У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Дем'яносова М.В.,Коротуна В.М.,Маляренка А.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до другого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції, Державної казначейської служби України, тертя особа - Відкрите акціонерне товариство «Одессільмаш», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому зазначив, що 28 лютого 2003 року рішенням Суворовського районного суду м. Одеси ВАТ «Одессільмаш» було зобов'язано не чинити йому перешкоди в приватизації квартири АДРЕСА_1, видати розпорядження на приватизацію та свідоцтво про право власності на вказану вище квартиру. Починаючи з часу набрання законної сили та до цього дня рішення суду другим Суворовським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (далі − ВДВС) не виконано, незважаючи на його звернення до відділу ДВС, до суду зі скаргами на дії відділу ДВС, а також до Європейського Суду, за рішенням якого від 11 квітня 2013 року його було визнано постраждалим за порушення державою п. 1 ст. 6 Конвенції, ст. 13 Конвенції та ст. 1 Протоколу №1 до Конвенції і постановлено, що держава відповідач має виконати рішення національного суду, яке залишається невиконаним.

Невидача документа на квартиру на його ім'я за рішенням суду є наслідком незаконного обмеження в реалізації розпорядження власністю.

В зв'язку з чим він упродовж тривалого часу позбавлений можливості покращити житлові умови, шляхом продажу квартири у якій він мешкає та придбати житло на ринку нерухомості у новозбудованому будинку в іншому районі м. Одеси.

На думку позивача внаслідок бездіяльності відділу ДВС йому завдану матеріальну шкоду, розмір якої він розраховує, як різницю між ринковою вартістю однокімнатної квартири, яку він бажає придбати (550 000 грн) та ринковою вартістю квартири в якій він проживає (240 185 грн), що складає шкоду в розмірі 309 815 грн, яку він просить стягнути з держави з коштів державного бюджету України.

Крім матеріальної шкоди позивач просив стягнути з відповідача завдану йому моральну шкоду в розмірі 15 000 грн, яку він мотивує незаконними діями відділу ДВС, які полягають у нескінчених пошуках захисту свого порушеного права, а як наслідок до фізичного виснаження, перевтоми, нервового перенапруження, позбавлення спокійного ритму життя та депресивного стану, що негативно позначилося на здоров'ї.

Ігнорування судових рішень державним виконавцем відділу ДВС принизило людську гідність, так як з часу набрання законної сили рішення суду від 28 лютого 2003 року впродовж 10 років 9 місяців його домаганням чиняться перешкоди, які додатково пригнічують душевний стан та спричиняють подальші моральні страждання. Дані обставини стали підставою для звернення до суду.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку, на користь ОСОБА_4 завдану моральну шкоду у розмірі 5000 грн. У решті заявлених позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити на новий судовий розгляд, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. ст. 212, 303, 304 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, обґрунтовано виходив з наявності підстав, передбачених ст. 23 ЦК України для стягнення моральної шкоди, розмір якої суд правильно визначив, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи ступінь моральних страждань і переживань позивачів, завданих внаслідок неправомірних дій відповідача. Оскільки судами встановлено, що внаслідок тривалого невиконання судового рішення від 28 лютого 2003 року відділом ДВС, навіть після ухвалення Європейським Судом з прав людини рішення від 11 квітня 2013 року, ОСОБА_4 було завдано моральної шкоди, яка полягає у порушенні його нормальних життєвих зв'язків, що потягло за собою докладання додаткових зусиль для їх відновлення, а як наслідок до душевних страждань, яких він зазнав внаслідок неправомірної бездіяльності відділу ДВС.

Крім того суди дійшли правильного висновку про відмову у задоволені позову в частині стягнення матеріальної шкоди у зв'язку із недоведеністю позову.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 10 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

М.В. Дем'яносов В.М. Коротун А.В. Маляренко