Номер провадження: 22-ц/785/1369/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сватаненко В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 року

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі: головуючого Сватаненка В.І.

суддів Артеменка І.А., Черевка П.М.,

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 «Про встановлення фактів володіння спадковим майном, прийняття спадщини та визнання права власності», за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року, -

ВСТАНОВИЛА:

06.02.2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, по якому просила встановити факт володіння ОСОБА_4 житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м. Б.-Дністровський, вул. Степова, 12; встановити факт прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини у вигляді зазначеного житлового будинку, залишеної після смерті ОСОБА_4, померлого 30.01.2006 року; встановити факт прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщини у вигляді ? частини вказаного житлового будинку, залишених після смерті ОСОБА_4, померлого 26.12.2012 року; визнати право власності за ОСОБА_2 на ? частину зазначеного житлового будинку, залишених після смерті ОСОБА_4, померлого 26.12.2012 року.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилалась на те, що ОСОБА_4 успадкував житловий будинок за адресою: Одеська область, м. Б.-Дністровський, вул. Степова, 12, після смерті ОСОБА_5 ОСОБА_4 був батьком ОСОБА_4, який був чоловіком позивача та приходився свекром позивачу. 30.01.2006 року свекор позивача помер, після чого відкрилась спадщина, спадкоємцями якої були дружина спадкодавця ОСОБА_3 та син спадкодавця ОСОБА_4, які фактично прийняли спадщину, оскільки на час смерті спадкодавця були зареєстровані за його адресою, але до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини не звертались. 26.12.2012 року чоловік позивача ОСОБА_4 помер, після чого відкрилась спадщина на належне йому майно, але нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів про право власності ОСОБА_4 на вказане майно.

Представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Відповідач до суду не зявилася, будучи сповіщеною належним чином.

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28.04.2014 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

14.05.2014 року ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу на вказане рішення районного суду, по якій просить рішення суду скасувати, ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також на невідповідність висновків районного суду дійсним обставинам справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було доведено, що житловий будинок № 12 по вул. Степова в м. Білгород-Дністровський належав, померлому 30.01.2006 року ОСОБА_4, а свідоцтво про право на спадщину на його імя не є належним доказом, який підтверджував б виникнення за ним права власності на цей будинок.

З такими висновками районного суду колегія суддів погоджується частково.

Відповідно п. 3 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати або змінити рішення суду.

Статтею 303 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржуване рішення відповідає частково.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення судового рішення суд вирішує, чи мали місце обставини справи, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правових відносин та інші.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст. 212 ЦПК України з врахуванням положень ст. ст. 57-66 ЦПК України.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України.

По справі встановлені наступні фактичні обставини.

30 січня 2006 року помер ОСОБА_4, у звязку з чим відкрилась спадщина на належне йому майно.

Згідно матеріалів справи з 1969 року ОСОБА_4 належав житловий будинок № 12 по вул. Степовій в м. Білгород-Дністровський, який раніше мав поштову адресу: Бритівська сільська рада, с. Переможне, вул. Шкільна, 8.

Дана обставина підтверджується даними по земельній шнуровій книзі про те, що станом на 1969 рік на земельній ділянці площею 0,19 га. знаходиться житловий будинок; довідками КП «ЖЕО № 1» щодо постійного проживання ОСОБА_4 за вказаною адресою з 1961 року; копією технічного паспорту на житловий будинок, виготовленого КП Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації в лютому 2013 року.

Однак, набувач зазначеного житлового будинку, своє право власності у встановленому законом порядку, діючому на той час, не оформив та не зареєстрував.

Колегія суддів одночасно зазначає, що діючим на той законодавством та нормативними актами виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права.

Отже, наведені письмові докази, які існували на час смерті ОСОБА_4, підтверджували належне йому право власності на спадкове майно на житловий будинок.

Оскільки спадщина відносно майна ОСОБА_4 відкрилась 30 січня 2006 року, то відповідно при визначенні кола спадкоємців та виникнення в них права на спадщину слід керуватись ЦК України 2003 року.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_4 були його дружина ОСОБА_3 та син ОСОБА_4.

З матеріалів справи убачається, що зазначений житловий будинок належав спадкодавцю на праві особистої власності до реєстрації ним шлюбу з ОСОБА_3, то відповідно дружина і син успадкували по ? частині будинку.

Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Статтею 1297 ЦК встановлено обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обов'язку у виді втрати права на спадщину.

Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке пов'язується з її прийняттям, як майнового права, зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК).

За змістом норм статей 1268 - 1269 ЦК порядок прийняття спадщини встановлюється залежно від того чи проживав постійно спадкоємець разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та від особливостей правового статусу спадкоємця як малолітньої, неповнолітньої, недієздатної особи або ж особи, цивільна дієздатність якої обмежена.

Так, відповідно до частин 3, 4 ст. 1268 ЦК спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, він не заявив про відмову від неї.

Оскільки дружина і син були постійно зареєстровані в житловому будинку, то вважається, що вони прийняли спадщину.

26 грудня 2012 року помер ОСОБА_4 та після його смерті відкрилась спадщина на ? частину житлового будинку.

Спадкоємцями першої були: дружина ОСОБА_2 та мати ОСОБА_3.

Спадщину прийняла його дружина ОСОБА_2, яка звернулась із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори.

Відповідно ОСОБА_3 звернулась до нотаріальної контори із заявою про те, що вона відмовляється від належної її долі спадкового майна, яке залишилося після смерті сина, на користь його дружини ОСОБА_2.

Отже, ОСОБА_2 набула право на спадщину на ? частину житлового будинку.

Постановою державного нотаріуса від 19 серпня 2014 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом з посиланням на відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно.

Згідно до п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень.

Отже, позивач належними та допустимими доказами довела суду обґрунтованість позовних вимог. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що позивач, при встановлених апеляційним судом обставинах у справі, позбавлена можливості оформити свої права на спадщину у позасудовому порядку, тому її спадкові права підлягають захисту у судовому порядку.

Також, колегія суддів зазначає, що позовні вимоги щодо встановити факт прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_4 спадщини у вигляді зазначеного житлового будинку, залишеної після смерті ОСОБА_4, померлого 30.01.2006 року; встановлення факту прийняття ОСОБА_3 та ОСОБА_2 спадщини у вигляді ? частини вказаного житлового будинку, залишених після смерті ОСОБА_4, померлого 26.12.2012 року не підлягають задоволенню, оскільки дані факти не потребують встановлення судом, так як підтверджуються та випливають із наведених положень ЦК України.

Таким чином, позивач довела, що її права на спадщину порушені та потребують судового захисту, у звязку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Отже, наведені доводи апеляційної скарги є такими, що відповідають фактичним обставинам у справі, тому заслуговують на увагу.

Право на захист є складовою частиною самого субєктивного права поряд із правом на власні дії, а також правом вимагати певної поведінки від зобовязаних осіб.

Цивільний інтерес підлягає захисту, якщо він не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції, не зясував обставини справи, не надав належну оцінку зібраним доказам, дійшов до необґрунтованих висновків про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позову.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити у справі нове рішення про часткове задоволення позову у звязку з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, з підстав передбачених п.п. 3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 28 квітня 2014 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Встановити факт володіння ОСОБА_4 житловим будинком, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул.. Степова, 12.

Визнати за ОСОБА_6 Георгієвною право власності на ? частину житлового будинку, який розташований за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Степова, 12, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4, померлого 26 грудня 2012 року.

В решті позовних вимог ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання законної сили.

Судді апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_7

ОСОБА_8

ОСОБА_9

23.12.2015 року м. Одеса