Номер провадження 22-ц/788/1498/15 Суддя-доповідач - Хвостик С. Г.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Хвостика С. Г.,

суддів - Левченко Т. А. , Гагіна М. В.

за участю секретаря - Чуприни В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дітей, стягнення понесених додаткових витрат на утримання дитини та додаткових витрат на утримання дитини наперед, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року частково задоволено позов ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання дочки - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду (21 листопада 2014 року) до досягнення нею повноліття - ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь матері ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, у твердій грошовій сумі в розмірі 1700 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду (21 листопада 2014 року) до досягнення ним повноліття, на користь матері ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені додаткові витрати на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі 4223 грн. 92 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 наперед додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 750 грн. щомісячно, з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в сумі 2489 грн. 28 коп.

Відмовлено в іншій частині позову за його необґрунтованістю.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору.

Вказане рішення суду в частині визначення розміру аліментів та способу їх присудження, а також щодо стягнення судових витрат на правову допомогу сторони оскаржили в апеляційному порядку.

Зокрема, в апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1., посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким стягнути з нього аліменти на утримання дітей по 1/4 частці з усіх видів його заробітку (доходів) на кожну дитину окремо, а в задоволенні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу відмовити.

В доводах апеляційної скарги зазначається, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не з'ясував розмір щомісячного доходу відповідача, який, на думку відповідача, стабільно становить 1218 грн. на місяць, в той час як при визначенні розміру аліментів на двох дітей у твердій грошовій сумі за основу було взято середню суму товарообороту від здійснення ним підприємницької діяльності за рік, у зв'язку з чим висновки суду в цій частині не відповідають обставинам справи.

Крім того, відповідач вважає необґрунтованим стягнення з нього на користь позивачки витрат на правову допомогу, так як така вимога при подачі позову не заявлялась, тобто суд вийшов за межі позовних вимог. До того ж, на думку відповідача, позивач не довела факту понесення нею судових витрат на правову допомогу, а їх розмір є завищеним.

Адвокат Рижов С.Є., який надає правову допомогу позивачу ОСОБА_2., також оскаржив рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів та моменту, з якого починається їх стягнення, а також стосовно розміру стягнутих витрат на правову допомогу, подавши апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині та стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання двох дітей у твердій грошовій сумі в розмірі 11856 грн. щомісячно, тобто по 5928 грн. на кожну дитину, починаючи стягнення з 13 листопада 2014 року до досягнення кожною дитиною повноліття, а також збільшити розмір стягнення судових витрат на правову допомогу до 7450 грн.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, представник позивача зазначає, що суд першої інстанції не з'ясував у відповідача обставини щодо отримання ним листа-вимоги від 13 листопада 2014 року про надання позивачці коштів на утримання спільних дітей, відтак, невірно визначив початок моменту стягнення аліментів з відповідача, який, на його думку, повинен відраховуватись саме з дати направлення позивачкою листа-вимоги, тобто з 13 листопада 2014 року.

Крім того, як вважає представник позивача, заявлений до стягнення розмір аліментів на кожну дитину в сумі 5928 грн. щомісячно є обґрунтованим, так як саме вказана сума аліментів має забезпечувати на належному рівні розвиток, виховання, проживання та задоволення потреб спільних з відповідачем дітей, враховуючи, що згідно наданих доказів середній прибуток відповідача за місяць складає 23712,16 грн.

Також представник позивача посилається на те, що розмір стягнутих витрат на правову допомогу є заниженим, про що свідчать вихідні дані для її обрахування.

Рішення суду в частині стягнення понесених додаткових витрат на утримання сина - ОСОБА_5 у розмірі 4223 грн. 92 коп., а також стягнення наперед додаткових витрат на утримання дитини в розмірі 750 грн. щомісячно, з 01 березня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно, не оскаржується, тому відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1., його представника ОСОБА_6., а також адвоката Рижова С.Є., який надає правову допомогу позивачці ОСОБА_2., - про задоволення саме їх апеляційних скарг, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони з 06 липня 1996 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано заочним рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 15 березня 2013 року, що набрало законної сили (а.с.3, 6).

За час проживання у шлюбі у них народились діти: ІНФОРМАЦІЯ_1 - дочка ОСОБА_4 та ІНФОРМАЦІЯ_3 - син ОСОБА_5, батьком яких є відповідач ОСОБА_1. (а.с.4, 5).

На сьогоднішній день дочка сторін ОСОБА_4 досягла повноліття та є студенткою стаціонарного навчання Ягеллонського Університету в Кракові, Польща (а.с.56, 57).

Неповнолітній ОСОБА_5 проживає разом з матір'ю ОСОБА_2 і знаходиться на її утриманні.

Відповідач ОСОБА_1., як і позивач також, є фізичною особою-підприємцем та зареєстрований як платник податків - суб'єкт підприємницької діяльності з 17 вересня 2003 року. В 2014 році обсяг виручки ОСОБА_1. склав 284546 грн., а обсяг виручки позивачки за той же період склав - 291642 грн. (а.с.32, 55, 72).

На праві власності за ОСОБА_1 зареєстрована нежитлова будівля АДРЕСА_1 та громадський будинок по АДРЕСА_2 (а.с.74-75). Також згідно з інформацією управління ДАІ УМВС України в Сумській області за ОСОБА_1 зареєстровано 13 транспортних засобів (а.с.76).

Неповнолітній син сторін за станом здоров'я перебуває на диспансерному обліку у педіатра, гематолога та в інфекціоніста, що підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого (а.с.43-44).

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що діти сторін проживають разом з матір'ю, тому їх батько зобов'язаний також приймати участь в утриманні дітей.

Оскільки відповідач має дохід від заняття підприємницькою діяльністю, який дозволяє утримувати дітей на належному рівні, так як відзвітував перед відповідним контролюючим органом про отримання у попередніх роках значної суми виручки, що на думку суду першої інстанції може мати ознаки мінливості, тому суд визначив розмір аліментів у твердій грошовій сумі у розмірі по 1700 грн. на кожного з дітей до досягнення ними повноліття, виходячи з того, що інших утриманців він не має, отримує значний дохід і в змозі забезпечити розвиток дітей відповідно до їх потреб, враховуючи і стан здоров'я неповнолітнього сина, який потребує лікування, а також врахувавши інші обставини, що мають істотне значення.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони зроблені на підставі зібраних доказів, яким суд дав належну оцінку, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

У ч. 3 ст. 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Вимогами ч.1 ст.184 СК України передбачено, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

У ст. 182 СК України йдеться про те, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина,інші обставини, що мають істотне значення.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Виходячи з матеріалів справи, посилання відповідача в апеляційній скарзі на те, що його реальний дохід є стабільним і складає 1218 грн. щомісячно, для підтвердження чого він надав відповідну інформацію (а.с.144), не свідчать про наявність підстав для зміни способу присудження аліментів, а саме: стягнення їх у частці від доходу, тобто по 1/4 частині на кожну дитину, так як вказана інформація надавалась самим відповідачем відповідним органам для нарахування пенсії, а даних про те, що вказана сума є реальним щомісячним доходом відповідача останній суду не надав. Крім того, відповідно до конституційного принципу верховенства права та зважаючи на необхідні витрати відповідача, які він має нести для утримання належного йому майна і які можуть бути доказом його реального доходу, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про присудження з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі та у визначеному розмірі.

Зокрема, визначаючи розмір аліментів в сумі по 1700 грн. на кожну дитину, суд першої інстанції врахував майновий стан відповідача, а саме: обсяг виручки від здійснення ним підприємницької діяльності (284546 грн. за 2014 рік), наявність у нього нерухомого майна (магазину та громадського будинку) та рухомого майна у вигляді 13 автомобілів, а також встановив обставину того, що інших утриманців він не має.

Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги адвоката Рижова С.Є., який надає правову допомогу позивачу, про зміну рішення суду в частині збільшення розміру аліментів, а саме: по 5928 грн. на кожну дитину, оскільки позивачка належних і допустимих доказів для обґрунтування заявленого нею розміру аліментів, враховуючи, що вона, як мати, має рівний з відповідачем, як батьком, обов'язок утримувати спільних дітей, не надала, а посилання на розмір отриманої відповідачем у 2014 році виручки від підприємницької діяльності не є відображенням його реального доходу у зазначеній сумі.

Що стосується посилання в апеляційній скарзі на невірне визначення судом першої інстанції моменту, з якого присуджено стягнення аліментів, який, на думку адвоката позивача, має починатися з дати направлення позивачкою листа-вимоги від 13 листопада 2014 року про сплату відповідачем коштів на утримання дітей (а.с.7), то слід зазначити наступне.

Виходячи з вимог ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

В той же час, позивачка не надала суду належних, допустимих та беззаперечних доказів того, що відповідач ухилявся від сплати аліментів, враховуючи і те, що доказів про отримання ним вказаного листа-вимоги від 13 листопада 2014 року матеріали справи не містять, а відповідач вказану обставину заперечує.

Щодо рішення в частині стягнення визначеної судом суми витрат на правову допомогу, то воно також є законним і обґрунтованим, так як ухвалено на підставі Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» та з урахуванням відповідних матеріалів справи, а доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду з цього приводу не спростовують.

Зокрема, як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України у п.48 Постанови «Про практику застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17 жовтня 2014 року № 10, підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано у пункті 2 частини третьої статті 79, статтях 84, 88, 89 ЦПК.

Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Так, при визначенні розміру витрат на правову допомогу, що стягнуті з відповідача на користь позивачки, суд першої інстанції виходив із самого факту понесення позивачем таких витрат (а.с.102), із загального часу, який витратив адвокат для участі в судових засіданнях для захисту інтересів позивача в суді (майже півтори години), а також часу, який він затратив для складання позовної заяви (дві години, виходячи з обсягу і змісту позовної заяви, а також складності справи), та заяв про збільшення позовних вимог і їх уточнення, про що зазначено в розрахунку граничного розміру компенсації витрат на правову допомогу (а.с.101).

При цьому колегія суддів критично ставиться до доводів апеляційної скарги відповідача про те, що не підлягають стягненню витрати на правову допомогу за складання заяв про збільшення позовних вимог та уточнень до позову, так як позивачка скористалась наданим їй ч.2 ст.31 ЦПК України правом збільшення позовних вимог, у зв'язку з чим звернулась за правовою допомогою до адвоката.

Також не заслуговують на увагу колегії суддів доводи адвоката позивачки про збільшення розміру стягнення витрат на правову допомогу внаслідок того, що він витрачав свій робочий час, очікуючи початок судового засідання, що, на його думку, також входить до складу оплати судових витрат за правову допомогу, оскільки наведені посилання не ґрунтуються на законі.

Інші доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду також не спростовують і не містять посилань на такі порушення, які б слугували підставою для зміни чи скасування рішення суду.

Відповідно до вимог ч.2 ст.308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

За таких обставин, коли суд першої інстанції постановив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає, отже, апеляційні скарги необхідно відхилити.

Керуючись ст.ст. 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 01 липня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий -

Судді -