Справа № 461/8782/14 Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р.
Провадження № 22-ц/783/5996/15 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 жовтня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Павлишина О.Ф.,

секретаря Бохонко Е.Р.,

з участю позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Львівського драматичного театру імені Лесі Українки, з участю третьої особи ОСОБА_8, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановила:

Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_5 до Львівського драматичного театру імені Лесі Українки, з участю третьої особи ОСОБА_8, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено.

Рішення суду оскаржив представник ОСОБА_5 - ОСОБА_3, з оскаржуваним рішенням не погоджується, вважає, що суд неправильно застосував норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що в рішенні суд не відобразив факти та обставини, що встановлювались судом в процесі розгляду справи.

Зокрема, у рішенні зазначено, що 30.06.2014 року позивачку звільнено з посади артиста вищої категорії, при тому, що вона писала заяву про прийняття її на роботу артиста першої категорії.

Не погоджується із висновком про безпідставність покликання позивачки на примус в укладенні контракту, а також суд не звернув увагу на те, що окрім 2008-2011 років трудовий контракт із позивачкою переукладався і у 2012 та 2013 роках, що на думку апелянта, дає підстави для застосування положень ч. 2 ст. 23 КЗпП України.

Звертає увагу на те, що ОСОБА_5 писала заяву про прийняття на роботу у 2008 році на безстроковий термін і в наказі про прийняття не зазначено термінів та строків роботи, про що зроблений запис у трудову книжку.

На переконання апелянта, тільки з 2013 року можна було проводити конкурс, по результатах якого укладати трудовий договір із артистом.

Представник відповідача не надав суду Положення про проведення атестації, не надано суду і документів, які б підтверджували, що позивачка пройшла атестацію по результатах якої з нею був укладений трудовий контракт.

Просить звернути увагу на те, що у трудовому контракті відсутні необхідні умови, що робить цей документ нікчемним, а саме не зазначено розмір щомісячної винагороди, суми доплат, покликання на права та обов"язки артиста.

Просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2015 року та ухвалити нове по суті позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_3 на підтримання доводів апеляційної скарги, а також пояснення представника відповідача ОСОБА_4 на заперечення таких, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення скарги відсутні виходячи із наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

На підставі ст.ст. 11, 60, 61 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог районний суд виходив з того, що переукладання строкового договору декілька разів не може надати йому статус безстрокового чи укладеного на невизначений час.

Крім цього вказав, що позивач відповідно до своєї волі підписала контракт, працювала згідно умов контракту, чим підтвердила правомірність укладення, весь час отримувала заробіток та не оскаржувала контракт в процесі виконання сторонами.

Судом першої інстанції встановлено, що з січня 2008 року по червень 2014 року позивач ОСОБА_5 перебувала у трудових відносинах з відповідачем Львівським драматичним театром ім. Л. Українки, працювала на посаді артиста першої категорії (а.с. 67).

Наказом № 1 від 02.01.2008 року «Про зарахування працівників на посади у Муніципальний театр» ОСОБА_5 зарахована на посаду артиста драми (першої категорії) з відповідним посадовим окладом, про що остання повідомлена під розписку. У вказаному наказі передбачено укласти з усіма працівниками відповідний контракт, ознайомити з правилами внутрішнього трудового розпорядку та посадовими обов"язками (а.с. 37-38).

Згідно відповідних контрактів, які були укладені між ЛДТ ім. Л.Українки та позивачем, ОСОБА_5 працювала на посаді артиста першої категорії з 02.01.2008 року до 31.12.2008 року (контракт від 02.01.2008 року), з 02.01.2009 року до кінця театрального сезону (контракт від 02.01.2009 року), наказом Директора Муніципального театру № 62 від 27.06.2009 року продовжено термін дії контракту до 31.12.2011 року, з 02.01.2012 року до 30.06.2013 року (контракт від 02.01.2012 року) та наказом № 26 від 30.04.2013 року продовжено дію контракту з 01.07.2013 року до 30.06.2014 року (а.с. 34-36, 39-45).

Трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України (ст. 21 КЗпП України).

Трудовий договір може бути укладеним, згідно зі ст. 23 КЗпП України: на невизначений строк; на визначений строк, який встановлюється за погодженням сторін; на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір може укладатися на будь-який строк, визначений за погодженням сторін.

Відповідно до ч. 2 ст. 23 Кодексу законів про працю України строковий трудовий договір може бути укладено лише у разі, якщо трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи або умов її виконання, або інтересів працівника, та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

В свою чергу, згідно із ст.ст. 19, 20 ЗУ «Про театри і театральну справу» діяльність професійних творчих працівників театрів здійснюється за індивідуальними трудовими договорами (контрактами) і (або) цивільно-правовими договорами. Порядок укладання трудових договорів (контрактів) з професійними творчими працівниками затверджується Кабінетом Міністрів України.

Разом з цим, перелік професійних творчих працівників театрів і перелік посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій затверджується Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 23 лютого 2006 р. № 208 «Про затвердження переліку посад професійних творчих працівників театрів та посад (спеціальностей) працівників інших специфічних театральних професій» до посади професійних творчих працівників театрі, у тому числі, віднесено артистичний персонал, а саме: артисти всіх спеціальностей; артисти-стажисти: провідні майстри сцени, вищої, першої, другої категорії; артисти допоміжного складу.

Наведене узгоджується з посадовою інструкцією артиста театру, затвердженою директором театру 02.01.2008 року, з якою позивач ознайомлена під розписку, що спростовує доводи апеляційної скарги в частині відсутності підстав для укладення контракту з зазначеною категорією працівників театру (а.с. 66).

В свою чергу, відповідно до п. 16 перелічених вище контрактів за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий термін. У разі непогодження наступного продовження, контракт вважається розірвним з дати закінчення контракту.

30 червня 2014 року наказом № 39 від 30.06.2014 р. ОСОБА_5 звільнена з посади артиста вищої категорії у зв'язку з закінченням строку дії договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України (а.с. 7 копія трудової книжки, 46-47).

Частиною першою ст. 36 КЗпП України визначені підстави припинення трудового договору.

Згідно із п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору, зокрема є закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Позивач в позовній заяві та її представник в апеляційній скарзі, покликаються на те, що є підстави вважати, що укладені позивачем строкові договори (контракт), укладені на невизначений строк.

Згідно вимог чинного законодавства, якщо після закінчення строку договору трудові відносини фактично тривають (тобто працівник виходить на роботу, а роботодавець його до неї допускає) і жодна зі сторін не вимагає припинення цих відносин, дія даного договору відповідно до ч. 1 ст. 39-1 КЗпП вважається продовженою на невизначений строк. Це означає, що у подальшому звільнити працівника у зв'язку із закінченням строку договору буде неможливо - роботодавець зможе розірвати трудовий договір за власною ініціативою лише за наявності загальних підстав, передбачених трудовим законодавством.

Продовження трудових правовідносин, тобто вихід працівника на роботу наступного дня після закінчення строкового трудового договору, допуск його до роботи є юридичним фактом, у силу якого строковий трудовий договір набуває характеру безстрокового, укладеного на невизначений термін.

Однак такі наслідки не настають, якщо хоча б одна із сторін вимагає припинення трудових правовідносин.

Вимога власника оформляється наказом про звільнення, записом у трудовій книжці і пропозицією отримати трудову книжку і розрахунок по заробітній платі.

Припинення трудового договору після закінчення строку не вимагає заяви або якогось іншого волевиявлення працівника, а власник також не зобов'язаний попереджати або в іншій спосіб інформувати працівника про майбутнє звільнення за п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Колегія суддів вважає, що оцінюючи зібрані по справі докази, суд першої інстанції дотримався встановленого ст. 212 ЦПК України принципу оцінки доказів, відповідно до якого суд на підставі всебічного, повного й об'єктивного розгляду обставин справи аналізує і оцінює докази як кожен окремо, так і в їх сукупності, у взаємозв'язку, в єдності і протиріччі, і ця оцінка повинна спрямовуватися на встановлення достовірності чи відсутності обставин, які обґрунтовують доводи і заперечення сторін, та дав їм належну оцінку, ухваливши законне та обґрунтоване рішення.

Твердження позивача про те, що трудовий договір сторін вважається продовженим на невизначений строк не відповідає фактичним обставинам справи та нормам чинного законодавства.

Приймаючи до уваги вищевикладені обставини та враховуючи, що позивачка звільнена з роботи по закінченню строку трудового договору, з нею проведено повний розрахунок, що в свою чергу останньою не оскаржується, колегія суддів дійшла висновку, що звільнення позивачки проведено відповідно до вимог чинного законодавства і права позивача при звільнені не порушені, підстав для поновлення на роботі суд не знаходить (а.с. 70).

Що стосується доводів апелянта про відсутність запису у трудовій книжці позивачки про прийняття на роботу на умовах строкового трудового договору, колегія суддів звертає увагу на те, що трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника (ст. 48 КЗпП України). Порядок ведення трудових книжок визначається Кабінетом Міністрів України

Пунктом 2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Міністерства праці України № 58 від 29.07.1993 року визначено, які відомості вносяться до трудової книжки.

Зокрема, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження) (п. 2.4.).

Відтак, запис № 9 у трудовій книжці серія НОМЕР_1 про зарахування позивачки ОСОБА_5 на посаду артиста драми першої категорії не відповідає тексту наказу №1 від 02.01.2008 року, у якому, як зазначено вище, передбачено укладення з працівниками відповідного контракту.

Разом з тим, невідповідність запису про прийняття на роботу у трудовій книжці тексту наказу не спростовує висновки суду першої інстанції, а тому підстав для задоволення апеляційної скарги немає.

Судом правильно встановлені фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримана процедура розгляду, передбачена ЦПК України, а тому підстав для скасування рішення суду не вбачається.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ч. 1 ст. 308, ст. 313, п. 1 ч. 1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 14 липня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: Ю.Р. Мікуш

О.Ф. Павлишин