Справа № 136/2047/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

"16" грудня 2015 р. м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Кривенка Д. Т.

за участю секретаря Марчук Н.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4 міської ради Липовецького району Вінницької області про визначення часток співвласників у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивачі звернулись до суду з позовом до ОСОБА_4 міської ради Липовецького району Вінницької області про визначення часток співвласників у майні, що є об'єктом права спільної сумісної власності та визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом.

Свої позовні вимоги позивачі обґрунтували тим, що відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, що видане 31 травня 1996 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією Липовецького району Вінницької області, вони, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, та ОСОБА_5 є співвласниками квартири за №2 в житловому будинку за №10, що розташована в місті ОСОБА_4 по вул. Шевченка, Вінницької області, яка належить їм на праві спільної сумісної власності, оскільки її частки є невизначеними. Право власності за ними зареєстроване у визначеному чинним законодавством порядку.

17 жовтня 2011 року померла ОСОБА_6 - мати позивача ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Романчук). Після її смерті відкрилась спадщина за законом, оскільки особистого розпорядження на випадок своєї смерті остання не зробила. До кола спадкоємців першої черги за законом увійшли діти спадкодавця: дочки - ОСОБА_1 та ОСОБА_7, син ОСОБА_8. Інші спадкоємці першої черги за законом відсутні.

Вона, ОСОБА_1, будучи спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та не заявила про відмову від спадщини, протягом строку, встановленого законодавством. Крім цього, нею було подано нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяву відповідного змісту. Інші спадкоємці - діти спадкодавця, таке своє право не використали у визначений законодавцем шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини, а тому згідно законодавства, вважаються такими, що її не прийняли.

Однак успадкувати частку у нерухомості, що належала матері вона, ОСОБА_1, позбавлена можливості, оскільки постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 19.11.2015 року було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2011 року. Підставою для відмови послугувало те, що згідно правовстановлюючого документа на квартиру за №2 в будинку за №10 по вул. Шевченка в місті Липовець Вінницької області не вказано, яка частка належала померлій ОСОБА_6, оскільки майно відноситься до спільної сумісної власності, у якій частки є невизначеними. Ураховуючи те, що право позивачів як співвласників спільної сумісної власності не визнається, вони просили суд визначити, що їх, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, частки, а також ОСОБА_5 (Костівни), яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець Вінницької області, в квартирі за № 2 в будинку за №10 по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, що є обєктом спільної сумісної власності осіб становили в розмірі по ? кожного. Також позивач ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири № 2 в будинку за №10, що розташована по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, по спадщині за законом після смерті матері ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець Вінницької області.

В судове засідання позивачі не з'явились, однак надали суду заяву, в якій вказали, що позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять суд позов задовольнити, а розгляд справи просили проводити за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_4 міська рада Липовецького району Вінницької області в судове засідання свого представника не направили, хоча про день та час розгляду справи були оповіщені за адресою місцезнаходження, в підтвердження чого слугує розписка, що наявна в матеріалах справи із проставленням підпису одержувача. Клопотання про відкладення розгляду справи за наявності поважних причин чи розгляду справи у відсутності представника суду також не направили.

Враховуючи те, що позивачі скористались своїм правом врегульованим ч.2 ст.158 ЦПК України, заявляти клопотання про розгляд справи у їх відсутності, а неявку представника відповідача суд визнає неповажною, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи та проводить його в даному судовому засіданні на підставі доказів наявних у справі, в загальному порядку, не здійснюючи фіксування технічними засобами, що відповідає правилам ст.197 ЦПК України.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали цивільної справи, повно зясувавши обставини справи та перевіривши їх зібраними у справі доказами та давши їм оцінку в сукупності, дійшов висновку про таке.

17 жовтня 2011 року в місті Липовець, Вінницької області, померла ОСОБА_6 на що вказує свідоцтво про смерть серія 1-АМ № 211374, видане 20.11.2011 року відділом ДРАЦС Липовецького районного управління юстиції, Вінницької області (а.с. 30).

Після її смерті відкрилась спадщина.

У відповідності до правил п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», судом було витребувано матеріали спадкової справи № 169/2015 до майна померлої, 17 жовтня 2011 року з якої вбачається, що спадщина відкрилась за законом, оскільки заповідального розпорядження на випадок своєї смерті ОСОБА_6 не залишила.

З даної спадкової справи слід, що ОСОБА_1, будучи дочкою померлої та являючись спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняла шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, на що вказують довідки ОСОБА_4 міської ради від 18.11.2015 року за № 6734 та від 19.11.2015 року за № 6747 та № 3238 в яких зазначено, що до дня смерті ОСОБА_6, ОСОБА_1 проживала з матірю за однією адресою в АДРЕСА_1, разом із своєю сімєю: чоловіком ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 ОСОБА_1 доглядала матір ОСОБА_6, та дійсно її поховала.

Також даний факт підтверджується записами в домовій книзі, де зафіксовано факт їх спільного проживання із ОСОБА_6 (а.с. 24-29). Протягом строку, встановлено ст. 1270 ЦК України ОСОБА_1 не заявила про відмову від спадщини. 19.11.2015 року ОСОБА_1 подала нотаріусу заяву за місцем відкриття спадщини про видачу свідоцтва про право на спадщину. Інші спадкоємці, діти спадкодавця ОСОБА_7 та ОСОБА_8 своє право на прийняття спадщини не використали, надавши нотаріусу за місцем відкриття спадщини заяви про відмову від спадщини.

Наведене свідчить, що ОСОБА_1 є єдиним спадкоємцем майна після смерті ОСОБА_6

Факт родинних відносин між позивачем ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_6, що остання була матір'ю позивача, підтверджується свідоцтвом про народження позивача, де її матірю зазначено ОСОБА_9; свідоцтвом про народження матері де її зазначено (оригінал російською мовою) «Кравець Лидия Константиновна»; свідоцтвом про укладення шлюбу, згідно якого після реєстрації шлюбу позивач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Романчук) набула прізвище «Ревацька»; паспортними даними померлої, де на першій сторінці вказано як: «Кравець Лідія Костівна», а на сторінці 2 зазначено: «Кравец Лидия Константиновна»; довідкою ОСОБА_4 міської ради від 18.11.2015 року №6734, відповідно до якої ОСОБА_6 та ОСОБА_10 це одна і та ж особа.

Згідно Словника правопису власних імен за редакцією ОСОБА_11Г, ОСОБА_12 «Власні імена людей: Словник-довідник. К.: Наукова думка, 1996., написання чоловічих імен їх форми та по батькові правильним є: Костянтин, кл.в.- не (Костянтинович, Костянтинівна) і Кость, кл.в.- те (Костьович, Костівна), що є як Константин.

Встановлені судом обставини та перевірені судом належними та допустимими доказами підтверджують факт родинних відносин між спадкоємцем ОСОБА_13 та спадкодавцем ОСОБА_6.

Однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку на частку у нерухомості, що належала матері, ОСОБА_1 позбавлена можливості, оскільки постановою приватного нотаріуса Липовецького районного нотаріального округу від 19.11.2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії та видачі на її імя свідоцтва про право на спадщину за законом на частку квартири АДРЕСА_2, після смерті ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2011 року, так як в правовстановлюючому документі на дану квартиру не вказано яка частка належала померлій ОСОБА_6, оскільки майно відноситься до спільної сумісної власності, у якій частки є невизначеними.

Правовідносини, що є предметом даного спору регулюються Главою 26 «Право спільної власності» Книги третьої та Книгою шостою «Спадкове право» Цивільного кодексу України, оскільки спадщина після смерті ОСОБА_6 відкрилась після 01.01.2014 року.

На підставі ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ч.1 ст. 369 ЦК України).

В силу ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч.1 ст.372 ЦК України). У разі поділу майні, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду (ч.2 ст.370 ЦК України)). Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній сумісній власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню (ч.4 ст.372 ЦК України).

На підставі ч. 3 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна між співвласниками, право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Зібрані у справі докази вказують на те, що квартира № 2, що розташовано по вулиці Шевченка, 10, в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області є об'єктом спільної сумісної власності чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, яка померла 17 жовтня 2011 року. Підтвердженням цьому є: свідоцтво про право власності на житло, що видане 31 травня 1996 року ОСОБА_4 районною державною адміністрацією Липовецького району Вінницької області. Право власності зареєстровано Вінницьким ОО БТІ у відповідності до положень, які діяли на час реєстрації.

Отже, квартира під № 2 в буд.10 в м. Липовець по вул. Шевченка, є спільною сумісною власністю чотирьох осіб, частки кожної з них завідомо не визначені. У даному обєкті власності наявний факт відсутності існування ідеальних часток кожного із співвласників, які б давали можливість виявити обсяг їх прав за наявності бажання одержати конкретну частину у спільному майні та розпоряджатися нею. Здійснити поділ нерухомого майна (квартири) за домовленістю між його співвласниками неможливо, оскільки один із співвласників (ОСОБА_6 (Константинівна) померла, а за її життя договір про поділ майна, що є у спільній сумісній власності, укладеним не був. Так як у разі поділу майна частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними й інше не встановлено домовленістю між співвласниками та законом, суд вважає, що кожному із співвласників належить по 1/4 частці вищевказаної квартири.

Що ж стосується вимог позивача про визнання за позивачем ОСОБА_1 права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, то варто вказати на наступне.

Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах.

Згідно ст. ст. 1217-1219, 1223 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом; до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини та припинились внаслідок його смерті, крім прав та обовязків, що нерозривно повязані з особою спадкодавця.

Враховуючи те, що частина квартири входить до складу спадкового майна та належала спадкодавцю ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, проте право власності її припинилось внаслідок смерті, позивач має право на спадкування на об'єкт нерухомості, як спадкоємець першої черги за законом, яка спадщину прийняла шляхом спільного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, інших спадкоємців не має, однак в нотаріальному порядку позбавлена можливості реалізувати свої спадкові права, тому суд вважає, що порушене право позивача в даному випадку підлягає захисту судом у спосіб визнання за нею права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом.

За таких обставин, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 25, 346, 1217, 1218 - 1223, 1226, 1268 -1270 ЦК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», керуючись ст. ст. 10, 60, ч.2 158, 169, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визначити, що частки ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, а також ОСОБА_5 (Костівни), яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець Вінницької області, в квартирі за № 2, в будинку за №10 по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, що є обєктом спільної сумісної власності осіб становили в розмірі по 1/4 кожного.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, право власності в порядку спадкування за законом на 1/4 частку квартири № 2, в будинку за №10, що розташована по вулиці Шевченка в місті Липовець Вінницької області, після смерті ОСОБА_6, яка померла 17 жовтня 2011 року в місті Липовець, Липовецького району, Вінницької області.

Припинити право спільної сумісної власності на квартиру № 2, що розташована по вулиці Шевченка, 10, в місті Липовець, Липовецького району Вінницької області, та вважати її спільною частковою власністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_14