Номер провадження: 22-ц/785/9489/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ващенко Л. Г.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

головуючого Ващенко Л.Г.

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.

при секретарі Коноваленко Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги прокурора Іванівського району Одеської області і Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області на рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до прокуратури Іванівського району Одеської області, Державної казначейської служби України, Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області про відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

03.12.2014 року, ОСОБА_2 звернулась із позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої громадянину незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду у сумі 100 000 гривень.

Позов обгрунтовано тим, що 20.02.2006 року прокуратурою Іванівського району Одеської області була порушена кримінальна справа про факту зловживання нею, як службовою особою ВАТ Одесаобленерго, службового становища. 23.10.2006 року їй пред'явлено звинувачення у вчиненні злочину і обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд, а 31.10.2006 року прокурором Іванівського району затверджено обвинувальний висновок і справа відносно неї передана до суду. Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року позивачку виправдано.

Посилаючись на те, що у період з 2006 року по 2013 рік вона незаконно була притягнута до кримінальної відповідальності, у зв'язку з чим зазнала моральних страждань, позивачка просила позов задовольнити.

Відповідачі: представник прокуратури Іванівського району Одеської області (далі-Прокуратура) і представник Головного управління Державної казначейської служби в Одеській області (далі-ГУ ДКС) позов не визнали.

Представник Державної казначейської служби України (далі-ДКС України) не приймав участі у судовому засіданні у суді першої інстанції.

Рішенням Іванівського районного суду Одеської області від 21.09.2015 року позов задоволено: суд стягнув з ДКС України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконної діями органів досудового слідства, прокуратури на користь позивачки 100 000 гривень.

В апеляційній скарзі прокурор Іванівського району Одеської області (далі-Прокурор) просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення про відмову у позові, посилаючись на незаконність рішення суду, недоведеність спричинення моральної шкоди, а також на те, що розмір моральної шкоди розраховано неправильно і належним чином не обгрунтовано.

Представник ГУ ДКС в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати і постановити нове рішення зазначаючи, що ДКС України не повинна відповідати за позовом, не встановлено незаконних дій органів прокуратури й не доведно факту спричинення моральних страждань та не надано обгрунтованого розрахунки суми моральної шкоди.

У засіданні колегії суддів: представник Прокурора скаргу підтримав; представник позивачки скаргу не визнала.

Позивачка, представник ГУ ДКС у засідання колегії суддів не з'явились.

Рішення суду першої інстанції підлягає зміні на підставі ст. 309 ч.1 п.п.3,4 ЦПК України.

За змістом ст. 309 ч.1 п. п. 3, 4 ЦПК України, підставами для зміни рішення суду є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права.

Суд, задовольняючи позов і стягуючи моральну шкоду виходив з того, що позивачка, внаслідок незаконного перебування під слідством протягом 84 місяців зазнала моральних страждань, і, оскільки відносно неї постановлено виправдальний вирок, позивачка має право на відшкодування моральної шкоди.

Висновок суду у цій частині відповідає обставинам справи і вимогам закону ст. 1 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду (далі-Закон).

Встановлено, що 23.10.2006 року позивачці пред'явлено звинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ст. 364 ч.2 КК України и обрано запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд (а.с.7-11).

Вироком Іванівського районного суду Одеської області від 21.06.2013 року, який залишено без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29.10.2013 року і ухвалою Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 09.09.2014 року, позивачку виправдано у зв'язку із відсутністю у її діях складу злочину (а.с.15-23).

Зважаючи на те, що у зв'язку із постановленням виправдального вирока позивачка має право на відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про стягнення моральної шкоди.

Разом з тим, визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до 13 ч.3 Закону, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом здійснюється виходячи із розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Оскільки розмір моральної шкоди розраховується виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, у даному випадку, розмір моральної шкоди слід розраховувати, виходячи із мінімальної заробітної плати, яка законодавчо була встановлена у період з жовтня 2006 року по жовтень 2013 року.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка перебувала під слідством та судом з 23.10.2006 року /постанова слідчого про пред'явлення звинувачення/ по 29.10.2013 року/ день набрання чинності вироку суду першої інстанції/.

За таких обставин, мінімальний розмір моральної шкоди буде становити 66 906 гривень (листопад 2006 року 1х375,00; грудень 2006 року-березень 2007 року 4х400,00=1 600,00 гривень; квітень 2007 року-червень 2007 року 3х420,00= 1 260,00 гривень; липень 2007 року-вересень 2007 року 3х440,00= 1 320,00 гривень; жовтень 2007 року-грудень 2007 року 3х460,00= 1 3809,00 гривень; січень 2008 року-березень 2008 року 3х515,00= 1 545,00 гривень; квітень 2008 року- вересень 2008 року 6х525,00= 3 150,00 гривень; жовтень 2008 року-листопад 2008 року 2х545,00= 1 090,00 гривень; грудень 2008 року- березень 2009 року 4х 605,00= 2 420,00 гривень; квітень 2009 року-червень 2009 року 3х625,00=1 875,00 гривень; липень 2009 року-вересень 2009 року 3х630,00= 1890,00 гривень; жовтень 2009

року 1х650,00=650,00 гривень; листопад 2009 року-грудень 2009 року 2х744,00=1 488,00 гривень; січень 2010 року-березень 2010 року 3х869,00= 2 607,00 гривень; квітень 2010 року-червень 2010 року 3х 884,00= 2 652,00 гривень; липень 2009 року-вересень 2009 року 3х888,00= 2 664,00 гривень; жовтень 2010 року-листопад 2010 року 2х907,00= 1 814,00 гривень; грудень 2010 року 1х922,00=922,00 гривень; січень 2011 року-березень 2011 року 3х941,00= 2 823,00 гривень; квітень 2011 року-вересень 2011 року 6х960,00= 5 760,00 гривень; жовтень 2011 року-листопад 2011 року 2х985,00= 1 970,00 гривень; грудень 2011 року 1х1004,00=1004,00 гривень; січень 2012 року-березень 2012 року 3х10073,00= 3 219,00 гривень; квітень 2012 року-червень 2012 року 3х1094,00= 3 282,00 гривень; липень 2012 року-вересень 2012 року 3х1118,00= 3 306,00 гривень; грудень 2012 року 1х1134,00=1134,00 гривень; січень 2013 року-жовтень 2013 року 10х1147,00= 11 470,00 гривень).

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, колегія суддів бере до уваги конкретні обставини справи, зокрема те, що: у період з жовтня 2006 року по жовтень 2013 року позивачка, яка працювала заступником начальника Іванівського РЕМ і була притягнута до кримінальної відповідальності у зв'язку із виконанням нею службових обов'язків в Іванівській РЕМ, від займаної посади на період слідства та суду не була відсторонена від роботи; упродовж усього часу кримінального переслідування виконувала службові обов'язки; стосовно позивачки обирався запобіжний захід у вигляді підписки про невиїзд й не застосовувались обшук або виїмка, не накладався арешт на належне їй майно.

Всупереч ст.ст. 57-60 ЦПК України, позивачка, належними та допустимими доказами не довела, що хвороба і смерть її батьків сталися внаслідок того, що відносно позивачки була порушена кримінальна справа.

Зважаючи на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що розмір відшкодування моральної шкоди повинен становити 70 000 гривень, що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи відповідачів про те, що: для відшкодування шкоди необхідна наявність рішення суду про визнання незаконними дій чи бездіяльності органів досудового розслідування і прокуратури; органи ДКС України не завдавали позивачці моральних страждань і не повинні бути відповідачами у справі не заслуговують на увагу.

Право на відшкодування моральної шкоди у розмірах та порядку, передбаченому Законом, виникло у позивачки у зв'язку із постановленням стосовно неї 21.06.2013 року виправдального вироку.

Статтею 25 Бюджетного кодексу України визначено, що ДКС України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

За таких обставин, для забезпечення виконання рішення суду, ДКС України притягується до участі у справі у якості відповідача.

Приймаючи до уваги, що рішення суду у частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди не відповідає обставинам справи і вимогам закону, апеляційні скарги підлягають задоволенню частково, а рішення суду зміні, з викладенням резолютивної частини рішення у новій редакції.

Відповідно до ст. ст. 79, 82, 88 ЦПК України, з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційних скарг, з кожного по 1 650 гривень, сплата якого була відстрочена до розгляду справи.

Прокурор і ГУ ДКС , відповідно до Закону України Про судовий збір зі змінами станом на 03.09.2015 року, не звільнені від сплати судового збору

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.3, 309 ч.1 п. п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

ВИРІШИЛА:

Апеляційні скарги прокурора Іванівського району Одеської області і Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області задовольнити частково.

Рішення Іванівського районного суду Одеської області від 21 вересня 2015 року - змінити, виклавши резолютивну частину рішення у новій редакції:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з Державної казначейської служби України за рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, призначеного для відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів досудового слідства та прокуратури на користь ОСОБА_2 70 000/сімдесят тисяч/ гривень на відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з прокуратури Іванівського району Одеської області і Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області судовий збір за подачу апеляційних скарг, з кожного по 1 650 гривень.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України із розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Судді апеляційного суду Одеської області Л.Г. Ващенко

ОСОБА_3

ОСОБА_4