Справа № 367/5856/15-ц Головуючий у І інстанції Мікулін А. В.
Провадження № 22-ц/780/6859/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 21.12.2015
РІШЕННЯ

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про зміну розміру аліментів.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 03.09.2011 року між нею та ОСОБА_5 було укладено шлюб, що був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану.

За час спільного проживання у них народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

28 січня 2015 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу.

05 лютого 2015 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.01.2015 року і до повноліття дитини.

Позивачка вказує на те, що відповідач надає мінімальну допомогу на виховання сина, в розмірі 243,60 гривень, ніде не працює, має мінливий нестабільний дохід, а тому просила змінити розмір аліментів на утримання неповнолітнього сина та стягувати їх у твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. на місяць до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Змінено розмір аліментів, призначений Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 05.02.2015 р., а саме стягнуто із ОСОБА_5, на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання дитини ОСОБА_7 у твердій грошовій сумі в розмірі 1 200,00 грн. щомісячно і до досягнення дитиною повноліття..

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким стягувати аліменти в сумі 500 грн. на місяць і до досягнення дитиною повноліття, з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права, а також з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи та невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 03.09.2011 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис № 346.

За час спільного проживання у сторін народився син ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ірпінського міського управління юстиції у Київській області, актовий запис №107.

28.01.2015 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення про розірвання шлюбу.

05 лютого 2015 року Ірпінським міським судом Київської області було ухвалено рішення про стягнення з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.01.2015 року і до повноліття дитини.

Вказані обставини підтверджуються матеріалами справи.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції вказував, що відповідач сплачує аліменти, однак не в повному обсязі, ніде не працює, має нерегулярний дохід, а тому є підстави змінити розмір аліментів і визначити їх у твердій грошовій сумі.

З такими висновками погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної ОСОБА_1 України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України).

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України).

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Ч. 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів, у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Ст. 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення.

Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

Вказана позиція викладена також у постанові Верховного суду України від 05.02.2014 року № 6-143цс13.

Що ж стосується розміру визначених судом аліментів, то обргунтовуючи своє рішення в цій частині, суд першої інстанції вважав, що відповідач взмозі сплачувати аліменти саме в розмірі 1200 грн. щомісяця, і при цьому виходив лише зі зміни матеріального становища позивачки.

З такими висновками колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Отже, визначаючи розмір аліментів, суд першої інстанції не врахував наявність у платника аліментів на утриманні непрацездатної, вагітної дружини, що на думку колегії суддів є тією обставиною, яка має істотне значення при вирішенні питання щодо розміру аліментів.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення ухвалено з порушенням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід частково задовольнити, а рішення суду першої інстанції змінити в частині визначеного судом розміру аліментів.

Керуючись ст.ст. 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 - задовольнити частково.

Рішення Ірпінського міського суду Київської області від 13 листопада 2015 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів в твердій грошовій сумі до 800 грн. щомісячно.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3