АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст.-Гетьман Р.А. Доповідач- ШвецоваЛ.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 серпня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - ІІІвецової Л.А.

суддів -Тичкової О.Ю.. Піддубного Р.М..

при секретарі - Колісник Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про незаконне звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2009 року позивач звернувся до суду з позовом до Харківського національного університету імені В.Н. Каразіна про незаконне звільнення, поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу, в обґрунтування позову вказав, що 03.04.2008 року працював у відповідача сторожем служби охорони, відповідно до строкових договорів, які складалися між сторонами на протязі двох років. Наказом ректора університету від 21 серпня 2009 року його було звільнено з роботи у зв»язку з закінченням строку трудового договору. Заключити новий трудовий договір відповідач з ним відмовився. У зв"язку з чим позивач просить суд поновити його на роботі в якості сторожа служби охорони, зобов'язавши відповідача заключити з ним новий строковий договір з 01.09.2009 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, матеріальні збитки реального доходу в сумі 13124,80 грн., матеріальні збитки на придбання ліків в сумі 648.35 грн., відшкодувати матеріальні збитки в сумі 30 000 грн., моральну шкоду у розмірі 3000 грн., зобов"язати університет прийняти та оплатити листки непрацездатності від 1 вересня 2009 року та від ЗО вересня 2009 року, зобов"язати відповідача виплатити індексацію за невиплату заробітної плати за перероблені години з 03.04.2008 року по 31.12.2008 року та за липень-серпень 2009 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м, Харкова від 29 червня 2011 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, крім цього просив зобов»язати відповідача спростувати відомості, викладені у службовій записці від 01.06.2009 року, акті від 28.05.2009 року та листі ХНУ від 09.09.2009 року, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦГіК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивачем в судове засідання не було надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що з ним був укладений безстроковий трудовий договір та виплата заробітної плати проведена не в повному обсязі.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судовим розглядом встановлено, що 03.04.2008 року між позивачем та відповідачем було укладено строковий трудовий договір, відповідно до якого ОСОБА_2 було прийнято на посаду сторожа служби охорони на період з 03.04.2008 року по 31.08.2008 року. На підставі наказу від 20.08.2008 року позивача було звільнено з займаної посади у зв»язку з закінченням строку трудового договору. На підставі заяви позивача та наказу від 01.09.2008 року ОСОБА_2 було прийнято на посаду сторожа служби охорони за строковим трудовим договором з 02.09.2008 по 31.08.2009 року, після закінчення дії строкового договору був звільнений з займаної посади та з позивачем було проведено остаточний розрахунок.

Частиною 2 ст. 23 КЗпП України передбачено, що строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника га в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

Як роз'яснено в абз. З п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів", оскільки згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП України трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку. Враховуючи

викладене, "характер роботи" в указаному випадку означає, що робота за своїм характером являється такою, яка не виконується постійно (роботи сезонні, а також ті, що виконуються протягом певного строку, тощо). Формулювання "умови виконуваної роботи" означає, що хоча робота може бути визначена як постійна, але в зв'язку з конкретними умовами її виконання трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк.

Відповідно до штатного розпису Харківського національного університету ім. В.Н. Каразіна станом на 01.09.2009 року за рахунок спеціального фонду було передбачено 42,5 штатних одиниць у структурному підрозділі « Служба охорони».

Працівник, що уклав строковий трудовий договір, по закінченні обумовленого строку підлягає звільненню. Звільнення проводиться без його заяви, за наказом власника. Крім того, законодавством не встановлюється обов'язок власника попереджувати працівника про майбутнє звільнення у зв"'язку з закінченням строку трудового договору. Підставою для звільнення є п. 2 ст. 36 КЗпП.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду стосовно обгрунтованості звільнення позивача з займаної посади по закінченню строкового трудового договору. Як вбачається з матеріалів справи. ОСОБА_2 в судове засідання ні районного суду, ні суду апеляційної інстанції не були надані докази в обгрунтування того, що укладений з ним трудовий договір був безстроковим.

Посилання в апеляційній скарзі на той факт, що судом необгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог щодо оплати листка непрацездатності, є безпідставними, оскільки на час відкриття лікарняного, а саме 01 вересня 2009 року, трудові правовідносини між сторонами були припиненими.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Доказування не може Грунтуватися на припущеннях, судова колегія погоджується з висновком суду щодо відмови у виплаті заборгованості по виплаті заробітної плати, виплати компенсації за невикористану відпустку, оплат листка непрацездатності та середньомісячного заробітку за час вимушеного прогулу, оскільки позивачем не доведено неправомірність дій відповідача по вказаним виплатам.

Згідно вимогам ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту спричинення йому моральної шкоди, таким чином судом першої інстанції було обгрунтовано відмовлено у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Що стосується прохання позивача в апеляційній скарзі про зобов»язання відповідача спростувати відомості, викладені у службовій записці від 01.06.2009 року, акті від 28.05.2009 року та листі ХНУ від 09.09.2009 року, що не відповідають дійсності та порочать його честь та гідність, судова колегія вважає, що вказане питання не може бути розглянуто, оскільки не було предметом розгляду судом першої інстанції.

Судова колегія вважає, що суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достовірність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права, таке, що відповідає положенням ст. 213, 214 ЦПК України.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України.

Таким чином судова колегія вважає, що доводи апеляційних скарг суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303. 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 29 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя -

Судді -