Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 316/2648/14-ц Головуючий у 1 інстанції Курач І.В.
Номер провадження 22-ц/778/5296/15 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Пільщик Л.В.,

Суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_2,

При секретарі Евальд Д.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом, який в процесі розгляду справи уточнював, до ПАТ «Альфа-Банк» про захист прав споживачів, визнання кредитного договору недійсним та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, 08 квітня 2008 року між ЗАТ «Альфа Банк», яке надалі перейменоване ПАТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_3 укладено Кредитний договір №490062270 від 08 квітня 2008 року про отримання позивачем кредитних коштів на придбання транспортного засобу в сумі 19612,80 доларів США строком до 08 квітня 2018 року, та сплати процентів у розмірі 13,5%. Умови кредитного договору визначають також заставу транспортного засобу, який був куплений за кредитні кошти - легковий автомобіль KIA CERATO, державний номер НОМЕР_1.

Позивач вважає, що при підписанні вказаного кредитного договору, відповідачем було порушено законні права позивача, оскільки кредитний договір за своїм змістом і текстом не відповідає законодавству України, інтересам та волі позивача, порушує його права та законні інтереси оскільки валютою кредиту визначено долари США, а відповідно до ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Також позивач вважає, що надання та одержання кредиту в іноземній валюті, використання іноземної валюти, як засобу платежу можливо при дотримані суб'єктами господарювання імперативних вимог законодавства щодо одержання відповідної індивідуальної ліцензії.

Крім того, позивач зазначив, що на день укладення кредитного договору курс долара США до гривні становив 1 х 5,05, а на день подачі позову 1 х 12,95, тобто з підвищенням курсу іноземної валюти, сума боргу значно зросла, в зв'язку з чим погіршився його фінансовий стан. Про такі ризики він не був попереджений відповідачем та не гадав про такі наслідки, в зв'язку з цим позивач вважає, що такі умови кредитного договору є несправедливими, що суперечить ст. 3 ЦК України.

На підставі викладеного, уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд, визнати кредитний договір № 490062270 від 8/04/2008 року недійсним в третейському застереженні; зобов'язати відповідача здійснити перерахунок зобов'язання відповідно до визначеної сторонами процентної ставки - 13.5% та перевести заборгованість в національну валюту України - гривню, в рахунок відшкодування моральної шкоди стягнути з відповідача 200000,00 грн.

Рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

У засідання судової колегії сторони не з»явились. Повідомлені про час і місце розгляду справи. Про причини своєї неявки не заявили.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню за таких підстав.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно до вимог ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3 про визнання кредитного договору недійсним, суд першої інстанції виходив із того, що оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам закону, позивачем не доведено порушення його прав при укладенні цього договору.

Такі висновки суду відповідають встановленим обставинам справи, набутим доказам і вимогам матеріального і процесуального законів.

Згідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи,які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У порушення ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог.

Підставами для визнання оспорюваного кредитного договору недійсним позивач зокрема зазначив у позовній заяві те, що зміст його суперечить вимогам закону, - ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідач не повідомив позивача у письмовій формі про умови надання кредиту, про можливість зростання вартості робіт (послуг), про можливість різкого і значного зміну курсу долара до гривні, надання кредиту і здійснення розрахунків в іноземній валюті - доларах США, відсутність у банка індивідуальної ліцензії на здійснення валютних операцій, відсутність істотних умов у договорі.

У відповідності до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 Цивільного кодексу України, а саме - (ч.1) зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про банки і банківську діяльність" відносини банку з клієнтом регулюються Цивільним Кодексом України, нормативно - правовими актами Національного банку України, іншим законодавством України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Із матеріалів справи видно, що 07.04.2008 року до ПАТ "Альфа-Банк" звернувся ОСОБА_3 із заявою про надання йому кредиту, в якому зазначив розмір кредиту: 19612,80 доларів США на термін кредитування ( а.с. 140).

08.04.2008 року між ЗАТ "Альфа - Банк", правонаступником якого є ПАТ "Альфа - Банк" та ОСОБА_3, було укладено кредитний договір № НОМЕР_2, відповідно до якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 19612,80 доларів США ( а.с. 5-7).

Відповідно до умов договору (п.2.2) кредитного договору була встановлена процентна ставка в розмірі 13,5 % річних.

За домовленістю сторін 03.03.2009 року було укладено договір про внесення змін і доповнень № 1 до кредитного договору № 490062 270 від 08.04.2008 року ( а.с. 132) відповідно до якого остаточна дата повернення кредиту - 08.04.2018 року.

Відсоткова ставка за користування кредитом залишилась 13.5 % річних.

Згідно до п. 1.5 Положення про порядок видачі Національним банком України індивідуальних ліцензій на використання іноземної валюти на території України як засобу платежу, затвердженого постановою Правління НБУ від 14.10.2004р. №483, і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 09.11.2004р. за № 1429/10028 використання іноземної валюти як засобу платежу на території України без індивідуальної ліцензії дозволяється, якщо ініціатором або отримувачем за валютною операцією є уповноважений банк. Ця норма стосується лише операцій уповноваженого банку, на здійснення яких Національний банк видав йому банківську ліцензію та письмовий дозвіл на здійснення операцій з валютними цінностями.

Із матеріалів справи вбачається, що 24 березня 1993 року ЗАТ «Альфа-Банк, правонаступником якого є ПАТ «Альфа-Банк», отримав від НБУ банківську ліцензію № 61 на право здійснювати банківські операції, визначені ч. 1, п.п. 5-11 ч. 2 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність", 03 грудня 2001 року - дозвіл № 61-3 на право здійснення операцій, визначених п.п. 1-4 ч. 2, 4 ст. 47 Закону України "Про банки і банківську діяльність" і Додаток до дозволу № 61-3, дозвіл № 61-4 від 25 червня 2007 року та додаток до нього (а.с. 133-135, 138-139).

Отже суд дійшов правильного висновку про те, що банк мав право здійснювати операції з іноземною валютою, у тому числі з надання кредитів в іноземній валюті, оскільки відповідач має Банківську ліцензію Національного банку України, Дозвіл на право здійснювати відповідні банківські операції.

Підстави вважати недійсними укладений у іноземній валюті кредитний договір відсутні.

З порядком надання кредитних коштів, нарахуванням і погашенням заборгованості за кредитом та відсотками ОСОБА_3 ознайомлений, що підтверджується його підписом на кожній сторінці кредитного договору.

Істотними умовами кредитного договору відповідно до змісту ч. 1 ст. 638 та ст. 1054 ЦК України є умови про мету, суму і строк кредиту, умови і порядок його видачі і погашення, розмір, порядок нарахування та виплата процентів, відповідальність сторін.

Із тексту укладеного сторонами кредитного договору видно, що такі умови договором передбачено.

Так, пунктом 2. оспорюваного кредитного договору передбачено, що кредитні кошти надаються для придбання позичальником Транспортного засобу, сума першочергового внеску 16041,00 грн.; договором встановлений строк кредиту - до 08 квітня 2015 року, зобовязання сторін, ОСОБА_3 - щодо повернення кредитних коштів та сплати відсотків шляхом внесення щомісячно платежів в сумі 362,00 доларів США на місяць (а.с. 5 зворот). Також передбачена відповідальність сторін за невиконання зобовязань за договором.

Відповідач виконав свої зобов'язання, передбачені законом і Кредитним договором, та надав кредит, що не заперечувалось позивачем у даній справі та підтверджується матеріалами справи.

Із ксерокопії розрахунку сукупної вартості кредиту на придбання транспортного засобу та реальної процентної ставки (а.с. 9-10), із інших здобутих доказів і встановлених судом обставин справи, які не оспорюються позивачем, вбачається, що ОСОБА_3 виконував свої зобовязання за кредитним договором № НОМЕР_2 від 08 квітня 2008 року, що свідчить про узгодження сторонами договору, наявність у договорі усіх його істотних умов, необхідних для його виконання, обізнаність позивача як з умовами кредитування, так і з обовязками сторін у договорі.

За змістом вимог ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, зміст якого становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними.

Посилання позивача на неповідомлення банком клієнта про можливість різкої і значної зміни курсу долара до гривні як на підставу для визнання договору недійсним, а також його особистої помилки щодо зміни курсу і укладення договору , є неспроможним, оскільки коливання курсу іноземної валюти стосується обох сторін договору, і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи із динаміки зміни курсів валют із моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також отримати кредит в національній валюті, проте позивач добровільно погодився на укладення кредитного договору в іноземній валюті.

Із змісту договору та наданих доказів не вбачається також і наявності обставин, які свідчать про порушення рівності сторін договору,несправедливості його умов,оскільки умовами кредитного договору,зокрема,п.2.7;п.5.1;п.5.2;5.3,передбачені зобов»язання банка-кредитодавця, які ним виконані- наданий кредит в сумі 19 612,80 доларів США у встановлений договором строк,інші обов»язки,передбачені розділом 4 розділу №2 Договору.

Оспорюваний кредитний договір відповідає вимогам ст.ст. 203, 627, 628, 1054 ЦК України, Законам України «Про банки і банківську діяльність», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів» у редакції, що діяла на час укладення сторонами оспорюваного договору, а також вимогам Конституції України і практики Європейського суду з прав людини, тому судова колегія вважає правильним висновок суду про те, що немає будь-яких законних підстав для визнання договору недійсним.

Отже судова колегія приходить до висновку про те, що оспорюваний кредитний договір є укладеним, містить у собі всі істотні умови, про що свідчать підписи кожної із сторін на кожній сторінці договору, був зрозумілий для виконання ,є обов'язковим до виконання сторонами відповідно до ст. 526 ЦК України , виконувався позивачем , поки він мав на це матеріальну змогу,про що він зазначає у письмовому доповненні (а.с.111), і не порушує прав позивача.

Доводи апелянта про неповне і необ»єктивне з»ясування судом обставин справи ,є неспроможними, оскільки під час розгляду справи судом позивач надав суду всі докази,якими обґрунтовував свої вимоги,особисто брав участь у судовому засіданні, під час якого надавав пояснення і не заявляв про не повне дослідження судом обставин справи і про необхідність додаткового з»ясування будь-яких обставин .

Посилання на неправильне застосування норм матеріального права також є неспроможними і не спростовують висновків суду першої інстанції.

Безпідставним є ствердження апеляційної скарги про те ,що судом неправильно не враховані і застосовані вимоги п.14ч.1 ст.6 Закону України «Про третейські суди»щодо розгляду справ третейськими судами,оскільки зазначене позивачем застереження не впливає на дійсність договору в цілому.

Оскільки у порушення вимог ч. 3 ст. 10 ЦПК України, ст. 60 ЦПК України позивач не довів ті обставини, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, а зібраними у справі доказами спростовується ствердження позивача про порушення відповідачем вимог закону, прав та інтересів позивача при укладенні кредитного договору між сторонами у даній справі, суд першої інстанції дійшов правильних висновків про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Судом повно і всебічно зясовані обставини справи, що мають для неї значення, висновки відповідають цим обставинам і набутим доказам, характер правовідносин між сторонами визначений судом правильно, норми матеріального і процесуального права не порушені, застосовані віро, постановлено законне і обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Енергодарського міського суду Запорізької області від 27 липня 2015 року у даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: