Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1700/15 Головуючий у суді І-ї інстанції Панфілова А. В.
Доповідач Кіселик С. А.
РІШЕННЯ

Іменем України

28.07.2015 Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

Головуючого : судді Кіселика С.А.

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.

за участі секретаря судового засідання Кравченко Я.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3на про стягнення боргу та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про зобов'язання до вчинення певних дій, відшкодування моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу.

Зазначав, що влітку 2012 року за пропозицією відповідача погодився виконати роботи по утепленню житлового будинку за АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3, а той зобов'язався оплатити виконану роботу. У вересні 2012 року ОСОБА_2, завіз до будинку необхідні для утеплення будівельні матеріали, будівельні ліса, що належать підприємству де він працює, домовився з бригадою, яка до кінця листопада повністю завершила роботи, за які він розрахувався власними коштами, оскільки відповідач уникав від оплати. Лише 6 квітня 2013 року відповідач склав письмову розписку про повернення коштів за утеплення фасаду будинку в сумі 40 000 грн. у квітні-травні 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого зобов'язання та не розрахувався за проведену роботу, позивач просив суд стягнути з нього заборгованість в сумі 40 000 грн. та 3% річних від простроченої суми у розмірі 986 грн.30 коп.

ОСОБА_3 проти позову заперечував і у травні 2014 року пред'явив зустрічний позов, мотивований тим, що він сплатив ОСОБА_2 10 000 грн. за виконані до кінця листопада 2012 року роботи, вони домовилися про завершення робіт на весні 2013 року та остаточний розрахунок в сумі 40 000 грн.

6 квітня 2013 року ОСОБА_2 пообіцяв закінчити роботи, запропонував сплатити кошти. Оскільки ОСОБА_3 таких грошей не мав то попросив ОСОБА_2 зачекати до кінця квітня-початку травня, про що написав розписку, і на початку травня, коли робочі почали роботу по усуненню виявлених недоліків, він розрахувався повністю. Однак повернути розписку чи письмово підтвердити розрахунок відповідач ОСОБА_2 відмовився, вимагав провести додаткову оплату за роботи по усуненню недоліків; неодноразово шантажував, приїздив додому, погрожував. Посилаючись на такі обставини, просив зобов'язати ОСОБА_2 закінчити роботи по утепленню фасаду будинку, а також стягнути 10 000 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної його неправомірними діями, та судові витрати.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2014 року у задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

Суд дійшов висновку про те, що сторонами укладено усний договір на виконання робіт по утепленню будинку, однак договір не відповідає вимогам ч. 1 ст.837, ч. 2 ст.877, ст.ст.843, 844, ч. 4 ст. 879 ЦК, якими регулюються правовідносини з договору підряду, зокрема, щодо проектно-кошторисної документації, акту виконаних робіт. Відсутні підстави для задоволення зустрічного позову, оскільки ОСОБА_3 не надав доказів про не завершення робіт, від проведення експертизи відмовився, моральна шкода не доведена.

В апеляційних скаргах, поданих кожною зі сторін, ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції з мотивів порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи та доказам.

ОСОБА_2 зазначав, зокрема, що суд, відмовляючи у задоволенні позову, не врахував його доводів щодо виконання зобов'язань по здійсненню будівельних робіт за укладеним усним договором ще у листопаді 2012 року і ухилення ОСОБА_3, який при розгляді справи визнавав борг в сумі 40 000грн., від сплати у визначений розпискою від 6 квітня 2013 року термін. За наявності у нього, ОСОБА_2, оригіналу розписки, якою ОСОБА_3 фактично визнав договірні відносини, проведення робіт, і відсутності належних і допустимих доказів про сплату ОСОБА_3 40 000 грн., суд не мав підстав для відмови у заявленому позові, а, отже, у захисті його порушеного права. Тому і просив скасувати рішення в частині відмови у задоволенні первісного позову і ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовну вимогу.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, не погоджуючись з рішенням в частині відмови у задоволенні його зустрічного позову, вважав помилковим висновок суду про недоведеність заподіяння йому моральної шкоди; зазначав, що судом не дана оцінка доказам щодо неналежного виконання відповідачем будівельних робіт, провокування конфліктів, постійні стреси та переживання. Тому і просив скасувати рішення суду в цій частині та ухвалити нове рішення, задовольнивши його зустрічний позов.

В апеляційному порядку справа переглядається повторно після скасування рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 11 грудня 2014 року ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27 травня 2015 року.

Заслухавши доповідача, пояснення позивача та його представника, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а апеляційна скарга ОСОБА_3 відхиленню, з таких підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд зобов'язаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи (пропущення строку позовної давності тощо); правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Однак, рішення суду в частині відмови у задоволенні первісного позову таким вимогам не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що сторони уклали усний договір на виконання будівельних робіт, проте сторонами не було укладено договору підряду з дотриманням вимог чинного законодавства у розумінні ст. 843 ЦК України.

Однак, з такими висновками суду погодитись не можна.

За договором підряду одна сторона (підрядник) зобов'язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ч.1, 2 ст. 837 ЦК України).

Згідно з ч.1 ст. 509 ЦК зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь іншої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов"язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов'язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків.

Перелік правочинів, які належить вчиняти у письмовій формі, передбачений положеннями ст.208 ЦК України.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що між ним і відповідачем укладено усний договір, відповідно до якого він зобов'язався виконати роботи по утепленню фасаду будинку АДРЕСА_1, який належить відповідачу, а останній зобов'язався розрахуватися за виконану роботу та сплатити йому протягом квітня-травня 2013 року 40 000 грн., про що власноручно склав та підписав розписку від 6 квітня 2013 року.

Посилаючись на те, що відповідач не виконав свого зобов'язання та не розрахувався за проведену роботу, позивач і просив стягнути з нього заборгованість з урахуванням 3% річних від простроченої суми у розмірі 986 грн.30 коп.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується та не заперечується сторонами, що у 2012 році вони уклали усний договір на виконання робіт по утепленню фасаду належного відповідачу будинку АДРЕСА_1.

Відповідно до розписки від 6 квітня 2013 року ОСОБА_3, який проживає АДРЕСА_1, зобов'язався розрахуватися з ОСОБА_2 за виконану ним роботу по утепленню фасаду у сумі 40 000 грн., з виплатою коштів у квітні-травні 2013 року (а.с.48).

Як вбачається зі змісту розписки, відповідач підтвердив факт укладення договору підряду, як підтвердив і факт виконання передбачених договором робіт і будь-яких претензій, в тому числі і щодо наявності недоліків, не зазначав.

Крім того, розпискою відповідач підтвердив, що за виконану роботу він із ОСОБА_2 не розрахувався, сума заборгованості становить 40000 грн., які він зобов'язався сплатити позивачу у квітні - травні 2013 року.

Факт визнання відповідачем обов'язку розрахуватись підтверджує прийняття ОСОБА_3 виконаної за умовами договору роботи без застережень та домовленості між сторонами щодо ціни роботи, як те передбачено ст. ст. 843, 853 ЦК України.

Зазначаючи, що розрахунок із ОСОБА_2 було проведено у повному обсязі відповідач на підтвердження цьому будь яких належних доказів не надав.

Таким чином, суд першої інстанції дійшовши висновку, що правовідносини, які виникли між сторонами регулюються нормами цивільного права які регулюють відносини у сфері підряду, дійшов неправильного висновку, що договір підряду між сторонами не укладався і щодо відсутності підстав стягнення 40000 грн., як розрахунку за виконану роботу.

Враховуючи, що у судовому засіданні доведено, що відповідач не розрахувався з позивачем за виконані роботи, відповідно до ст.ст.509, 525, 526, 837, 854 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу, яка передбачена розпискою, у розмірі 40 000 грн.

Згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.

Згідно до положень ст.509 ЦК України грошовим слід вважати будь-яке зобов'язання, що складається, у тому числі, з правовідношення, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій відповідає кореспондуючий обов'язок боржника сплатити гроші на користь кредитора.

Таким чином відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України стягненню підлягає також 3% річних від простроченої суми - 986 грн.30 коп.

Доводи відповідача щодо проведених розрахунків не підтверджуються належними та допустимими доказами відповідно до вимог ст.545 ЦК України, якою передбачено підтвердження виконання зобов'язання наявністю боргового документа саме у боржника, а як підтверджено матеріалами справи, оригінал розписки знаходився у позивача, чого не заперечував і представник відповідача у судовому засіданні.

Посилання відповідача на показання свідків з цього приводу є безпідставними, оскільки зазначені докази не є допустимими у розумінні ст.59 ЦПК України.

Інші доводи, на які посилався відповідач, заперечуючи проти первісного позову, не ґрунтуються на доказах та спростовуються матеріалами справи.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюються на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що висновки суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні первісного позову не відповідають обставинам справи, відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України також підлягає стягненню 400 грн. сплаченого судового збору.

В той же час рішення суду в частині відмови у задоволенні зустрічного позову про зобов'язання до вчинення дій та стягнення моральної шкоди є правильним. Покладений в основу рішення в цій частині висновок відповідає обставинам справи, ґрунтується на доказах, узгоджується з нормами чинного законодавства.

Будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, ОСОБА_3 не надано. Не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які ОСОБА_3 посилався у зустрічній позовній заяві не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для задоволення зазначених вимог.

Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині не є істотними, безпідставні, не ґрунтуються на законі і на правильність висновків суду не впливають та їх не спростовують.

Надані сторонами докази, в тому числі і письмові, досліджені та оцінені судом відповідно до вимог ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України.

Інші доводи скарги відповідача також не дають підстав для висновку про порушення або неправильне застосування судом норм матеріального або процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині вирішення зустрічного позову. В межах її доводів підстав для скасування або зміни рішення суду в цій частині з одних лише формальних міркувань не встановлено (стаття 308 ЦПК).

Керуючись ст. ст.303, 307, 308, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити. Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Кіровського районного суду міста Кіровограда від 20 жовтня 2014 року в частині відмови у задоволенні первісного позову скасувати. Ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 40 000 грн. боргу за виконані роботи і 3 % річних від простроченої суми - 986 грн. 30 коп., а всього 40986 грн. 30 коп. та 400 грн. судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя:

Судді: