У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Леванчука А.О., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Баштанської районної ради Миколаївської області, Баштанської районної державної адміністрації Миколаївської області, третя особа - приватний нотаріус Баштанського районного нотаріального округу Миколаївської області - Остапенко Володимир Володимирович, про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом про визнання права на постійне користування земельною ділянкою в порядку спадкування.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року позов ОСОБА_6 задоволено.

Визнано в порядку спадкування за ОСОБА_6 право на постійне користування земельною ділянкою площею 38,1 г, яка розташована на території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, яка належала ОСОБА_8 на підставі державного акта на право постійного користування земельною ділянкою від 3 липня 1995 року.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить суд касаційної інстанції скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є спадкоємцем першої черги після смерті батька ОСОБА_8, інші спадкоємці відмовились від спадщини на користь позивача, а тому відповідно до вимог ст. ст. 1218, 1261, 1286, 1225 ЦК України, суд дійшов висновку про можливість визнати за позивачем право на постійне користування земельною ділянкою, яка належала померлому ОСОБА_8 на підставі державного акта на право постійного користування землею.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що судом першої інстанції не було встановлено усіх обставин справи, не досліджено, чи укладався між спадкодавцем та власником земельної ділянки договір на право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), а також не залучено до участі у справі зацікавлену особу - ГУ Держземагенство в Миколаївській області, чим порушив його інтереси та вирішив питання, що стосуються його прав та обов'язків.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що на підставі рішення Баштанської ради народних депутатів від 12 травня 1995 року № 7 ОСОБА_8, як голові фермерського господарсва, надано на праві постійного користування земельну ділянку площею 38,1 га, яка розташована в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, для розширення седянського (фермерського) господарства.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_8 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 23 грудня 2013 року.

Спадкоємця першої черги за законом після смерті ОСОБА_8 є позивач, дружина померлого - ОСОБА_9 та син померлого - ОСОБА_10

24 січня 2014 року позивач подав приватному нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті померлого ОСОБА_8

ОСОБА_9 та ОСОБА_10 відмовились від спадщини на користь ОСОБА_6, що підтверджується заявами від 24 січня 2014 року поданими приватному нотаріусу.

17 жовтня 2013 року на підставі зборів учасників фермерського господарства «ОСОБА_8», затвердженого у формі протоколу, позивача обрано новим головою фермерського господарства.

Постановою приватного нотаріуса від 3 жовтня 2014 року ОСОБА_6 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке складається з земельної ділянки для розширення селянського (фермерського) господарства площею 38,1 га, яка розташована в межах території Кашперо-Миколаївської сільської ради Баштанського району Миколаївської області, оскільки спадкодавець не був власником земельної ділянки.

Розгляд справи апеляційним судом здійснюється за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими главою 1 розділу 5 ЦПК України, то судове рішення апеляційного суду має ґрунтуватися на відповідних доказах, досліджених у судовому засіданні, та містити доводи, за якими відхилені ті чи інші докази.

Згідно до ст. 23 Закону України «Про фермерське господарство» від 19 червня 2003 року, успадкування фермерського господарства (цілісного майнового комплексу або його частини) здійснюється відповідно до закону.

Відповідно до ч.2 ст. 407 ЦК України, що діяла на час відкриття спадщини та ч. 2 ст. 102-1 ЗК України право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) може відчужуватися і передаватися у порядку спадкування.

Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

На порушення вимог матеріального та процесуального закону, апеляційним судом не було враховано, що право користування чужою земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб, відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України входить до складу спадщини та може бути успадкованим. Крім того, апеляційний суд не звернув уваги на те, що рішення про передачу в постійне користування ОСОБА_8 спірної земельної ділянки було прийнято 12 травня 1995 року, а також 3 липня 1995 року спадкодавець отримав державний акт на земельну ділянку, які ніким не оскаржені та є чинними, а тому висновок апеляційного суду про необхідність укладення договору про право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис) є таким, що не ґрунтується на вимогах матеріального закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, як беруть участь у справі.

Статтею 119 ЦПК України встановлено, що викладаючи зміст позовної заяви, саме позивач визначає коло відповідачів, до яких він заявляє позовні вимоги.

Проте суд має право й зобов'язаний визначити суб'єктивний склад спору залежно від характеру правовідносин і норм матеріального права, які підлягають застосуванню, що передбачено п. 2 ч. 6 ст. 130 ЦПК України та іншими нормами процесуального права, які передбачають заміну неналежного відповідача чи залучення співвідповідачів (ст. 33 ЦПК України).

У порушення вимог ст. ст. 214, 215 ЦПК України суд першої інстанції на зазначені положення закону уваги не звернув, не вирішив питання про склад осіб, які беруть участь у справі, не залучив до участі у справі Головне управління Держземагенства у Миколаївській області, на яке відповідно до вимог ст. 122 ЗК України та Положення про Головне управління Держземагенства у Миколаївській області, затвердженого наказом Держземагенства України від 11 вересня 2012 року № 422 покладено обов'язки з реалізації прав державної власності на земельні ділянки сільськогосподарського призначення.

Апеляційний суд в силу своїх повноважень, передбачених ст. ст. 303, 307 ЦПК України, вказаних порушень усунути не міг.

Отже, судові рішення першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити частково.

Рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак