Справа № 185/8887/14-ц
Д О Д А Т К О В Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 вересня 2015 року м.Павлоград Дніпропетровської області
Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Шаповалової І.С.,
за участі секретаря Красуцького Б.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Павлограді цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та пені ,-
Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області розглянуто по суті вищевказану справу і 31 жовтня 2014 року ухвалено заочне рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Укргазбанк» задоволені частково.
Не погодившись із постановленим рішенням, позивачем було подано апеляційну скаргу.
Ухвалою колегії суддів Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та пені повернуто до Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області для вирішення питання щодо можливості ухвалення додаткового рішення по справі.
На виконання Ухвали колегії Апеляційного суду Дніпропетровської області від 19 серпня 2015 року, суд, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного.
У відповідності до положень п.1 ч.1 ст.220 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення.
Так, судом встановлено, що між Відкритим акціонерним товариством акціонерний банк «Укргазбанк», правонаступником якого є позивач по справі та відповідачем фізичною особою-підприємцем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №313/05/М2 від 27 грудня 2007 року .
В забезпечення зобовязань за вищевказаним кредитним договором між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір поруки №313/05/М2/1П від 27 грудня 2007 року.
Боржник за кредитним договором ФОП ОСОБА_1П неналежним чином виконував свої зобов'язання, внаслідок чого Рішенням Павлоградского міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2009 року з відповідачів на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в солідарному порядку в сумі 3035,95 гривень .
Однак, в звязку з невиконанням умов кредитного договору та рішення суду, сума простроченої заборгованості за сплатою відсотків станом на 05 серпня 2014 року складає 3922,80 грн. , що складається з наступного :
- прострочені проценти 1849,42 гривень;
- пеня на кредит 2023,73 гривень;
- пеня на відсотки 49,65 гривень.
При цьому період нарахування простроченої заборгованості за кредитом та сплатою відсотків та пені наведено позивачем згідно з розрахунком за період з 27 грудня 2007 року (а.с.10-12).
Розмір нарахованої заборгованості відповідачами не оспорював ся та не спростовувався, в звзку з чим, суд, з огляду на положення ст.58, 59, 60 ЦПК України приймає обчислений позивачем розмір заборгованості як належний.
Вирішуючи питання щодо пропущення позивачем строку позовної давності, суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.
Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.
Суд враховує, що відповідно до приписів ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.
Згідно вимог ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.
При цьому, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-240цс14 від 11 лютого 2015 року, за яким частиною першою статті 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі. Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Суди апеляційної і касаційної інстанцій, погоджуючись з доводами позивача щодо застосування п'ятирічного строку позовної давності, не звернули увагу на те, що позивачем не надано належних і допустимих доказів, які свідчили б про те, що при підписанні сторонами кредитного договору діяли Умови надання споживчого кредиту в редакції, що передбачає збільшення строку позовної давності, ці Умови не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачкою вони не підписувалися.
Отже, позивачем, з огляду на дату подання позовної заяви 11 вересня 2014 року, ропущено визначений ст. 257 ЦК України трирічний строк давності щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за основним зобов'язанням (відсотки), що згідно вимог ст. 266 ЦК України тягне за собою сплив позовної давності і до додаткової вимоги про стягнення неустойки (нарахованих штрафу та пені).
Зважаючи на вищенаведене, та за урахуванням того, що на виконання ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову, з застосуванням строку позовної давності та враховуючи дату звернення позивача до суду та присудження до стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за кредитним договором у зазначеному нижче розмірі:
- прострочені проценти 780,44 гривень;
- пеня за несвоєчасну сплату процентів 776,71 гривень;
- пеня за несвоєчасне погашення кредиту 23,41 гривень, а всього : 1580 (одна тисяча пятсот вісімдесят) гривень 56 копійок.
Виходячі з положень ст.220 ЦПК України та п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року « Про судове рішення у цивільній справі», суд ,-
Доповнити рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 28 травня 2014 року .
Позов публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та пені задовольнити частково.
Стягнути солідарно з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» заборгованість за кредитним договором №313/05/М2 від 27 грудня 2007 року в розмірі 1580 (одна тисяча пятсот вісімдесят) гривень 56 копійок, яка складається з наступного:
- прострочені проценти 780,44 гривень;
- пеня за несвоєчасну сплату процентів 776,71 гривень;
- пеня за несвоєчасне погашення кредиту 23,41 гривень.
Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, ОСОБА_2 в рівних частках з кожного на користь публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» судові витрати у вигляді судового збору, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в розмірі 158, 05 гривень.
В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути з публічного акціонерного товариства акціонерний банк «Украгазбанк» судовий збір на користь держави в розмірі 148,68 гривень.
Апеляційна скарга на додаткове рішення суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення додаткового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії додаткового рішення.
Суддя І. С. Шаповалова