Справа № 454/1220/15 Головуючий у 1 інстанції: Струс-Духнич Т.В.
Провадження № 22-ц/783/5880/15 Доповідач в 2-й інстанції: Мельничук О. Я.
Категорія справи: 36
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого - судді: Мельничук О.Я.

суддів: Бойко С.М. і Крайник Н.П.

при секретарі: Брикайло М.І.

з участю представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 липня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, третя особа - ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 10 липня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовлено.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку через свого представника ОСОБА_3 оскаржив ОСОБА_5. Вважає рішення суду незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, без врахування фактичних обставин справи та належної оцінки доказів, що призвело до ухвалення неправосудного рішення. Також вважає, що суд прийшов до помилкового висновку, що відносини з яких випливає обов"язок відповідача відшкодувати шкоду позивачу випливають із трудових відносин. В апеляційній скарзі апелянт просить рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 липня 2015 року та ухвалити нове рішення по суті позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 до задоволення не підлягає із наступних підстав.

Згідно з вимогами ст.ст.11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України - рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції таким вимогам відповідає.

З дослідженої копії трудового договору, встановлено, що такий укладено 02.10.2006 року з підприємцем ОСОБА_5 із фізичною особою ОСОБА_6, як водієм-реалізатором.

Згідно п. 2 даного договору, працівник зобов"язаний виконувати доставку і реалізацію м"яких меблів та матраців.

Відповідно до копії трудової книжки серії НОМЕР_1 на ім"я ОСОБА_6, встановлено, що в ній міститься запис за №22 від 02.10.2006р., де зазначено, що згідно трудового договору №565 від 02.10.2006р. останній прийнятий до ФОП ОСОБА_5 на посаду водія-реалізатора. Згідно запису №23 від 10.10.2008 року звільнений з роботи згідно ст. 38 КЗпП України за власним бажанням.

Із копії договору б/н від 02.01.2008 року, встановлено, що такий укладено між суб"єктом підприємницької діяльності ОСОБА_5 та Підприємством "Руднік" в особі директора ОСОБА_7, згідно якого предметом договору є те, що продавець продає, а покупець купує товар в асортименті, по цінах домовленості.

Відповідно до п.2 договору: розрахунок за отриманий товар та інші затрати проводяться шляхом попередньої оплати. Як виключення допускається відпуск товарів без попередньої оплати при наступному порядку розрахунків: «покупець» зобов"язується забезпечити поступлення грошей на розрахунковий рахунок «продавця» протягом 10 банківських днів від дати отримання товару; У разі непоступлення грошей за отриманий товар у вищевказаний термін «Покупець» зобов"язується сплатити «продавцю» пеню у розмірі 1,5 % від суми простроченої заборгованості за кожен день прострочення.

Із копії накладної №3/07 від 10.07.2008 року, встановлено, що ФОП ОСОБА_5 відпущено ПП "Руднік" товар, а саме: матраци загальною вартістю 56 400 грн.

Згідно розписки від 11.07.2008 року постачальник ОСОБА_5 отримав від ОСОБА_7 кошти в сумі 60 000 грн.

Із копії розписки від 14.07.2008 року, встановлено, що така надана ОСОБА_6, в якій він зазначив, що повертаючись із м. Сімферополь, після вигрузки матраців з сумою 58 500 грн., їхав додому. По дорозі у нього відібрали всі гроші. Обіцяє повернути гроші.

Згідно копії постанови від 14.07.2008 року, винесеної о/у ВКР Євпаторійського МВ ГУМВСУ в АР Крим Онищук Є.Л., встановлено, що такою на підставі п.2 ст. 6 КПК України відмовлено у порушенні кримінальної справи за заявою ОСОБА_6

Відповідно до копії листа в.о. прокурора м. Євпаторії №235/12 від 24.04.2012 року, адресованого ОСОБА_9 та ОСОБА_6, зокрема встановлено, що рішення про відмову в порушенні кримінальної справи 14.07.2008 року прийнято необґрунтовано, в зв"язку чим 23.04.2012 року було скасоване прокуратурою м. Євпаторії.

Як встановлено в ході розгляду справи відповідач ОСОБА_6 перебував із позивачем ОСОБА_5 у трудових відносинах, що зокрема стверджується дослідженим трудовим договором від 02.10.2006 року.

17 червня 2015 року представником ОСОБА_6 - ОСОБА_4 звернувся до суду із клопотання в якому просив в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовити у зв"язку із пропуском строку позовної давності з тих підстав, що початок перебігу позовної давності розпочався 12 липня 2008 року і закінчився 12 липня 2009 року, а із позовом ОСОБА_5 звернувся лише 03 березня 2010 року.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з тих підстав, що строк позовної давності на звернення до суду з даним позовом позивачем пропущено.

З таким висновком суду, колегія суддів погоджується в повній мірі з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 132 КЗпП України, за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, крім працівників, що є посадовими особами, з вини яких заподіяно шкоду, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середнього місячного заробітку.

Згідно приписів ст.130 КЗпП України, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов'язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника. Ця відповідальність, як правило, обмежується певною частиною заробітку працівника і не повинна перевищувати повного розміру заподіяної шкоди, за винятком випадків, передбачених законодавством.

В свою чергу, згідно положень п.1 ст.134 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст. 135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Згідно ч.3 ст. 233 КЗпП України, для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.

Оскільки позивачем по справі являється ОСОБА_5 - роботодавець ОСОБА_6, а предметом спору є відшкодування матеріальної шкоди завданої відповідачем при виконанні ним службових обов"язків, до згаданих правовідносин підлягає застосуванню строк позовної давності в один рік.

Беззаперечно встановлено, що спірні правовідносини виникли у сторін 11.07.2008 року, а із позовом до суду позивач звертається 09.03.2010 року, про, що свідчить відбиток штампа реєстрації на позовній заяві, тобто майже після спливу двох років.

З врахуванням вищенаведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відмову в задоволенні позову у зв"зку з пропуском строку позовної давності.

Окрім цього, судом вірно звернуто увагу на той факт, що між сторонами письмового договору про вз"яття на себе повної матеріальної відповідальності не укладався.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що районний суд повно та всебічно дослідив та оцінив обставини у справі, подані сторонами докази та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон який підлягає застосуванню.

Рішення суду першої інстанції відповідає вимогам закону і зібраним по справі доказам, доводи апеляційної скарги жодним чином висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.

Відповідно до ч.1 ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 304 п.1 ч.2, ст.307 п.1 ч.1, ст. 312, ст.313, п.14 ч.1 ст.314, ст. ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 10 липня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу ухвали апеляційного суду в законну силу.

Головуючий: О.Я. Мельничук

Судді: С.М. Бойко

Н.П. Крайник