РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

заочне

30 грудня 2015 року м. Харків

Київський районний суд м. Харкова в складі:

Головуючого - судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Київського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації, -

В С Т А Н О В И В:

У листопад 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача із вимогою про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком №31, що розташований по вул. Будівельній у м. Харкові. В обґрунтування позову зазначив, що йому належить будинок №31, що розташований по вул. Будівельній у м. Харкові на підставі договору купівлі продажу житлового будинку від 11.12.2002 року.

Вказував, що відповідач є його рідним братом та зареєстрований у вказаному будинку з 2005 року, проте декілька років тому виїхав до Російської Федерації, не мешкає у вказаному будинку, однак з реєстраційного обліку не знімається, що перешкоджає позивачу здійснювати користування належним йому будинком.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення по справі.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, причину неявку суду не повідомив, у зв'язку з чим ухвалою суду від 30 грудня 2015 року суд за наявності згоди позивача вирішив розглянути дану справу у заочному порядку.

Суд, вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази у межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) установив наступне.

Так, у ході судового розгляду було встановлено, що позивач є власником житлового будинку №31, що розташований по вул. Будівельній у м. Харкові, що підтверджується копією договору купівлі продажу житлового будинку від 11.12.2002 року та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.4-5).

Судом досліджено, що відповідач зареєстрований за зазначеною в позовній заяві адресою. Так, відповідно до відомостей адресно довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області встановлено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 з 14.09.2005 року (а.с.10).

Цей факт також підтверджується відомостями (довідкою) про склад сімї від 23.11.2015 року №Ц-2-1782/0/177-15-3684/0/189-15 (а.с.6).

За приписами ч.ч. 1,2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. ст. 16, 386, 391 ЦК України. Судом встановлено, що відсутні договірні відносин між власником і особою, яка чинить перешкоди у здійсненні права власності щодо квартири; квартира перебуває у володінні власника; з боку відповідача протиправними діями вчиняються перешкоди щодо нормального користування чи розпорядження власником своїм майном.

Судом встановлено, що відповідач не мешкає у спірному будинку, що на теперішній час належить позивачу, вже більше двох років, його речей за зазначеною адресою не має.

Доказів зворотного відповідач суду не надав.

Враховуючи вищевикладене, аналізуючи надані докази та даючи їм правову оцінку, враховуючи встановлені судом і наведені вище обставини, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням є законними, обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню.

Щодо вимог позивача про зняття відповідача з реєстрації, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органа реєстрації по новому місце проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутнім або померлим), свідоцтва про смерть.

Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативним актом, який регулює правовідносини, що пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, то вбачається, що положення ст.7 цього Закону належать до застосування до всіх правовідносин, виникнення, зміна та припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

У звязку із вищезазначеним, підстав для вирішення у судовому порядку питання про зняття відповідача з реєстрації є зайвим. Крім того, орган, який уповноважений здійснювати цю функції визначений позивачем як третя особа, що в свою чергу унеможливлює прийняття рішення відносно належних третій особі повноважень без визнання їх відповідачем у справі.

Крім того, у відповідності до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.

Проте, позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розгляду цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 60, 88, 212, 218, 224-226, 294 ЦПК України, ст.ст. 321, 391,405 ЦК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням житловим будинком №31, що розташований по вул. Будівельній у м. Харкові, що належить на праві власності ОСОБА_3, ІПН НОМЕР_1.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі в 10 денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення складено в єдиному примірнику в нарадчій кімнаті.

Суддя Н.В. Якуша