АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 210/6220/14-ц 22-ц/774/2684/К/15
Справа № 210/6220/14-ц Головуючий в 1 інстанції
Провадження 22-ц/774/2684/К/15 ОСОБА_1
Категорія № 26 (ІІІ ) Доповідач Грищенко Н.М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Грищенко Н.М.,

суддів: Братіщевої Л.А., Чорнобука В.І.,

секретар: Петренко К.І.,

за участю: представника позивача - ОСОБА_2 -ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 акціонерного товариства "Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат", Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат (далі - ПАТ ІнГЗК) та Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м. Кривому Розі ( надалі Відділення Фонду) про відшкодування моральної шкоди, завданої професійним захворюванням, в якому просив суд стягнути з кожного з відповідачів на його користь моральну шкоду у сумі по 100000 грн. у звязку з отриманим професійним захворюванням, внаслідок праці протягом тривалого часу в шкідливих умовах на підприємстві «ПАТ «ІнГЗК».

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ ІнГЗК на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 100000 грн. та в дохід держави судовий збір у сумі 5000 грн.

В апеляційній скарзі ПАТ ІнГЗК, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволені позовних вимог.

Зокрема вважає, що суд першої інстанції, не в повній мірі перевірив всі обставини справи, та залишив поза увагою те, що позивач, зазначаючи, що йому заподіяна моральна шкода, яка полягала в душевних переживаннях, стражданнях, не надав суду жодного доказу на підтвердження зазначеного, як і не обґрунтував заявлений ним розмір моральної шкоди. Розмір моральної шкоди, визначений судом, не відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Судом не враховано, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності протиправних дій з боку відповідача щодо порушення законодавства з охорони праці, навпаки, при укладенні трудового договору позивач був попереджений про умови праці та можливий їх вплив на здоров'я та свідомо приймав їх.

Судом не застосовано до спірних правовідносин, законодавство яке підлягало застосуванню Постанову КМУ від 23.06.1993 року № 402.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року змінено в частині розміру стягнутої з ПАТ ІнГЗК на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, зменшено зі 100000 грн. до 2550 грн., а також розмір стягнутого на користь держави судового збору з 5000 грн. до 243,60 грн.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 листопада 2015 року рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 липня 2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_2 до ПАТ «ІнГЗК» про відшкодування моральної шкоди скасовано, в цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог, доводів апеляційної скарги, та в частині скасованого рішення суду апеляційної інстанції від 07 липня 2015 року, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_2 працював на підприємстві ПАТ «ІнГЗК»На різних посадах: муляр, машиніст бульдозера, монтер колії (а.с.8-9).

В 1999 році позивач звільнився з підприємства за власним бажанням, у звязку з погіршенням стану здоровя (а.с.10).

В результаті праці в умовах впливу шкідливих факторів (запиленість повітря, фізичне перенапруження), позивач отримав професійне захворювання хронічна попереково-крижова полірадикулопатія з грубими статико-динамічними порушеннями, вираженим больовим синдромом, значним вялим парезом лівої стопи з порушенням ходи (а.с.13).

Висновком ЛТЕК від 21 лютого 2000 року первинно встановлено факт отримання ОСОБА_2 професійного захворювання, а висновком МСЕК від 06 лютого 2014 року йому встановлено безстроково 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності ( а.с. 13).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на його користь з ПАТ «ІнГЗК» моральну шкоду в сумі 100000 грн., суд першої інстанції керувався вимогами ст.ст. 153, 237-1 КЗпП України, ст.ст. 1167,1168 ЦК України й виходив з обовязку відповідача її відшкодувати.

Однак, з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися в повній мірі через неправильне застосування норм матеріального права.

Так, відповідно до ст. 214 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995 року, оскільки питання про відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі зясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати, якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодуванню моральної шкоди у цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Порядок та умови відшкодування моральної шкоди, завданої працівникові внаслідок небезпечних або шкідливих умов праці, були визначені нормами діючого на час виникнення спірних правовідносин законодавства, а саме: ст. 12 Закону України «Про охорону праці» та Правилами відшкодування власником підприємства, установи і організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров'я, пов'язаним з виконанням ним трудових обов'язків, затвердженими Постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 р. № 472 (далі- Правила).

Відповідно до п. 38 Правил право на отримання потерпілим виплат на відшкодування шкоди настає з дня встановлення йому стійкої втрати професійної працездатності.

Судами встановлено, що ОСОБА_2 працював у ПАТ«ІнГЗК» на різних посадах, а у 1999 році звільнився у звязку зі станом здоровя.

Висновком ЛТЕК від 21 лютого 2000 року первинно встановлено факт отримання ОСОБА_2 професійного захворювання, а висновком МСЕК від 06 лютого 2014 року йому встановлено безстроково 80 % втрати професійної працездатності та другу групу інвалідності.

Згідно зі ст. 440-1 ЦК УРСР (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п'яти мінімальних розмірів заробітної плати.

У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам розяснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про оплату праці» мінімальна заробітна плата це законодавчо встановлений розмір заробітної плати за просту, некваліфіковану працю, нижче якого не може провадитися оплата за виконану працівником місячну, а також погодинну норму праці (обсяг робіт).

Мінімальна заробітна плата є державною соціальною гарантією, обов'язковою на всій території України для підприємств усіх форм власності і господарювання та фізичних осіб, які використовують працю найманих працівників.

Вищезазначені вимоги Закону у поєднанні зі ст. ст. 3 і 8 Конституції України дають підстави для висновку про те, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи.

Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року № 6-207цс14 і відповідно до ст.360-7ЦПК України що є обов'язковим для всіх судів України.

З урахуванням Закону України від 17.09.2015р. № 704-VII «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» (опубліковано в «Голос України» від 19.09.2015р. № 174). розмір мінімальної заробітної плати, відповідно до внесених Законом № 704-VII змін, з 1 вересня 2015 року становить 1378 грн., тому розмір моральної шкоди, який підлягає стягненню з ПАТ ІнГЗК на користь позивача ОСОБА_2 повинен становитиме не менш ніж 1378х5 = 6890 грн.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування

також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Колегія суддів вважає, що розмір моральної шкоди визначений судом без повного урахування розяснень наданих у п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р., з подальшими змінами, Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, відповідно до якого, розмір відшкодування моральної ( немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відшкодування шкоди полягає у праві особи на відшкодування як матеріальної, так і моральної шкоди, а тому фактичне позбавлення позивача права на відшкодування моральної шкоди суперечить проголошеному принципу державної політики. Адже ст.4 Закону України «Про охорону праці» передбачає, що державна політика в галузі охорони праці базується , зокрема, на принципах пріоритету життя і здоровя працівників, повної відповідальності роботодавця за створення належних, безпечних і здорових умов праці; соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які потерпіли від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Зокрема, враховується характер і тривалість страждань, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, що наступили.

Розмір моральної шкоди визначений судом першої інстанції з урахуванням відсотку втрати професійної працездатності ОСОБА_2 який згідно висновку ЛТЕК становить 80 %, з урахуванням конкретних обставин по справі, термін праці позивача на підприємстві відповідача, з урахуванням істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, необхідності проходити періодично медичні обстеження та лікування, вважає необхідним змінити рішення суду, зменшити розмір стягнутої моральної шкоди з відповідача на користь позивача з 100 000 грн. до 30000 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, п.4 ч.1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 акціонерного товариства Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат задовольнити частково.

Рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу від 15 квітня 2015 року змінити в частині розміру стягнутої з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат" на користь ОСОБА_2 моральної шкоди, зменшивши цей розмір зі 100000 грн. до 30 000 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: