Справа № 2/593/492/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" грудня 2015 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючого судді Крамаря В.М.

при секретарі Осадці М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Бережанах цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з роботи,-

ВСТАНОВИВ:

06 жовтня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з роботи, зазначивши, що наказом № 17/к від 12.01.2015 року її було звільнено з роботи у звязку із скорочення штату працівників на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України. Рішенням Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року її позов до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про поновлення на роботі та оплату за час вимушеного прогулу, - задоволено, поновлено її на попереднє місце роботи в Тернопільській філії ПАТ «Укртелеком», у Комбінований центр телекомунікацій № 142 (м. Тернопіль), в цех експлуатації обєктів звязку (м. Тернопіль) із місцем роботи в м. Бережанах Тернопільської області. Стягнуто з відповідача заробіток за час вимушеного прогулу.

Дії адміністрації підприємства щодо її незаконного звільнення спричинили їй тяжкий психологічний шок в момент, коли вона дізналася про своє звільнення за скороченням штату працівників, так як із 40 працівників Бережанського відділення звільнили лише її одну. З моменту звільнення і до поновлення її прав вона перебувала в постійних стражданнях, стресах, сумнівах щодо добровільного відновлення порушених відповідачем її законних прав. Справа про поновлення її прав судом розглядалась тривалий час, по вині відповідача вона втратила звичний спосіб життя, оскільки, пропрацювавши 33 роки на одному місці роботи, втратила цю роботу, ставши безробітною, переживаючи незаконне звільнення, вона стала часто хворіти, змушена була звертатися за медичною допомогою, у неї погіршились стосунки з знайомими, родичами, її сімя була поставлена в тяжкі матеріальні умови. В звязку з наведеним просить стягнути з відповідача на її користь 30000 (тридцять тисяч) гривень на відшкодування спричиненої їй моральної шкоди.

В судовому засіданні позивач та її представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримує, просить стягнути з відповідача 30000 (тридцять тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої внаслідок її незаконного звільнення та 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судового збору.

Представник відповідача ОСОБА_3 позовні вимоги не визнає, посилаючись на те, що позовні вимоги позивача необґрунтовані, не доведені та заявлені після спливу строку позовної давності. Зокрема, позивачу стало відомо про її звільнення 12 січня 2015 року, що підтверджується підписом позивача в наказі № 17/к від 12 січня 2015 про припинення трудового договору з ОСОБА_1 Твердження позивача про відсутність матеріального забезпечення у звязку зі звільненням з роботи спростовується наказом Бережанського районного центру зайнятості від 08.10.2015 № 87 аг «Про повернення коштів», відповідно до якого позивачу з 13.02.2015 року по 01.09.2015 року виплачено 11542,88 грн. допомоги по безробіттю. З цих підстав просить в задоволенні позовних вимог відмовити.

Вислухавши пояснення сторін, дослідивши докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних мотивів.

Позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з роботи.

Ч.1 ст. 2371 КЗпП України передбачено, що відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» моральна шкода підлягає відшкодуванню з моменту початку неправомірних дій (бездіяльності) відповідача і до їх припинення.

Як вбачається з доданих до позовної заяви копій рішення Бережанського районного суду Тернопільської області від 02 липня 2015 року та ухвали колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 18 вересня 2015 року, наказ № 17/к від 12 січня 2015 року про припинення трудового договору, яким 12 січня 2015 року було звільнено ОСОБА_1, незаконний, оскільки 02 липня 2015 року її поновлено на попередньому місці роботи в Тернопільській філії ПАТ «Укртелеком», у Комбінований центр телекомунікацій № 142 (м. Тернопіль), в цех експлуатації обєктів звязку (м. Тернопіль) із місцем роботи в м. Бережанах Тернопільської області.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Саме по собі незаконне звільнення з роботи ОСОБА_1 спричинило їй моральну шкоду, оскільки внаслідок такого звільнення було порушено її нормальні життєві звязки як працівника, через порушення її звичного способу життя. Також, як випливає з довідок, виданих Бережанським Центром первинної медичної (медико-санітарної) допомоги» від 26.08.2015 року та від 02.12.2015 року під час незаконного звільнення позивач зверталася за наданням медичної допомоги і вказані звернення, виходячи з пояснень ОСОБА_1, повязані з незаконним звільненням з роботи позивача. Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1 внаслідок незаконного звільнення було спричинено моральну шкоду.

Факт незаконного звільнення позивачам мав місце 12 січня 2015 року і тривав до прийняття судом рішення про поновлення на роботі, тобто до 02 липня 2015 року. Не поновлення на роботі та не допущення до роботи позивача після прийняття судом рішення від 02 липня 2015 року є невиконанням рішення суду про поновлення на роботі, яке підлягало до негайного виконання, і регулюється Законом України «Про виконавче провадження», є незаконним не допущенням до роботи і вже не є незаконним звільненням. З позовними вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної не поновленням на роботі на підставі рішення Бережанського районного суду від 02 липня 2015 року про поновлення ОСОБА_1 на роботі, позивач не зверталася, а звернулася лише з позовом про стягнення середнього заробітку за час не поновлення на роботі, невиплати заробітної плати, відшкодування моральної шкоди та скасування наказу.

Відповідно до ч.1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права.

Виходячи з викладеного, позивач дізнався про порушення свого права 12 січня 2015 року і це порушення тривало до 02 липня 2015 року, коли звільнення ОСОБА_1 було визнано незаконним та поновлено рішенням суду. Позивач звернулася до суду за захистом свого порушеного права 06 жовтня 2015 року, тобто після спливу тримісячного строку позовної давності, не вважає строк позовної давності пропущеним і не просить поновити строк позовної давності.

Ч.4 ст. 267 ЦК України встановлено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Отже, позивач пропустив строк позовної давності, поважних причин пропущення вказаного строку судом не встановлено, а тому з цих підстав в позові слід відмовити.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 233, 2371 Кодексу законів про працю України, ст. 267 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 10, 57, 60, 88, 213, 215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Укртелеком» про відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з роботи відмовити за пропуском строків позовної давності.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Тернопільської області через Бережанський районний суд шляхом подачі протягом десяти днів з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строків на його апеляційне оскарження.

Суддя: