У Х В А Л А

Іменем України

17 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого Бондаренка Ю.О.,

суддів Куцин М.М., Собослой Г.Г.,

при секретарі Шимон М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою представника ПАТ "ПриватБанк" на рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року у справі за позовом ПАТ КБ ПриватБанк до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з житлового будинку,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк», звернулося з позовом до ОСОБА_1, третя особа, що не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2, в якому просить в рахунок погашення заборгованості перед ПАТ КБ "Приватбанк" за кредитним договором №K038-08/Ф від 11 березня 2008 року в розмірі 1 238386,77 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки та виселення ОСОБА_1 та осіб з житлового будинку за адресою: с. Камянське, вул. Жовтнева, 17, Іршавського району, Закарпатської області .

Позовні вимоги мотивував тим, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк», та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K038-08/Ф, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,65 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 08 березня 2013 року.

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між позивачем та відповідачем ОСОБА_1 11 березня 2008 року укладено договір іпотеки №К038-08/Ф, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 135, 10 кв. м, житловою площею 74, 60 грн., який розташований за адресою: с. Камянське, вул. Жовтнева, 17, Іршавського району, Закарпатської області.

Третя особа ОСОБА_1 в порушення норм закону та умов договору зобовязання за вказаним договором належним чином не виконала, в зв'язку з чим станом на 08 квітня 2014 року заборгувала перед банком склала 105664,40 доларів США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на 08 квітня 2015 року становить 1 238 386, 77 грн., з яких: 25000,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 27203,87 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 140477,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 39413,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Рішенням Іршавського районного суду від 09.09.2014 року у позові ПАТ КБ ПриватБанк позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №К038-08/Ф від 11 березня 2008 року в розмірі 105 664, 40 доларів США, звернуто стягнення на предмет іпотеки житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: с. Камянське, вул. Жовтнева, 17, Іршавського району, Закарпатської області, шляхом продажу вказаного будинку ПАТ КБ "Приватбанк" з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно, дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за початковою ціню предмету іпотеки встановленому на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих.

У решті вимог позову відмовити.

Не погоджуючись з рішенням суду представник ПАТ "Приваитбанк" подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_1 про виселення, як таке що ухвалене з порушенням норм матеріального права та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Так, на думку апелянта суд першої інстанції безпідставно застосував положення ст. 109 ч.2 ЖК України, оскільки вона регламентує питання користування тимчасовими мешканцями жилими приміщеннями в будинками державного і громадського житлового фонду та виселення з них, в той час , як будинок з якого просив банк виселити відповідача належить йому на праві власності.

В судовому засіданні представник ПАТ "Приватбанк", підтримала апеляційну скаргу.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Судом першої інстанції встановлено, що 11 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та третьою особою ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №K038-08/Ф, згідно якого останній отримав кредит у розмірі 25 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15,65 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі суми 0,2 % на місць від суми кредиту, відмінні від страхових платежів щомісяця за період сплати, з кінцевим терміном повернення 08 березня 2013 року (а. с. 42-46). За умовами п.2.2.2 кредитного договору ОСОБА_2 зобовязався сплатити відсотки за користування кредитом відповідно до п.7.1, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 3.1, 3.2 даного договору, здійснити повну сплату відсотків за користування кредитом не пізніше дати фактичного погашення кредиту та відповідно до п. 2.2.3 сплатити винагороду згідно п.7.1 і п.6.2 даного договору. Відповідно до п. 4.1 даного кредитного договору при порушенні позичальником кожного із зобовязань, передбачених п.п.2.2.2, 2.2.3 даного договору, банк має право нарахувати, а позичальник зобовязується сплатити банку пеню в розмірі 0, 15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 гривні (або суми у валюті кредиту, еквівалентної 1 грн. за курсом НБУ на день сплати) за кожен день прострочення. Банк виконав умови договору щодо надання кредиту у сумі 25 000, 00 доларів США, (а. с. 47-48).

В забезпечення виконання зобовязань по кредитному договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 11 березня 2008 року укладено договір іпотеки №К038-08/Ф, відповідно до якого відповідач передала в іпотеку житловий будинок з надвірними спорудами, загальною площею 135, 10 кв. м, житловою площею 74, 60 грн., який розташований за адресою: с. Камянське, вул. Жовтнева, 17, Іршавського району, Закарпатської області. (а.с. 49-56).

Зобовязання за кредитним договором позичальник належним чином не виконував, в результаті чого відповідно до довідки-розрахунку (а. с. 9-35), заборгованість ОСОБА_2 перед банком по кредитному договору станом на 08 квітня 2014 року становить 1056664,40 доларів США, що за офіційним курсом НБУ долара США до гривні на 08 квітня 2015 року еквівалентно 1 238 386, 77 грн., з яких: 25000,00 доларів США - заборгованість за кредитом, 27203,87 доларів США - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 140477,02 доларів США - заборгованість по комісії за користування кредитом та 39413,51 доларів США - пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

Наведені обставини підтверджені наявними матеріалами справі і сторонами не оспорені.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції і досліджує виключно лише ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Рішення Іршавського районного суду від 09.09.2014 року оскаржено в частині виселення.

Частиною 4 ст. 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і порядку, передбачених законом.

Згідно ч. 1 ст. 40 Закону України "Про іпотеку", звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей.

Суд першої інстанції відмовляючи у виселенні виходив з того що житловий будинок №17 по вул.Жовтневій в с.Камянське, Іршавського району, Закарпатської області, який є предметом іпотеки, належить іпотекодавцю на праві власності і придбано не за рахунок кредитних коштів, що унеможливлює виселення відповідача ОСОБА_1 та інших мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.

За змістом статей 39, 40 Закону України "Про іпотеку" та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина 2 статті 109 ЖК Української РСР).

Аналогічний правовий висновок, зроблено Верховним Судом України у справі N 6-39цс15 від 18 березня 2015 року

Відповідно до ч.2 ст.214 ЦК України, при виборі і застосуванні правової норми до спірних правовідносин суд враховує висновки Верховного Суду України, викладені у постановах, прийнятих за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 цього Кодексу. Суд має право відступити від правової позиції, викладеної у висновках Верховного Суду України, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Підстави для відступлення від правової позиції Верховного Суду України були відсутні, а доводи апеляційної скарги зводяться до індивідуального трактування положень діючого законодавства та правової позиції.

Вимога про виселення інших осіб, не підлягала до задоволенню також в зв'язку з тим, що дані особи не визначені позивачем, вони не є відповідачами у справі.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні, передбачені ст.309 ЦПК України, підстави для його скасування або зміни, що відповідно до ст.308 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ "ПриватБанк" відхилити.

Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 04 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: