Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 331/706/15Головуючий у 1-й інстанції Стоматов Е.Г..
№22-ц/778/6178/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

при секретарі Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (надалі Банк) до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення боргу за кредитним договором

ВСТАНОВИЛА:

Банк» звернувся до суду із вищезазначеним позовом (т.с.1 а.с.1-5), в якому просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку на свою користь заборгованість за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 167М/06 від 12.09.2006 року станом на 25.11.2014 року у розмірі 2128049,21 грн., яка складається із боргу за кредитом 1680798,99 грн., боргу за відсотками 370507,87 грн., пені за несвоєчасне повернення кредиту 18040,67 грн., пені за несвоєчасне повернення відсотків 22888,12 грн., розміру інфляційних витрат за кредитом 15442,87 грн., розміру інфляційних витрат за відсотками 20370,70 грн., від сплати якої відповідачі у добровільному порядку на користь Банку ухиляються, а також понесені судові витрати у вигляді судового збору 3654,00 грн.

Заочним рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року (т.с. 1 а.с. 197-198) позов Банку задоволено.

Стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 2128049,21 грн. та судовий збір у розмірі 3654,00 грн.

Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 вересня 2015 року (т.с. 1 а.с. 236) заяву ОСОБА_2, ОСОБА_3 про перегляд зазначеного заочного рішення суду першої інстанції у цій справі залишено без задоволення.

Банк та відповідач ОСОБА_3 із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції погодились, останнє в апеляційному порядку не оскаржували.

Не погоджуючись із зазначеним заочним рішенням суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_2 через свого представника ОСОБА_4Ю у своїй апеляційній скарзі (т.с. 1 а.с. 244-246) просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення у цій справі, стягнути з Банку на його користь судовий збір 4019,41 грн. за подання апеляційної скарги.

Банк надав письмові заперечення на вищезазначену апеляційну скаргу відповідача (т.с. 2 а.с. 13-16).

У судове засідання 17 грудня 2015 року повідомлені апеляційним судом про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст.ст. 74-77 ЦПК України, у тому числі апелянт ОСОБА_2 через свого представника за довіреністю (т.с. 1 а.с.223) ОСОБА_4, що узгоджується із вимогами ст. 76 ч. 5 ЦПК України, та обидва відповідачі також за допомогою інших засобів звязку (мобільного, інформація т.с. 1 а.с.1), що узгоджується із вимогами ст. 74 ч. 6 ЦПК України (т.с. 2 а.с. 7-8, 17-18) відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не зявились, заяв-пояснень про причини своєї неявки, а також клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали.

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду визнала неповажною причину неявки відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у дане судове засідання та ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю останніх за присутністю представника апелянта відповідача ОСОБА_2 за довіреністю (т.с. 1 а.с. 223) ОСОБА_4 та представника Банку за довіреністю (т.с. 2 а.с. 16) ОСОБА_5

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст.ст.10, 11, 60, 88, 208, 209, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.526, 527 ЦК України та виходив із обґрунтованості та доказаності позовних вимог Банку у цій справі.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 12.09.2006 року між ОСОБА_2 та Акціонерним-комерційним банком соціального розвитку «УКРСОЦБАНК», правонаступником якого є Публічне Акціонерне товариство «УКРСОЦБАНК» був укладений договір про надання не відновлювальної кредитної лінії № 167М/06 (т.с. 1 а.с. 17-44).

Згідно із вказаним договором Банк узгодив надання траншів кредиту в межах максимального ліміту заборгованості до 118000,00 доларів США, а після укладення договору визначеного в п.1.1.5 в межах максимального ліміту 150000,00 доларів США, зі сплатою 13 % річних.

Видача кредиту підтверджується: заявою на видачу готівки № 2 від 13.09.2006 року (т.с. 1 а.с.7), заявою на видачу готівки № 1 від 25.09.2006 року, заявою на видачу готівки № 4 від 09.10.2006 року (т.с. 1 а.с. 9), заявою на видачу готівки № 2 від 25.10.2006 року (т.с. 1 а.с. 10), заявою на видачу готівки № 1 від 26.10.2006 року (т.с. 1 а.с. 8), заяво на видачу готівки № 3 від 31.10.2006 року (т.с. 1 а.с. 12).

Згідно із п.п.1.1 вказаного договору кредиту встановлено, що погашення кредиту здійснюється згідно графіку, що міститься у додатку № 1 до цього договору, і є невід»ємною складовою частиною цього договору, та кінцевим терміном повернення заборгованості до 09.09.2016 року.

Відповідно до умов п.п.2.5 вказаного договору кредиту сплата позичальником кредиту та процентів кредитору здійснюється у валюті кредиту щомісячно, до 14:50 в день (на дату), на яку припадає погашення кредиту та процентів згідно графіку шляхом зарахування позичальником суми кредиту та процентів на рахунок № 0708 в ЗОФ АКБ «Укрсоцбанк».

Умови щодо сплати кредиту та відсотків в строк, передбачений вищезазначеним договором, не виконуються відповідачем ОСОБА_2, як позичальником.

У звязку з порушенням умов договору кредиту станом на 25 листопада 2014 року заборгованість відповідача ОСОБА_2 перед позивачем за кредитним договором становить 2128049,21 грн., а саме: борг за кредитом 1680798,99 грн., борг за відсотками 370507,87 грн., пеня за несвоєчасне повернення кредиту 18040,67 грн., пеня за несвоєчасне повернення відсотків 22888,12 грн., розмір інфляційних виплат за кредитом 15442,87 грн., розмір інфляційних витрат за відсотками 20370, 70 грн. (т.с. 1 а.с. 14-16).

Для забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником боргових зобовязань за вищевказаним договором, між відповідачем ОСОБА_3, як поручителем, та Банком 13 вересня 2006 року був укладений договір поруки № 167М/06/1п (т.с. 1 а.с. 51-62).

У звязку з невиконанням позичальником умов вищезазначеного договору, Банком на адресу відповідачів була направлена вимога від 24.11.2014 року (т.с. 1 а.с. 46-47, 63-64), але вказана вимога залишена без виконання.

При вищевикладених обставинах суд першої інстанції правильно вважав, що позовні вимоги Банку у цій справі є законними, обґрунтованими, підтверджені матеріалами справи та підлягають задоволенню в повному обсязі.

Оскільки, відповідно до вимог ст.ст.526, 527 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору.

Відповідно до ст. 612 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію відповідача, висловлену в заяві про перегляд заочного рішення у цій справі (т.с. 1 а.с. 200-201), яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були повідомлені судом першої інстанції про час та місце розгляду цієї справи з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України на судові засідання 01.07.2015 року (т.с. 1 а.с. 178-182) та 11.08.2015 року (т.с. 1 а.с. 191-193), тобто за єдино відомою суду першої інстанції адресою відповідачів, наявної у матеріалах цієї справи: м. Запоріжжя вул.. Енгельса б. 1 (т.с. 1 а.с. 1, 22, 50, 55, 66, інформація адресно-довідкового сектору ДМС України в Запорізькій області а.с. 135-136 відповідачі зареєстровані в установленому законом порядку саме за цією адресою, у заяві про перегляд заочного рішення відповідачами зазначена саме ця адреса а.с.200, апеляційна скарга відповідача також а.с. 244).

Проте, конверти із судовими повістками на ці дати на імя відповідачів повернулись на адресу суду першої інстанції без вручення.

Згідно із ст. 77 ЦПК України:

- сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи; у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться (ч.1);

- сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання; у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин (ч.2).

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не повідомляли Банк чи суд першої інстанції про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження).

Докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні.

При вищевикладених обставинах, судові повідки суду першої інстанції на вказані дати вважаються в силу вимог ст. 77 ч. 1 ЦПК України доставленими відповідачам ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Суд першої інстанції за таких обставин мав розглядати справу за відсутністю відповідачів 11 серпня 2015 року та ухвалити заочне рішення по наявних у справі матеріалах та доказах, що є предметом апеляційного перегляду у цій справі на теперішній час.

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку у цій справі при вирішенні питання про перегляд заочного рішення суду першої інстанції у цій справі (т.с.1 а. с. 200-213) та апеляційному суду до апеляційної скарги (т.с. 1 а.с.244-249).

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Той факт, що Банк заявив позовні вимоги щодо стягнення заборгованості позичальника ОСОБА_2 за вищезазначеним договором із Банком окремо від цієї справи також у порядку господарського судочинства до ТОВ ВКФ «Араміс» (справа № 908/398/14) та ТОВ «Аякси» (справа № 908/431/14) в повному обсязі, як до майнового поручителя та поручителя, та Банк було визнано кредитором у справах про банкрутство цих юридичних осіб на суму 4018694,16 грн. щодо ТОВ ВКФ «Араміс» (т.с. 1 а.с. 203-208) та на суму 6240889,92 грн. щодо ТОВ «Аякси» (т.с. 1 а.с.209-211), не могло бути перешкодою до ухвалення судом першої інстанції оскаржуємого рішення у цій справі і не може бути підставою для скасування останнього судом апеляційної інстанції.

Оскільки, судом було встановлено, що вказані суми з ТОВ ВКФ «Араміс» та ТОВ «Аякси» не були стягнуті судом на користь Банку станом на час ухвалення оскаржуємого рішення у цій справі судом першої інстанції, зобовязання позичальника ОСОБА_2 залишились невиконаними у розмірі стягнутих у цій справі за оскаржуємим рішенням сум за вищезазначеним договором.

У разі стягнення на користь Банку будь-яких сум за вищезазначеним кредитним договором у примусовому порядку з відповідачів у цій справі ОСОБА_2 чи ОСОБА_3 за оскаржуємим рішенням суду першої інстанції у цій справі, а також окремо - ТОВ ВКФ «Араміс» та ТОВ «Аякси» в порядку ліквідаційної процедури, буде мати місце зведене виконавче провадження та подвійне стягнення (виконання) сум заборгованості (зобовязань) за вищезазначеним кредитним договором з позичальника та поручителів буде виключено.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку судових витрат у вигляді судового збору 4019,41 грн. (т.с. 1 а.с. 247), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 11 серпня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1 ОСОБА_6ОСОБА_7