Справа № 1705/1074/2012
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області

в складі головуючого судді Федорова Л. П.

при секретарі Федорук О.О.

представника позивача ОСОБА_1

за участю адвоката <Адвокат> <інші сторони>

розглянувши в судовому засіданні в м.Дубно цивільну справу за скаргою ОСОБА_2 (зацікалені особи: орган державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, ОСОБА_3 державного виконавця органу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції Рівненської області, ОСОБА_4) на бездіяльність державного виконавця

ВСТАНОВИВ:

18 березня 2015 року державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 1705/1047 виданого 16 лютого 2015 року Дубенським міськрайонним судом Рівненської області про стягнення 57976 гривень 00 копійок із ОСОБА_4. Станом на 26 жовтня 2015 року рішення суду виконане не було.

Згідно із частиною 1 статті 17 .Закону України «Про виконавче провадження»: «примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом».

«Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті» (п. 1 ч. 2 ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження»).

Пунктом 1 частини 1 статті 19 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що: «державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону, за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення».

Відповідно до частини 1 статті 25 Закону України «Про виконавче провадження»: «державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред 'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред 'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби».

Частиною 1 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що: у разі ненадання боржником у строки встановлені частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення суду, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання».

Таким чином, оскільки, боржник ОСОБА_4 самостійно рішення суду не виконала, то державний виконавець повинен був розпочати примусове виконання рішення суду.

Вказана вимога слідує із частини 4 статті 30 Закону України «Про виконавче провадження» згідно із якою: «у разі, якщо рішення підлягає негайному виконанню, державній виконавець відкриває виконавче провадження не пізніше наступного робочого дня після надходження документів зазначених у статті 17 цього Закону і невідкладно розпочинає йогіопримусове виконання».

Таким чином, оскільки у постанові про відкриття виконавчого провадженні державним виконавцем для боржника ОСОБА_4 був встановленні строк для добровільного виконання судового рішення до 25 березня 2015 року, то державний виконавець 26 березня 2015 року зобов'язаний був розпочати примусове виконання Дубенського міськрайонного суду Рівненської області.

Відповідно до частини 1 статті 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є:

1. звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, тому числі якщо вони перебувають, в інших осіб або належать боржника від інших осіб;

2. звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсій стипендію боржника.

Статтею 52 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусові реалізації. Стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошт боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності. У тому числі кошти на рахункахj вкладах у банках та інших фінансових установах, на рахунках в цінних паперах у дипозитарії цінних паперів. Готівкові кошти, виявлені у боржника вилучаються. Організацію розшуку боржника - юридичної особи та майна боржника чи інформаї про місце отримання боржником доходів державний виконавець здійснює шляхом направлені запитів до органів державної податкової служби державної реєстраційної служби України, банків, державної автомобільної інспекції Міністерства внутрішніх справ України, Держави казначейської служби України, Державного агентства земельних ресурсів, бюро технічі інвентаризації, нотаріату, органів статистики, тощо або перевірки інформації за даними електронних баз даних та реєстрів що містять інформацію про майно чи доходи боржника також за даними інших джерел інформації як офіційних, так і неофіційних (засобів масової інформації, мережі Інтернет, тощо). Крім того, державний виконавець здійснює вихід місцезнаходженням (місцем проживання) боржника (ч. 2 пункту 3.12 Інструкції з організ; примусового виконання рішень).

Таким чином, державний виконавець не реалізував надане йому пунктом 3 частини З статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» право: «з метою захисту інтересів стягувана одержувати безоплатно від органів, установ, організацій, посадових осіб сторін та учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, у тому числі конфіденційну». Державний виконавець зобов'язаний був встановити строк вказаним вище державним органам для отримання інформації, документів або їх копій, необхідних для здійснення повноважень виконавця.

Даний обов'язок держаного виконавця (щодо встановлення строку на отримання інформації та документів) регламентований частиною 2 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою: «державному виконавцю повинні бути безоплатно надані у встановлений ним строк інформація, документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень».

Окрім того, статтею 57 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано, що: «арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту».(ч. 1,2)

В порушення даної норми закону, на момент подачі даної скарги, державний виконавець не виносив постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; не виносив постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження; не проводив опис майна боржника і не накладав на нього арешт.

Відтак державний виконавець не реалізував надане йому право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законом порядку; накладати арешт на кошти та інші цінності боржника. Зокрема на кошти, які перебувають на рахунках і вкладах банках, інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах, а також опечатувати каси, приміщення і місця зберігання грошей.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження не має жодних доказів того, що державний виконавець викликав боржника ОСОБА_4 у відділ державної виконавчої служби.

Таким чином, державний виконавець не реалізував надане йому пунктом 11 частини 3 статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» право: «викликати осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про ного привід через органи внутрішніх справ».

Майже за вісім місяців виконання рішення суду державний виконавець не виніс жодної постанови про привід боржника ОСОБА_4 до виконавця.

Державний виконавець не виконав свого обов'язку щодо приводу боржника ОСОБА_4 через органи внутрішніх справ.

Відповідно до Інструкції «Про порядок взаємодії органів внутрішніх справ України та органів державної виконавчої служби при примусовому виконанні рішень судів та інших органів (посадових осіб)», працівники органів внутрішніх справ здійснюють привід боржників, у разі нез'явлення їх без поважних причин на виклик державного виконавця з приводу виконання виконавчих документів, до органів державної виконавчої служби за постановами державних виконавців.

Про привід боржника через органи внутрішніх справ державним виконавцем виноситься постанова.

Начальник органу внутрішніх справ розглядає постанову державного виконавця і дає доручення про направлення необхідної кількості працівників органу внутрішніх справ для здійснення приводу боржника до органу державної виконавчої служби.

У разі неможливості здійснити привід боржника до органу державної виконавчо служби, начальник органу внутрішніх справ негайно направляє до відповідного органу державної виконавчої служби рапорт про причини неможливості здійснення приводу боржника.

Оскільки в матеріалах виконавчого провадження відсутній рапорт начальника ОВС про причини неможливості здійснення приводу боржника і станом на момент ознайомлення із матеріалами виконавчого провадження привід боржника ОСОБА_4 державного виконавця здійснений не був, свідчить про те, що заходи щодо примусового приводу боржника не були здійснені.

Статтею 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що: «боржник зобов'язаний надавати у строк, встановлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки в банках чи інших фінансових установах».

Проте, державний виконавець жодного разу, ніякого строку з метою отриманні достовірних відомостей про доходи та майно боржника ОСОБА_4, у тому числі про майно, яким він володіє спільно із іншими особами, не встановлював.

Державний виконавець зобов'язаний був звернути стягнення на майно боржника.

Окрім того, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази того, що державний виконавець викликав боржника ОСОБА_4 з приводу виконавчих документів, а в разі неявки боржника ОСОБА_4 без поважних причин виносив постанову про його привід через органи внутрішніх справ. Даний обов'язок державного виконавця слідує із пункту 11 частини 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою: «державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право викликати фізичних осіб, посадових осіб з приводу виконавчих документів, що знаходяться у виконавчому провадженні, а в разі неявки боржника без поважних причин виносити постанову про його привід через органи внутрішніх справ».

Пунктом 17 частини 3 статті 11 Закону України "Про виконавче провадження", що: «державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право з метою профілактичного впливу повідомляти органи державної влади, громадські об'єднанням, трудовим колективам і громадськості за місцем проживання або роботи особи про факти порушення нею вимог законодавства про виконавче провадження».

В матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження, з метою профілактичного впливу повідомляв органи державної влади чи громадськість за місцем проживання боржника ОСОБА_4 В Р. про факти порушення останнім вимог законодавства про виконавче провадження.

Також в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази звернення державного виконавця до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням. Такий обов'язок державного виконавця слідує із пункту 18 частини 3 статті Закону України, згідно із якою: «державний виконавець у процесі здійснення виконавчі провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених нього рішенням, з вертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням». Дана норма закону кореспондує із п. 11.1 Інструкції з організації примусового виконання рішень, відповідно до якої: «У разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, державний виконавець може звернутися з поданням до суду за місцезнаходженням органу ДВС щодо встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі Украйні до виконання зобов 'язань за рішенням».

Пунктом 11.1.2 Інструкції з організації примусового виконання рішень встановлено, що: "у поданні мають бути визначені заходи тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа чи без такого, найменування органів, які мають їх здійснити. У разі тимчасового обмеження особи (боржника) у праві виїзду за межі України з вилученням паспортного документа зазначаються вид паспортного документа (для громадян України - дипломатичний паспорт. Службовий паспорт, паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, посвідчення особи моряка тощо; для іноземців та осіб без громадянства - паспортний документ, що підтверджує громадянство іноземця або посвідчує особу без громадянства), його серія та номер, а також найменування та місцезнаходження державного органу до якого повинен надсилатися вилучений паспортний документ».

Відповідно до частини 1 статті 75 Закону України «Про виконавче провадження»: «Після відкриття виконавчого провадження за виконавчим документом, що зобов'язує боржника вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, державний виконавець перевіряє виконання рішення не пізніше ніж на наступний день після закінчення строку встановленого частиною другою статті 25 цього Закону для самостійного виконання рішення. Якщо рішення підлягає негайному виконанню, його виконання перевіряється не пізніше наступного робочого дня після відкриття виконавчого провадження».

«У разі невиконання зазначених вимог без поважних причин державний виконавець накладає на боржника штраф відповідно до статті 89 цього Закону і не пізніше п 'яти робочих днів з дня його накладення повторно перевіряє стан виконання рішення» ( ч. 2 ст. 75 Закону України «Про виконавче провадження»).

Державний виконавець зобов'язаний був не пізніше наступного робочого дня після закінчення строк для добровільного виконання рішення суду боржником, перевірити виконання боржником ОСОБА_4 рішення суду та встановивши, що боржник ОСОБА_4, не виконує рішення суду без поважних причин, державний виконавець зобов'язаний був накласти на боржника ОСОБА_4 штраф на підставі статті 89 Закону України «Про виконавче провадження», а саме в межах від десяти до двадцяти неоподатковуваних мінімумів громадян.

У разі повторного невиконання рішення суду боржником ОСОБА_4 державний виконавець зобов'язаний був накласти на ОСОБА_4 штраф у подвійному розмірі та звернутись до правоохоронних органів із поданням про притягнення боржника ОСОБА_4 до кримінальної відповідальності.

Вказаний обов'язок державного виконавця слідує із частини 2 статті 98 Закону України «Про виконавче провадження», згідно із якою: у разі повторного невиконання рішення боржником без поважних причин державний виконавець у тому ж порядку накладає на нього штраф у подвійному розмірі та звертається до правоохоронних органів з поданням (повідомленням) про притягнення боржника до кримінальної відповідальності відповідно до закону».

В судовому засіданні представиник ОСОБА_4Й скаргу підтримав з підстав викладених у скарзі.

Представник ДВС Дубенського МРЮ у судове засідання не з"явився, повідомлений про день розгляду справи належним чином.

Державний виконавець Шкаргнега С.М. в судове засідання не з"явилася, подала заяву про розгляд справи у її відсутність.

ОСОБА_4 в судовому засіданні просить відмовити у задоволенні скарги.

Суд, заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, прийшов до слідуючого.

16.03.2015 року ОСОБА_2 звернувся до відділу ДВС Дубенського МРУЮ із заявою про прийняття виконавчого документа до виконання. 8.03.2015 року було відкрито виконавче провадження, боржнику надано строк до 25.03.2015 року для добровільного виконання. 18.03.2015 року державним виконавцем відкрито виконавче провадження про стягнення 57976 грн. 00 коп. з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2, де вказано, що добровільно боржнику виконати в строк до 25.03.2015 року (а.с.36).

Відповідно до ст.1 Закону України "Про виконавчу службу" виконавче провадження як завершальна стадія судоовго провадження та примусового виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) які провадяться на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визнаачених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

В ст.11 даного Закону зазначено, що державний виконавець зобов"язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчииняти виконавчі дії.

Відповідно до ст.25 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов"язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкритти виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред"явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам передбаченим цим Законом і пред"явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Відповідно до ст.27 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження" у разі ненаданя боржником у строки встановлені ч.2 ст.25 цього Закону для самостійного виконання рішення суду документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення ваідповідних строків розпочинає примусове виконання.

Відповідно до ст.57 Закону України "Про виконавче провадження" арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту.

В ст.6 Закону України "Про виконавче провадження" боржник зобов"язаний надавати у строк встановлений державним виконавцем достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки в банках чи інших фінансових установах.

Судом встановлено, що державним виконавцем при здійснені виконавчого провадження не було дотримано вимог ст.11 ч.1 Закону України "Про виконавче провадження", де зазначено, що державний виконавець зобов"язаний вжити передбачені цим законом заходи примусового виконання рішення неупереджено, своєчавсно і в повному обсязі вчинити виконавчі дії.

18.09.2015 року державним виконавцем видано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, так як майна належного боржнику на праві власності не встановлено.

З довідки №12403 від 24.12.2015 року встаніволено, що ОСОБА_4 сплачені кошти в розмірі 36600 грн., які зберігаються на депозитному рахунку. Станом на 24.12.2015 року кошти не перераховані, так як виконавчий документ у ДВС на виконанні не перебуває.

Відповідно до ст.387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обгрунтованості скарги, суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов"язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Керуючись: ст.387 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

визнати бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дубенського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_3 по примусовому виконанню виконавчого листа №1705/1074, виданого 16.02.2015 рку Дубенським міськрайонним судом Рівненської області, незаконною та зобов"язати провести всі дії по виконанню виконавчого провадження.

На ухвалу суду може бути подано апеляцію до апеляційного суду Рівненської області протягом 5 днів з дня оголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п"яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: