від 22.12.2014 року, неодноразово йде посилання на вчинення спірного правочину шляхом помилки, передбаченого ст.229 ЦПК України, а після виправлення помилки і застосування норми ст.230 ЦПК України суд тим самим, повністю змінив зміст рішення, що є недопустимим.

За наведених обставин, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення та ухвала суду першої інстанції скасуванню.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 312, 313,315, 316, 317, 319, 324 ЦПК України,

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 задоволити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 22 грудня 2014 року та ухвалу Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 13 травня 2015 року - скасувати.

В позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнати недійсним договіру дарування ? частини квартири АДРЕСА_3 а в місті Хмельницькому, посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу ОСОБА_6 зареєстрованого в реєстрі за № 6867 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: /підпис/ Судді:/підписи/

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду А.М.Марцинкевич