АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 вересня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів: Бреславського О.Г., Половінкіної Н.Ю.,

Секретаря: Давньої Я.А.

З участю: ОСОБА_1 та представника Новоселицького ВДВС Чорного Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Новоселицького районного суду від 10 грудня 2012 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Новоселицького районного суду від 10 грудня 2012 року, прийнятою за поданням відділу державної виконавчої служби Новоселицького районного управління юстиції, тимчасово обмежено право ОСОБА_1 на виїзд з території України, до виконання ним рішення Хотинського районного суду від 04 вересня 1998 року у справі № 2-395 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітніх дітей.

ОСОБА_1 подав на ухвалу суду апеляційну скаргу.

Просить ухвалу суду скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволенні подання державного виконавця ВДВС Новоселицького РУЮ відмовити.

Вважає, що ухвалу постановлено з порушенням цивільного процесуального та матеріального права.

Посилається на те, що ЗУ "Про порядок виїзду з України та в'їзд в Україну", на який послався суд, не передбачено встановлення судом

Провадж. №22-ц/794/1254/15 Головуючий у першій інстанції Ляху Г.О.

Категорія:81 Доповідач: Заводян К.І.

тимчасового обмеження права виїзду за межі України.

Державним виконавцем не було подано жодного доказу того, що боржник ухиляється від виконання зобов'язань за рішенням суду. Наявність самого зобов'язання не наділяє державного виконавця вносити подання про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Необхідність такого обмеження відсутня, оскільки накладено арешт на майно та кошти, оголошена заборона на відчуження рухомого та нерухомого майна.

Обмеження у праві виїзду за кордон позбавить його можливості заробити в іншій країні кошти і виконати зобов'язання.

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об'єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров'я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 Цивільного кодексу України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування.

Порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України, порядок вирішення спорів у цій сфері регулюється Законом від 21 січня 1994 р. № 3857-XII "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України".

Положеннями ст. 6 цього Закону встановлено, що громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта, або громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон, зокрема, у таких випадках:

- якщо діють неврегульовані аліментні, договірні чи інші невиконані зобов'язання до виконання зобов'язань або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України;

- якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, - до виконання зобов'язань (п. 5);

Питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України вирішується судом за правилами цивільного судочинства в порядку, передбаченому ст. 377-1 ЦПК України, згідно якої питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З матеріалів справи убачається, що рішенням Хотинського районного суду від 04 вересня 1998 року у справі № 2-395 з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 стягнено аліменти на утримання дітей: ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, в розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку. Рішення набрало законної сили 15 вересня 1998 року. Виконавчий лист видано 18 серпня 2008 року (а.с.15). 10 жовтня 2008 року відкрито виконавче провадження (а.с.14).

Зобов'язання по аліментах ОСОБА_1 не виконував. У серпні 2010 р. та у вересні 2012 року давав зобов'язання погасити заборгованість по аліментах (а.с.16, 18). Однак, 26.09.2012 р. перерахував стягувачці лише 600 грн.

У серпні 2012 р. ВДВС Новоселицького РУЮ вносив подання начальнику Новоселицького РВУ МВС в Чернівецькій області про порушення проти ОСОБА_1 кримінальної справи за несплату аліментів за ознаками злочину, передбаченого ст.164 КК України (а.с.8-10).

Як убачається зі змісту ухвали суду, станом на 01 листопада 2012 року заборгованість по аліментах становила 13672,90 гривень.

ОСОБА_1 не вчиняв будь-яких дій по погашенню боргу. Тому державний виконавець вніс до суду подання про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за кордон.

Суд обґрунтовано задовольнив подання державного виконавця.

Звертаючись з апеляційною скаргою у серпні 2015 року, ОСОБА_1 не подав апеляційному суду будь-яких доказів про заходи, вжиті ним для погашення боргу.

Ухвала суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для її скасування не убачається.

Керуючись ст.ст.307, 311, 312, 377-1 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Новоселицького районного суду від 10 грудня 2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді: