Провадження №2/761/8874/2015
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 грудня 2015 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Осаулова А.А.

при секретарі: Вольда М.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за законом, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом про визнання права на спадкування за законом.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер батько позивачки - ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на квартиру розташовану за адресою: м. Київ. АДРЕСА_1. Позивачка разом з відповідачкою ОСОБА_2 є доньками померлого та спадкоємцями першої черги за законом. При зверненні ОСОБА_1 з заявою про прийняття спадщини, остання дізналася про заповіт складений ОСОБА_4 від 22 лютого 1994 року. Зі змісту заповіту вбачається, що належне майно у вигляді квартири померлий заповідав відповідачці ОСОБА_2 Позивачка даний заповіт вважає таким, що не відповідає вимогам законодавства, оскільки він не дозволяє ідентифікувати особу померлого, а тому просить суд визнати за собою право на спадкування за законом після смерті ОСОБА_4

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав просив звернути увагу суду на те, що заповіт не відповідає вимогам положення Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, а тому є нікчемний, просив їх задовольнити з підстав викладених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, пояснивши, що заповіт є доброю волею померлого ОСОБА_4, в якому спадкоємцем визначено саме відповідачку ОСОБА_2 Станом на даний час заповіт недійсним не визнано, а тому визначена ним відповідачка є спадкоємцем на майно ОСОБА_4

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Перевіряючи обставини справи, судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 є рідною дочкою померлого ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 8).

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 видане ІНФОРМАЦІЯ_2 року відділом реєстрації смерті у м. Києві (а.с.12).

На день смерті ОСОБА_4 належала квартира за адресою: АДРЕСА_1, свідоцтво про право на житло від 25 січня 1994 року (а.с. 36).

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Тому, ОСОБА_1 звернулась до компетентного органу з заявою від 30 липня 2015 року про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно зі ст. 1261 ЦК України, яка посвідчена приватним нотаріусом Донецького міського нотаріального округу та зареєстрована в реєстрі за №1718. (а.с. 13).

Крім позивачки до спадкоємців першої черги також належить ще одна донька померлого відповідачка ОСОБА_2

Між тим, судом встановлено, що при життя ОСОБА_4 було складено заповіт від 22 лютого 1994 року, посвідчений державним нотаріусом Третьої Київської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №6с-05, відповідно до якого померлий ОСОБА_4 заповідав квартиру АДРЕСА_1 що належить ОСОБА_2. Інших спадкоємцем за заповітом не зазначено. (а.с. 30).

Також в алфавітній книзі обліку заповітів Третьої Київської державної нотаріальної контори від імені померлого ОСОБА_4 був складений запис про внесення до неї заповіту від 22.02.1994 року.

За ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин.

Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Як вказано у ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1218 ЦКУкраїни до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Згідно з вимогами ст. 1223 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст. 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до норм ст. 1247 ЦК України загальними вимогами до форми заповіту є складання заповіту в письмовій формі із зазначенням місця та часу його складання, заповіт повинен бути особисто підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними в ст. ст. 1251 - 1252 цього Кодексу.

Як вбачається з копії наданого суду спірного заповіту, він складений у письмовій формі, в ньому зазначено місце, дату та час складання, він підписаний заповідачем та посвідчений нотаріусом Третьою Київської державної нотаріальної контори, тобто відповідає вимогам закону.

У судовому засіданні представником позивача не було доведено, що заповіт підписано не заповідачем або що він не відповідає волі заповідача.

Відповідно до ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Посилання позивача та її представника на те, що нотаріусом були порушені вимоги Інструкції "Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами, суд вважає, не доведеним. Інші підстави щодо визнання заповіту нікчемним не огрунтовані жодним належними і допустими доказами.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Суд, оцінюючи зібрані по справі докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження своїх позовних вимог, позовні вимоги є такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 1224, 1261, 1262, 1273 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права на спадкування за законом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: