АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/6462/15 Справа № 179/278/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Новік Д. І. Доповідач - Каратаєва Л.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Каратаєвої Л.О.

суддів: - Кочкової Н.О., Григорченка Е.І.

за участю секретаря - Левцунова І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року по справ за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів, визнання недійсним кредитного договору та додатків до нього,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN4912 від 19 травня 2006 року в розмірі 16 467,04 грн., яка складається з: 8105,75 грн. - заборгованість за кредитом; 7100,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; штрафів 500 грн. - фіксована частина та 760 грн. - процентна складова.

Стягнуто із ОСОБА_4, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 243,60 грн.

У задоволені зустрічних позовних вимог ОСОБА_4 - відмовлено у повному обсязі.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, зустрічні позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 19 травня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого з 30 квітня 2009 року є ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 19, 21, 22, 152-168, т. 2 а.с. 31, 32-33, 176) та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір SAMDN44912, відповідно до якого відповідач 05 червня 2006 року отримав кредит у розмірі 5000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку НОМЕР_2 зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік (3 % у місяць з розрахунку 360 днів на рік) на суму залишку заборгованості за кредитом (т. 1 а.с. 13).

ПАТ КБ «ПриватБанк» 05 червня 2006 року ОСОБА_4 було встановлено кредитний ліміт в розмірі 5000 грн., після чого останній через банкомат отримав готівкою кошти в розмірі 1500 грн., за що сплатив комісію в розмірі 45 грн. (т. 1 а.с. 73-137).

За виконання Умов та правил по кредитній карті Універсальна, ОСОБА_4 було підвищено кредитний ліміт з 13.04.2007 року до 6000 грн.

11 травня 2007 року відповідач отримав через банкомат готівку в розмірі 500,00 грн. та сплатив комісію за зняття готівки через банкомат в розмірі 3%, а саме 15 грн.

03.07.2008 року підвищено ліміт до 10000 грн. 05 липня 2008 року відповідач отримав через банкомат готівку в розмірі 2000 грн. та сплатив комісію за зняття готівки через банкомат в розмірі 3%, а саме 60 грн., що підтверджується випискою по рахунку (т. 1 а.с. 73-137, т. 2 а.с. 34).

У подальшому ОСОБА_4 зобов'язання по поверненню кредиту та сплаті відсотків за його користування не виконав, тому 30.12.2011 року у нього виникла перша прострочена заборгованість щодо щомісячного платежу.

21 грудня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив кредитний ліміт ОСОБА_4, у зв'язку із несвоєчасною оплатою повного використаного кредитного ліміту до 9140,00 грн.

Друге прострочення по кредитному договору у ОСОБА_4 виникло 07.01.2012 року - кількість днів складає 8 (вісім), тому 29 лютого 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» змінив кредитний ліміт ОСОБА_4, у зв'язку із несвоєчасною оплатою повного використаного кредитного ліміту до 8430 грн.

Останній платіж ОСОБА_4 було здійснено через термінал самообслуговування у розмірі 600 грн. 24 лютого 2012 року (т. 1 а.с. 133), після чого погашення по кредитному договору не здійснювалося та залишок боргу по тілу кредиту становив 8105,75 грн.

У зв'язку з зазначеними порушеннями зобов'язань за кредитним договором, Відповідач станом на 30.11.2013 року має заборгованість - 16467,04 грн., яка складається з наступного: 8105,75 грн. - заборгованість за кредитом; 7100,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; а також штрафи відповідно до пункту 8.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 760,34 грн. - штраф (процентна складова) (т. 1 а.с. 5-12, т. 2 а.с. 57-64).

Правовідносини, що склалися між сторонами, регулюються ЦК України, а саме ст. 1054 ЦК, за кредитним договором кредитодавець зобов'язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

В ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2 ст. 1054 та ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення боржником зобов'язання щодо повернення чергової частини суми кредиту є право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.

До анкети-заяви позичальника ОСОБА_4 було надано довідку від 17 травня 2006 року вих.№472/03 з місця роботи про середню заробітну плату, що додається позивачем до позову (т. 2 а.с. 7).

Відповідно до п. 5.2 Додатку № 1 до наказу № С-89 от 24.05.2005 г. (Умови надання банківських послуг), п.п. 3.2 та 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, якими Банк керується щодо зміни кредитного ліміту, зазначено, що клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (т. 2 а.с. 8-16).

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позивальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого Банком, відповідно до п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг (Т. 1 а.с. 14-17).

Відповідно наказу № С-89 від 24.05.205 р. розроблена спрощена форма Договору про надання банківських послуг впроваджується для продуктів, що мають подібні умови та правила обслуговування: кредитні картки - «Універсальна», «Товари в розстрочку», «Подія», «ПриватАванс», дебетні картки - особисті, зарплатні, пенсійні, соціальні картки миттєвого випуску, і полягає в підписанні клієнтом Заяви про надання послуг (змінна частина договору). У заяві клієнт вказує, що ознайомлений і згоден з Умовами та Правилами надання послуг. Умови та Правила складають базис - постійну частину Договору, але не підписуються Клієнтом.

ОСОБА_4 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між ним та позивачем Договір, про що свідчить його підпис у заяві від 19 травня 2006 року, що повністю підтверджується: копією наказу №С-89 від 24.05.2005р., порядком укладення спрощеної форми договору надання послуг згідно наказу №С-89 від 24.05.2005р. та додатком зразку заяви про надання послуг, яка оформлюється з клієнтом у приміщенні Банку та Умовами надання банківських послуг та Правилами користування платіжною карткою; копією наказу №289 від 24.02.2005р., який був змінений наказом №С-89 від 24.05.2005р., положення про «сплячі» рахунки фізичних осіб та правила користування платіжною карткою (наказ №7 від 05.01.2004), що втратили силу, правил користування платіжною карткою які були змінені наказом №289 від 24.02.2005р.(наказ №7 від 05.01.2004); копією наказу №PR-2007-830 від 01.08.2007 року, яким розроблена Довідка, яка визначає сукупність вартості споживчого кредиту та реальну процентну ставку; копією довідки про умови кредитування та приклади використання кредитних коштів затверджені наказом про публікацію на офіційному сайті від 03.12.2008 року №СП-2008- 1168; копією пам'ятки клієнта Кредитка "Універсальна" (тарифний план "30 днів") від 2009 року; копією пам'ятки клієнта Кредитка "Універсальна" Тарифи та основні умови обслуговування та кредитування від 2011 року після зміни назви ЗАТ на ПАТ КБ "ПриватБанк"; копією пам'ятки клієнта по кредитній картки "Універсальна" у вигляді зручної книжки тарифи дійсні станом на 01.08.2013 року; копією буклету стосовно заробітку за допомогою кредитної картки "Універсальна" (т. 2 а.с. 8-16, 17-23, 24-26, 27, 28, 29, 20, 30а).

Керуючись ч. 1 ст. 634 ЦК України сторони уклали між собою договір приєднання, який містить умови які встановлені однією із сторін, а саме позивачем відповідно до п. 5.3 Додатку №1 до Наказу № С-89 от 24.05.2005г «Банк має право здійснювати зміни Тарифів, а також других умов обслуговування рахунків. Якщо протягом 30 днів Банк не отримав повідомлення від клієнта про незгоду зі змінами, то вважається, що клієнт приймає нові умови", а також відповідно до п. 6.4 цього ж додатку: "Зобов'язання клієнта при незгоді зі змінами Правил та (або) Тарифами Банку надати письмову заяву про розірвання цього договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість..." у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору. При укладенні договору, було дотримано всі передбачені законом істотні умови договору, котрі були обумовлені згодою сторін, як узгодженні сторонами так і прийняті ними як обов'язкові умови договору. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитора і позичальника та з урахуванням вимог цивільного та банківського законодавства та Правил.

Одним із загальних принципів цивільного законодавства є принцип свободи договору, який знайшов своє відображення у ст.ст. 3, 627 ЦК України. Свобода договору включає в себе й вільне визначення сторонами його умов, де фіксуються взаємні права та обов'язки учасників.

За ст. 632 ЦК України ціна договору встановлюється за домовленістю сторін, тобто вільною. Відповідач звернувся до банку з проханням про видачу кредиту у національній валюті, з свого боку банком потреби відповідача було задоволено та надано кредитні кошти.

З моменту укладення договору та до певного часу, ОСОБА_4 виконував всі його умови. Таким чином, прийняв на себе всі зобов'язання та виконуючи їх, ОСОБА_4 було визнано всі умови договору, так як ніяких вимог до банку чи яких-небудь пропозицій змінити умови договору в будь-якій частині не надходило.

Право ПАТ КБ «ПриватБанк» на здійснення банківських операцій стосовно надання кредиту підтверджується: копією банківської ліцензії №22 від 04.12.2001 року; копію дозволу №22-2 від 29.06.2003 року; копію додатку до дозволу №22-2. (Т. 2 а.с. 31, 32-33).

Відповідно до п. 9.12 Умов та правил надання банківських послуг договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання та якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Крім того, ОСОБА_4 були підписані наступні анкети заяви, в яких містилася інформація на згоду відповідачем як клієнтом про ознайомлення з умовами надання банківських послуг та правил, тарифів Банку, окрім спірного договору, а саме:

1) у 2008 році ОСОБА_4 звернувся за кредитуванням авто в кредит - назва кредиту "Персональний кредит", та 02.04.2008 року останній підписав анкету-заяву позичальника в якій містилася інформація стосовно усіх його рахунків у Банку та для надання йому кредиту (п.5 та 12) що свідчать, що ОСОБА_4 згоден повторно із умовами та правилами надання банківських послуг. 16.04.2008 року Банк дав згоду про надання кредиту ОСОБА_4 як клієнту на кредитування авто, у зв'язку із тим, що в нього вже є рахунок з якого можливе списання в рахунок здійснення погашення, а саме дебетова картка (перша заробітна карта) НОМЕР_1, а також перевірено кредитну історію ОСОБА_4 по вже існуючим кредитам у їх Банку, а саме кредитна картка «Універсальна 30 днів пільгового періоду НОМЕР_2»;

2) у 2010 році ОСОБА_4 необхідно було оформити другу дебетову картку, а саме заробітну карту, тому 20.03.2010 року останній підписав заяву про видачу картки НОМЕР_3, в якій міститься пункт що Відповідач: «Я ознакомился и согласен с условиями и правилами предоставление банковских услуг, Правилами оказания услуг (вьполнения работ), а также Тарифами банка, которые били предоставлены мне для ознакомления в письменном виде. Своей подписью я подтверждаю факт получения полной информации об условиях кредитования в ПАО КБ "ПРИВАТБАНК", а также его местонахождение. (...). Я выражаю согласие с тем, что настоящее заявление вместе с Памяткой клиента, условиями и правилами предоставления банковских услуг, а также Тарифами составляет между мной и банком договор о предоставлении банковских услуг»;

3) у 2011 році ОСОБА_4 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у «ПриватБанк», а саме 16.12.2011 року, в якій також міститься інформація стосовно згоди з ознайомленням умов та складає договір;

4) 24.02.2012 року ОСОБА_4 підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, підтверджується підписом.

Така анкета-заява теж містить вище зазначену згоду клієнта.

Вказані обставини підтверджуються: копією службової записки Банку від 16.04.2008 року; копією анкети-заяви ОСОБА_4 від 02.04.2008 року; копією паспорту завіреною ОСОБА_4 та банком 02.04.2008 року; копією посвідчення водія та тимчасовий реєстраційний талон; копією довідки про середню заробітну плату від 09.04.2008 року; копія заяви про видачу картки НОМЕР_3 від 20.03.2010 року; копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 16.12.2011 року; копією анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку від 24.02.2012 року (Т. 2 а.с. 34, 35, 36, 37, 38, 39, 40, 41-42).

Крім того, кредитна картка НОМЕР_2 була видана строком на 4 роки, тому у 2010 році разом із заробітною карткою ОСОБА_4 поновили строк, завдяки чого останній зміг використовувати картку у мережах магазинів та користуватися в банкоматах.

Такі ж самі дії стосовно продовження дії картки вчинено ОСОБА_4 у 2011 та 2012 році, коли останній звертався до Банку. Договором передбачено порядок та умови погашення кредиту, погашення заборгованості по кредиту, сплата нарахованих за період користування кредитом відсотків, комісії за користування кредитом та інших витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов'язання за Договором та угодою виконав в повному обсязі, а саме надав ОСОБА_4 кредит у розмірі, встановленому Договором.

Відповідно до п.6.5 Умов надання банківських послуг, - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим Договором. Згідно п.6.6 Умов надання банківських послуг, - У разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу Банку виконати зобов'язання з повернення Кредиту (у тому числі простроченого кредиту та Овердрафту), оплати Винагороди Банку. Відповідно до п.8.6 Умов надання банківських послуг, - при порушенні позичальником строків платежів по кожному з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Таким чином, у порушення умов кредитного договору, а також ст.ст. 509, 526, 1054 ЦК України, відповідач не виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо повернення кредитних коштів.

Строк дії картки після підписання Відповідачем, анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку 24.02.2012 року, складає до травня 2013 року. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, у відповідності до ст. 599 ЦК України.

ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовною заявою про стягнення заборгованості 07.02.2014 року (Т. 1 а.с. 24), згідно поштового штемпелю на конверті.

Тому в зв'язку з викладеним, враховуючи вимоги ст. ст. 257, 261, 264, 267 ЦК України, строк позовної давність при подачі позову ПАТ КБ «ПриватБанк» не є порушеним, в зв'язку з чим, відсутні підстави для застосування наслідків його порушення, а саме відмови в задоволені позову в зв'язку з пропуском строку позовної давності.

Окрім цього, ОСОБА_4 посилається, що печатка не відповідає формі печатки філіалу, та надає до заперечень у вигляді додатку анкету-заяву позичальника від 2007 року іншого клієнта.

Проте, працівники ПАТ КБ «ПриватБанк» підписуючи анкету-заяву про надання банківських послуг, керувалися наказом Банку №2490 від 17.11.2005 року, відповідно якого затверджено положення про порядок виготовлення, реєстрації, зберігання, використання та знищення печаток та штампів у ПриватБанку.

Так, відповідно до договору №SAMDN4912, який підписаний сторонами 19.05.2006 року встановлено, що відповідно до п.1.7: "в работе Банка, его отделений и филиалов используются следующие виды печатей и штампов (...) - простая круглая печать структурного подразделения (бизнеса, департамента, отдела) с указанием наименование Банка, название этого подразделения, и кода ЕГРПОУ (без логотипа Банка).", а також відповідно до п.1.9: "круглая печать ГРУ, РУ филиала, отделения Банка удостоверяют подписи: - руководителя регионального подразделения, управляющего отделением, (...) - лиц, уполномоченых в установленом порядке на подписание от имени Банка совершаемых операций (договора, соглашения и пр.)", що відповідно до п.4.4: "Круглые печати структурного подразделения (бизнеса, департамента, отдела) с указанием названия этого подразделения хранятся у руководителя или секретаря - референта".

Повноваження співробітника, який підписала з ОСОБА_4 кредитний договір ОСОБА_6 підтверджується наказом про прийняття на роботу та довіреністю, яка на той час діяла для надання повноважень підписання кредитних договорів з клієнтами та випискою з сайту про відкликання такої довіреності 19.02.2007 року.

Повноваження співробітника ОСОБА_7, яка мала повноваження відповідно до внутрішнього розпорядження та мала відповідальність по обліку та зберігання кредитних справ, відповідно до схеми та положень наказу №С-89 від 24.05.2005р., відповідні особи несуть відповідальність з обліку та зберігання кредитних справ та передаються такі справи у касу.

При перевірці достовірності підписаної анкети-заяви по кредитному договору №SAMDN4912 від 19.05.2006 року співробітником з ОСОБА_4, керівник Індивідуального бізнесу, який на той час відносився до відділення, в якому підписувалася заява з позичальником, завірила печаткою бізнесу для передання відповідному співробітнику кредитної справи для зберігання.

Тобто, у 2006 році у смт. Магдалинівка працювали 2 відділення банку, в якому кожному працювали відповідні керівники, а саме: керівник філіалу, який мав печатку яка міститься на договорі в 2007 році іншого клієнта (додаток який надав ОСОБА_4 до своїх заперечень) територіально перебував за адресою вул. Радянська, буд. 50 смт Магдалинівка це було основною будівлею Банку, а Індивідуальний бізнес, керівник якого територіально перебував за адресою вул. Радянська, буд. 26 смт. Магдалинівка. ОСОБА_4 звернувся до відділення індивідуального бізнесу, який знаходився за адресою вул. Радянська, буд. 26 смт. Магдалинівка, тому відповідного бізнесу було проставлено печатку.

Вказані обставини повністю підтверджуються: копією наказу Банку №2490 від 17.11.2005 року; копією положення про порядок виготовлення, реєстрації, зберігання, використання та знищення печаток та штампів у ПриватБанку; копією друку наказу керівника Магдалинівського відділу, який завірив копію свого наказу про переміщення у середині банку, копію своєї довіреності, копію друку наказу співробітника ОСОБА_6 та друку її довіреності; копією довіреності ОСОБА_8; копією друку наказу про переміщення у середині банку ОСОБА_6; копією друку довіреності ОСОБА_6; копією друку з сайту про відкликання довіреності ОСОБА_6; копією друку наказу про переміщення у середині банку ОСОБА_7 (т. 2 а.с. 43, 44-46, 47, 48, 49, 50, 51, 52, 53).

Щодо підтвердження повноважень особи, що підписала позовну заяву, то її повноваження викладені у довіреності представника, яка мала повноваження підписувати позовні заяви та розрахунок заборгованості, що підтверджується довіреністю ОСОБА_9 №3913-0 від 25.10.2012 року, яка діє строком до 23.10.2015 року (т. 1 а.с. 20).

Також встановлено, що відповідно до довідки за № 1753993 від 03 вересня 2014 року (т. 2 а.с. 123), вже станом на 03 вересня 2014 року ОСОБА_4 має заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за № угоди 848439 - 18 897 грн. 31 коп., вказаний номер угоди в довідці повністю відповідає номеру картки, виданій за кредитним договором № SAMDN4912 від 19.05.2006 року.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не

встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно до ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, при цьому правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку, а також правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

У відповідності до ст. 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти: 1) правочини між юридичними особами; 2) правочини між фізичною та юридичною особою, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 3) правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу; 4) інші правочини, щодо яких законом встановлена письмова форма.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст..203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Згідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення.

Статтею 509 ЦК України передбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України одностороння відмова від зобов'язань не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, при цьому зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом.

Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язань настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема зміна умов зобов'язання та сплата неустойки.

Згідно ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути позику (кредит) частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі і на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Наданими доказами підтверджено факт несвоєчасного погашення заборгованості по даному кредитному договору відповідачем ОСОБА_4

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Також враховується диспозиція ст.ст. 58, 59 ЦПК України про належність та допустимість доказів.

Доводи апелянта про те, що ним начебто не укладався кредитний договір оскільки було підписано лише заяву, яка не відноситься до кредитного договору оскільки не має номеру, не можуть бути прийняті до уваги оскільки вказана форма заяви та додаток до неї - Умов надання банківських послуг є певним видом угоди, яка оформлюється певним чином. За вказаною угодою настали наслідки, а саме отримання кредиту та часткове його погашення, що свідчить про визнання відповідачем угоди та її виконання. Щодо невірного нарахування річних відсотків та невірного їх визначення - дані доводи спростовуються матеріалами справи та наданими розрахунками, які не були спростовані апелянтом ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані в апеляційній скарзі.

Питання пропуску строку позовної давності досліджувалося в суді першої інстанції та його дотримання доведено про що зазначено вище. Також є доведеними обставини підписання відповідних документів повноважними особами, про що також зазначено вище і ці висновки не спростована апелянтом, а мається лише посилання на них такі самі, як і позовній заяві. Інші доводи апелянта полягають у тлумаченні на власний розсуд останнім умов договору та обставин отримання і погашення кредиту з метою уникнути його повернення та не спростовують висновків суду першої інстанції, який ретельно дослідив всі обставини та докази, відобразив їх в мотивувальній частині рішення тат надав правильну правову оцінку.

Рішення відповідає вимогам ст..ст. 213, 214 ЦПК, а тому підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 09 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: