Справа № 2-1030/11 Провадження № 22-ц/772/3602/2015Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2015 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Сало Т.Б., Луценко В.В.,

при секретарі Маркевич Я. С.,

за участі ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, прокурора Гущіної Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» про визнання правочину недійсним, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» на рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16.11.2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2010 року прокурор прокуратури Вінницької області звернувся в суд з вказаним позовом в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації, яка є акціонером ПАТ КБ «Хрещатик».

Позовні вимоги мотивовані тим, що в результаті проведення прокуратурою Вінницької області перевірки щодо обставин укладання договору банківського вкладу 05.09.2008 року між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк ( далі по тексту ВАТ КБ) "Хрещатик" в особі Липовецького відділення Вінницької філії ВАТ КБ "Хрещатик" та ОСОБА_2 було виявлено, що в автоматизованій системі банку вказаний договір був зареєстрований в іншому відділенні філії банку, з іншою фізичною особою на інших умовах, а також, що договір був наданий ОСОБА_2 недобросовісним працівником банку ОСОБА_4. Відносно останнього прокуратурою Липовецького району Вінницької області порушено кримінальну справу за ознаками злочину, передбаченого ч. 3 ст. 364 КК України, по факту видачі клієнтам банку підроблених договорів та відсутності грошових коштів за такими договорами на депозитних рахунках фізичних осіб у Вінницькій філії ВАТ КБ "Хрещатик".

За умовами зазначеного Договору банк зобовязувався прийняти грошові кошти вкладника в сумі 100 000 доларів США під 12 % річних на термін з 05.09.2008 року по 05.12.2008 року.

В обґрунтування позовних вимог прокурор зазначає, що оскільки касовий документ від 05.09.2008 року, яким ОСОБА_2 доводить внесення ним готівки у банк, є фіктивним, посилання на нього як на належний доказ є безпідставним. З підстав недодержання письмової форми договору від 05.09.2008 року №41-12559Д, його дійсність заперечується ВАТ КБ «Хрещатик», згідно ст. 203 ч. 3 ст. 215 ЦК України такий правочин може бути визнано судом недійсним.

Рішенням суду першої інстанції від 16.11.2015 року в задоволенні позову відмовлено, але з ним не погодилось Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик»і директором Вінницького регіонального відділення цього банку воно оскаржено в апеляційному порядку.

В апеляційній скарзі ставиться питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_2 на користь скаржника судового збору за подачу апеляційної скарги.

Скаржник вважає оскаржуване рішення незаконним, необгрунтованим та таким, що неповно та поверхнево відображає обставини справи і неправильно встановлює юридичну сутність і характер спірних правовідносин. При цьому посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що оскільки ОСОБА_2 не додержано виконання умови внесення готівки в касу банку з належним оформленням касового документу, банк вважає, що правочин було вчинено без наміру створення правових наслідків, які зумовлюються цим правочином, а тому є всі підстави вважати такий правочин фіктивним на підставі ст. 234 ЦК України, недійсність якого взнається судом.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представника ПАТ «КБ «Хрещатик», прокурора, ОСОБА_2, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, дійшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством комерційний банк «Хрещатик» в подальшому (з 30.04.2010 року) Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Хрещатик» в особі керівника Липовецького відділення Вінницької філії ВАТ КБ «Хрещатик» ОСОБА_4 та ОСОБА_2 05.09.2008 року було укладено ОСОБА_5 №41-12559Д банківського вкладу «накопичувальний» за умовами якого банк прийняв грошові кошти вкладника в сумі 100 000 доларів США під 12% річних на термін з 05.09.2008 року по 05.12.2008 року.

На виконання умов зазначеного договору банківського вкладу 05.09.2008 року внесено грошові кошти на вкладний банківський рахунок №0000/2630.7.04163.005 (відкритий відповідно до п.1.1 Договору банківського вкладу) про що свідчить квитанція № 1 (а. с. 3 зворот).

Також факт укладання Договору №41-12559 Д підтверджується рішенням Замостянського районного суду Вінницької області від 14 квітня 2009 р., що було предметом перегляду судами апеляційної і касаційної інстанції, та 16.12.2009 року набуло законної сили, яким встановлено факт виконання ОСОБА_2 умов Договору №41-12559Д, а саме внесення до банку за цим договором згідно квитанції №1 від 05.09.2008 року грошових коштів в сумі 100 000 доларів США та вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06.12.2013 року, який набув законної сили 28.01.2015 року.

Вказаними рішеннями встановлено факт передачі готівкових коштів ОСОБА_2 у визначеній Договором сумі працівнику банку, тобто виконання своїх зобовязань за Договором, такі обставини в силу ч. 3 ст. 61 ЦПК України є встановленими та доказуванню не підлягають, що спростовує доводи апеляційної скарги щодо не внесення ОСОБА_2 особисто в касу банку готівки на виконання умов Договору.

За правилами ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Так, характерною ознакою фіктивного правочину є те, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

За таких обставин, посилання апелянта на те, що спірний правочин є фіктивним тому, що фактично кошти ОСОБА_2 як вклад до банку не надходили й відповідно проценти на них не нараховувались, а наявний у ОСОБА_2 ОСОБА_5 банківського вкладу, виданий йому недобросовісним працівником банку ОСОБА_4І, який зловживаючи своїм службовим становищем, використав довірливі стосунки з ОСОБА_2, колегія суддів вважає такими, що не доводять фіктивності правочину. При цьому заслуговують на увагу заперечення ОСОБА_2 на апеляційну скаргу про те, що на момент укладання правочину йому не повідомлялось, які обовязки мають працівники Липовецького відділеня під час укладення депозитних договорів, як наслідок, він не міг знати про обмеження їх повноважень.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не взяв до уваги обставини встановлені ухвалою апеляційного суду від 28.01.2015 року про те, що ОСОБА_2 не вносив особисто коштів до каси банку не підтверджують того, що між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі керуючого Липовецьким відділенням Вінницької філії ОСОБА_4 мав місце фіктивний договір, а навпаки доводять, що ОСОБА_2 мав намір на укладення цього договору.

Твердження скаржника про те, що ОСОБА_4 приймаючи кошти від ОСОБА_2, діяв як фізична особа, спростовуються вироком Немирівського районного суду Вінницької області від 06.12.2013 року в якому зазначається, що ОСОБА_4 виступав при отриманні коштів від ОСОБА_2, як керуючий Липовецького відділення Вінницької філії ВАТ КБ "Хрещатик".

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Установивши, що доводи апеляційної скарги про те, що укладений між відповідачами ОСОБА_5 є фіктивним, не відповідають вимогам чинного законодавства України, обставинам справи та наявним у справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у визнанні правочину недійсним через його фіктивність.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик» відхилити.

Рішення Липовецького районного суду Вінницької області від 16.11.2015 року, ухвалене по справі за позовом прокурора Вінницької області в інтересах держави в особі Київської міської державної адміністрації до ОСОБА_2, публічного акціонерного товариства «комерційний банк «Хрещатик», залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: