АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2015 р. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - Усика Г.І.

суддів - Поливач Л.Д., Соколової В.В.

при секретарі - Троц В.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Михайлівський» про визнання недійсним кредитного договору,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 р. ОСОБА_1 звернулася з позовом до ПАТ «Банк Михайлівський» про визнання недійсним кредитного договору № 200019515, укладеного 31.03.2014 р. між нею та відповідачем, відповідно до якого вона на умовах кредитного продукту «Кредит готівкою 3,49» отримала грошові кошти у розмірі 14 832,49 грн. на строк до 31.03.2017 р., з відсотковою ставкою 0,01 відсотків на рік, щомісячною комісією за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 3,49 відсотків, комісії за видачу кредиту у розмірі 1,5 відсотків.

Посилаючись на те, що кредитний договір не відповідає чинному законодавству, оскільки укладений з порушенням вимог ст.ст. 11, 18, 19, 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» та з використанням нечесної підприємницької практики, просила визнати його недійсним.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 25.06.2015 р. в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Справа № 761/10664/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/10459/2015
Головуючий у суді першої інстанції: Малинников О.Ф.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Усик Г.І.
Зазначала, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції не звернув увагу, що Банк не повідомив її у письмовій формі про умови надання кредиту, та не надав в повному обсязі інформації про умови кредитування, та не попередив про те, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це це передбачалося під час укладення договору, що відповідно до ст.15 Закону України «Про захист прав споживачів» є підставою для визнання його недійсним.

Також вказувала на те, що суд залишив поза увагою, що умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непрапорційно великої суми компенсації у разі невиконання боржником зобов'язань за кредитним договором є несправеливими, оскільки у разі застосування всіх санкцій договору вона повинна сплатити більше 200 відсотків вартості кредиту.

Крім того посилалась на те, що кредитний договір не містить умов та правил, які б регулювали відповідальність фінансової установи за невиконання чи неналежне виконання умов договору, а тому в цілому суперечить п.9 ст.6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В судове засідання ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена належно, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення судової повістки.

Представник ПАТ «Банк Михайлівський»» просив апеляційну скаргу відхилити, посилаючись на те, що її доводи є безпідставними.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які приймали участь в судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з того, що оспорюваний позивачем кредитний договір був укладений з дотриманням вимог діючого законодавства, сторони були вільними в його укладенні, погодили всі істотні його умови, а тому не убачається підстав стверджувати про невідповідність його умов вимогам законодавства, на які посилається позивач.

Такий висновок суду грунтується на матеріалах справи на вимогах закону.

Відповідно до ст.627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Судом першої інстанції встановлено, що 31.03.2014 р. між ПАТ «Банк Михайлівський» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 200019515, предметом якого є надання Банком Клієнту в тимчасове користування кредитних коштів на умовах кредитного продукту Банка «Кредит готівкою 3,49» у сумі 14 832,49 грн, строком по 31.03.2017 р., з оплатою процентів у розмірі 0,01 відсотків річних, щомісячної комісії за обслуговування кредитної заборгованості в розмірі 3,49 відсотків, комісії за видачу кредиту у розмірі 1,5 відсотків та інших плат, передбачених умовами договору.

Кредитний договір укладено шляхом акцепту Банком отриманої від Клієнта пропозиції (оферти), що викладені в заяві №200019515, на укладення кредитного договору.

Доводи апеляційної скарги про те, що під час укладання оскаржуваного кредитного договору відповідач не надав позивачці інформацію, визначену у ч.2 ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів» є безпідставними, оскільки позивач була ознайомлена з Умовами надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський» в повному обсязі, що підтверджується її підписом в заяві на укладення кредитного договору, з якої убачається, що позивач перед укладанням кредитного договору була ознайомлена з графіком платежів, довідкою про умови кредитування та орієнтовну сукупну вартість споживчого кредиту, умовами надання та обслуговування кредитів ПАТ «Банк Михайлівський», які є невід'ємними частинами кредитного договору, а тому сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору, в тому числі щодо розміру процентної ставки, переліку, розміру і бази розрахунку всіх комісій за кредитом, предмету кожної супутньої послуги, обгрунтування вартості супутньої послуги, зміни процентної ставки за кредитом. Визначені суми комісій є фіксованими, зміни щодо їх розрахунку чи сплати не передбачені умовами укладеного договору, а тому твердження ОСОБА_1 стосовно того, що вартість кредиту може істотно зрости, ніж це передбачалося під час укладання договору є недоведеним.

Згідно частин 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим акта цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлюються частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Посилання в апеляційній скарзі на відсутність в кредитному договорі умов, щодо відповідальності Банку за невиконання або неналежне виконання умов договору не є підставою для визнання кредитного договору недійсним, оскільки сторонами додержані вимоги, встановлені ч.ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним. Доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому підстав для її задоволення не убачається.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України , колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 25 червня 2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Судді: