Справа № 495/6665/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: не зявився

від відповідачів: не з'явилися

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6665/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до:

- Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області

- Білгород-Дністровської районної державної адміністрації

про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини

В С Т А Н О В И В :

14.09.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (далі по тексту відповідач-1) та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації (далі по тексту відповідач-2) про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.2-3).

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 23.09.2015 року відкрито провадження по справі № 495/6665/15-ц за позовом ОСОБА_1 до Адамівської СР та Білгород-Дністровської РДА про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Справу призначено до розгляду (а.с.23).

Позивач ОСОБА_1, в судове засідання не зявилася, але подала до суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити та розглянути справу за її відсутності (а.с.42).

Представник відповідача-1 Адамівської СР, у судове засідання не зявився, але від сільського голови на адресу суду надійшов лист, відповідно до якого заперечень по даній позовній заяві сільська рада не має, просить справу розглянути без представника сільської ради відповідно до чинного законодавства (а.с.37).

Представник відповідача-2 Білгород-Дністровської РДА, у судове засідання не зявився, але від виконуючого обовязки голови РДА на адресу суду надійшов лист, відповідно до якого просить справу розглянути без представника РДА відповідно до чинного законодавства та прийняти законне та обґрунтоване рішення (а.с.31).

Враховуючи викладені обставини, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників судового процесу, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.

У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 народилася в селі Авидівка Білгород-Дністровського району Одеської області 19.02.1968 року, що підтверджується паспортом серії КК № 816777 виданим 27.12.2001 року та повторно виданим 08.04.1968 року свідоцтвом про народження серії V-ЖД № 429365, актовий запис № 09 (а.с.5-6, 8).

16.11.1985 року між ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2) ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, було зареєстровано шлюб Адамівською сільської ради Білгород-Дністровського Одеської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 6, що підтверджується виданим 16.11.1985 року свідоцтвом про одруження серії ІІ-ЖД № 375695 (а.с.9).

20 липня 2011 року померла мати ОСОБА_1 - ОСОБА_2, що підтверджується повторно виданим 26.10.2012 року свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №319348, актовий запис №11 (а.с.7).

Після смерті 20.11.2011 року ОСОБА_2 (матері ОСОБА_1О.) залишилось спадкове майно, зокрема у вигляді права на земельну ділянку, яка належала їй на праві приватної власності площею 6,71 гектарів в межах згідно з планом на території Адамівської сільської ради масив № 10, ділянка 103, що підтверджується державним Актом на право приватної власності на землю, серії Р1 № 464473 від 28 вересня 2001 року та Актом про передачу та прийом земельної частки (паю) в натурі від 17 серпня 2001 року, та права на земельну ділянку, яка належала їй на праві приватної власності площею 0,60 у межах згідно з планом на території Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, що підтверджується державним Актом на право приватної власності на земельну ділянку від 20 січня 2005 року, серії ЯА № 263304 та Актом встановлення в натурі меж земельної ділянки від 29 грудня 2003 року (а.с.10-15).

Іншими спадкоємцями після смерті 20.07.2011 року ОСОБА_2 є її син - ОСОБА_5, та чоловік - ОСОБА_6, які зареєстровані за адресою, за якою була зареєстрована та проживала до дня смерті ОСОБА_2, що підтверджується довідкою Адамівської сільської ради №160 від 26.08.2015 року (а.с.16).

Проте, син ОСОБА_2 - ОСОБА_5, та чоловік ОСОБА_2 - ОСОБА_6, відмовились від належного спадкового майна та не заперечують, щоб свідоцтво про право на спадщину було видане на імя ОСОБА_1, що підтверджується заявами за № 35 від 26 серпня 2015 року та № 36 від 26 серпня 2015 року, підписаними ними власноручно та скріплені підписом секретаря виконавчого комітету Адамівської сільської ради ОСОБА_7 (а.с.17-18).

Між тим, після смерті 20.11.2011 року ОСОБА_2, спадкоємець за законом, її донька ОСОБА_1, не встигла в шестимісячний термін, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України, звернутися до нотаріальної контори за оформленням та отриманням свідоцтва про право на спадщину за законом.

Так, за твердженням ОСОБА_1, вона не встигла у встановлений строк звернутися до нотаріуса, з поважних причин, а саме у зв ?язку із тим що, до ОСОБА_1 була необізнана в нормах спадкового права в необхідності подати заяву про прийняття спадщини саме у шестимісячний строк, вважала, оскільки оригінали державного Акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 464473 та оригінал державного Акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 263304, додаток №5 знаходяться у ОСОБА_1, то вона фактично вступила в управління спадковим майном, як це було при дії ЦК України, 1960 року.

Згідно із листом завідуючого Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори, при зверненні до нотаріальної контори з метою оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, ОСОБА_1 було відмовлено у зв'язку із пропуском шестимісячного терміну, що встановлений ст.1270 Цивільного кодексу України. Рекомендовано звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обовязки інших осіб.

Статтею 1216 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно із ст.1258 Цивільного кодексу України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у випадку відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття.

Як встановлено матеріалами справи та було вище зазначено, спадкоємцем померлої 20.07.2011 року ОСОБА_2 являється її донька ОСОБА_1

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 5 ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч.1 ст.1270 Цивільного кодексу України для прийняття спадщини встановлюється строку у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно із ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року передбачено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК.

Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. Суди відкривають провадження в такій справі уразі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, при цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Пунктами 2.20, 2.21 ОСОБА_8 Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року встановлено наступне.

При вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов'язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Суди переважно правильно вирішують питання поважності причин пропуску зазначеного строку та визнають поважними:

- тривалу хворобу;

- перебування спадкоємця тривалий час за межами України;

- відбування покарання в місцях позбавлення волі;

- перебування на строковій військовій службі в Збройних Силах України тощо.

Матеріалами справи встановлено той факт, що позивач строк подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори пропустив з поважних причин, що документально підтверджено.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим її позовна заява до Адамівської СР та Білгород-Дністровської РДА про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 1216, 1258, 1268-1269, ч.1 ст.1270, ч.3 ст.1272 Цивільного кодексу України, п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 «Про практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року, ст.ст. 3, 10, 57-60, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Адамівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області та Білгород-Дністровської районної державної адміністрації про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини задовольнити.

Визначити ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, додатковий строк для подання в нотаріальну контору заяви про прийняття спадщини після смерті 20.07.2011 року її матері ОСОБА_2, строком у 4 (чотири) місяці після вступу рішення в законну силу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний Одеської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко