Справа №490/7197/14-ц 22.12.2015 22.12.2015 22.12.2015
Провадження №22-ц/784/3102/15
Суддя по першій інстанції ОСОБА_1
Категорія - 27 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_2
Рішення

Іменем України

22 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого - Шолох З.Л.,

суддів Довжук Т.С., Коломієць В.В.,

із секретарем судового засідання - Тищенко Л.С.,

за участю відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_3

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року у справі за

позовом

публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

4 червня 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, Банк посилався на те, що 29 травня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір (який складається із заяви позичальника, Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів), за умовами якого відповідач отримав 5 800 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості.

Відповідач зобовязався повернути кредит та сплатити проценти, комісію, штрафи згідно з Умовами і Правилами надання банківських послуг.

Посилаючись на викладені обставини та неналежне виконання відповідачем умов кредитного договору, позивач просив стягнути з нього заборгованість, яка утворилася станом на 30 квітня 2014 року в сумі 24 318,74 грн., із яких:

-4 951,06 грн. - тіло кредиту;

-17 733,45 грн. - проценти за користування кредитом;

-500 грн. штраф (фіксована частина)

-1134,23 грн. штраф (процентна складова).

В серпні 2015 року позивач подав заяву про зменшення позовних вимог, в якій просив стягнути заборгованість по процентам за користування кредитом в сумі 10 681,09 грн. за період з 6 червня 2011 року по 3 червня 2014 року (за три останні роки до часу звернення до суду) із розрахунку 72 % річних у звязку із простроченням зобовязання. При цьому, посилаючись на вимоги ст. 1048 ЦК України, зазначав, що проценти нараховуються протягом всього строку користування позикою.

Заперечуючи проти позову, відповідач посилався на пропуск позивачем трирічного строку позовної давності.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року змінені позовні вимоги Банку задоволено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 10 681,09 грн. процентів на виконання умов кредитного договору, а також 243,60 грн. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення районного суду, просив його скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову Банку.

Заслухавши суддю-доповідача, відповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Згідно із вимогами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та відсотки.

За змістом ст. ст. 526, 527, 530, 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений сторонами строк, відповідно до вказівок договору та вимог Цивільного Кодексу, одностороння відмова від виконання або одностороння зміна його умов не допускається. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як вбачається із матеріалів справи, 29 травня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» укладено кредитний договір, який складається із Заяви позичальника, Памятки клієнта, разом із Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами. Датою укладення договору є дата підписання позичальником заяви. За умовами договору Банк надав відповідачу кредит у розмірі 1000 грн. на платіжну картку зі сплатою 36 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом. В подальшому кредитний ліміт було збільшено до 5800 грн.

Відповідач зобовязався щомісячно повертати кредитні кошти, сплачувати проценти за користування ними, а також комісію за обслуговування кредиту. В заяві позичальника зазначено, що сума щомісячного платежу становить 7% від суми заборгованості (а.с. 10). За порушення зобовязання передбачена відповідальність у вигляді сплати підвищених процентів за користування кредитними коштами з 36% за рік до 72 % річних, а також сплата штрафів згідно з Правилами користування платіжною карткою.

Позичальник неналежно виконував умови кредитного договору, у звязку з чим виникла заборгованість.

Уточнюючи позовні вимоги, Банк просив стягнути 10681,09 грн. заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами за період з 6 червня 2011 року по 3 червня 2014 року (за три останні роки до часу звернення до суду) із розрахунку 72 % річних у звязку із простроченням зобовязання.

Згідно п. 9.12 Умов та Правил, у редакції чинній на час укладення угоди, які затверджені наказом від 24 травня 2005 року № С-89, що підтверджується копією відповідного наказу (а.с.86,93-100), договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії договору, він пролонгується на такий самий термін.

Строк дії кредитного договору відповідає строку дії картки.

Крім того, відповідно до п. 3, 5.4 Правил користування платіжною карткою, в редакції чинній на час укладення угоди, які затверджені наказом № С-20 від 20 липня 2005 року (а.с.87- 92) граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на платіжній картці (в полі MONТH).

Як вбачається із копії картки виданої відповідачу строк її дії закінчився у останній день травня 2009 року (а.с. 36). Останній платіж позичальником здійснено 29 грудня 2008 року, що підтверджується сторонами та виписками із особового рахунку позичальника (а.с. 103-111). Позивач звернувся до суду з позовом у червні 2014 року, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності.

Інших доказів позивачем не надано, як і доказів того, що після закінчення строку дії наданої боржником суду копії платіжної картки він отримав нову картку.

Про застосування позовної давності ОСОБА_3 заявляв клопотання 26 листопада 2014 року в суді першої інстанції (а.с.32-35, 38).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

Згідно із ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Відповідно до Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Саме до цього зводяться правові висновки, викладені у постановах Верхового суду України у справі № 6-154цс/15 від 30 вересня 2015 року, у справі № 6-1295/15 від 7 жовтня 2015 року, які є обовязковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Враховуючи викладене, оскаржуване рішення районного суду підлягає скасуванню на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову Банку за пропуском позовної давності.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України підлягають перерозподілу судові витрати.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Відмовити у задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 29 травня 2006 року.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 267,96 грн. судового збору, сплаченого за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Судді: