Справа № 489/2691/15-ц
Номер провадження 2/489/1614/15
Ухвала

Іменем України

23 вересня 2015 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд м. Миколаєва в складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Антоненко А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до Публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "ПриватБанк" (далі-відповідач) про захист прав споживачів, визнання недійсними кредитних договорів, договору іпотеки, зобов'язання вчинити певні дії,

встановив

У квітні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що при укладені кредитних договорів з відповідачем його було введено в оману, останній діяв з використанням нечесної підприємницької практики.

Просив суд визнати кредитні договори, договір іпотеки недійсними, зобов'язати відповідача призупинити нарахування пені, відсотків, штрафних санкцій за кредитними договорами, виключити з реєстру обтяжень та заборон відчуження запис про обтяження та заборону відчуження нерухомого майна за іпотечним договором, зобов'язати відповідача провести перерахунок сплачених позивачем коштів, провести взаєморозрахунок та виплатити позивачу надмірно сплачені суми за кредитним договором.

14.07.2015 від позивача до суду надійшло клопотання про призначення судово-економічної експертизи.

В судовому засіданні представник позивача підтримала клопотання про призначення експертизи.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Судом встановлено такі обставини та відповідні правовідносини.

Відповідно до ст. 143 ЦПК України, для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд призначає експертизу за заявою осіб, які беруть участь у справі.

Судом приймається до уваги, що відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України N 5 від 12.06.2009 р. "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду" для з'ясування обставин, що мають значення для справи і потребують спеціальних знань у галузі науки, мистецтва, техніки, ремесла тощо, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, призначає експертизу, коли необхідність експертного висновку випливає з обставин справи і поданих доказів. З цього слідує, що судова експертиза повинна призначатися лише для встановлення даних, які входять в предмет доказування у справі.

Питання, які ставляться експерту повинні мати значення для справи, тобто стосуватися предмету позову, а також ці питання повинні бути в компетенції експерта.

Згідно ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, позивач посилався на ту обставину, що його було введено в оману при укладанні вказаних договорів, а відповідачем використана нечесна підприємницька практика.

Оцінюючи в сукупності надані докази, враховуючи, що предметом спору є визнання кредитних договорів, договору іпотеки недійсними, суд приходить до висновку, що ці питання стосуються правової оцінки доказів і не відносяться до сфери знань експерта.

Питання 2.1 та 2.2, 2.9, 30 щодо відповідності документального оформлення валютних операцій щодо видачі кредиту вимогам чинного законодавства є суто правовими питаннями і не відносяться до судово-економічної експертизи.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВС України від від 30 травня 1997 року N 8 "Про судову експертизу в кримінальних і цивільних справах" вказано судам на неприпустимість призначення експертизи у випадках, коли з'ясування певних обставин не потребує спеціальних знань, а також порушення перед експертом правових питань, вирішення яких віднесено законом до компетенції суду.

Питання 2.3-2.8, 30.1, 30.2 стосуються розміру платежів за кредитом, вартості кредиту та заборгованості за кредитом.

Оскільки суд не розглядає питання стягнення заборгованості, то обставини щодо правильності нарахування заборгованості чи конкретних платежів не входять до предмету доказування. Предметом доказування є дотримання чи недотримання сторонами в момент вчинення правочину вимог встановлених законодавством, тобто дії вчинені сторонами після укладення правочину не тягнуть визнання його недійсним.

Ураховуючи, що визначальним у предметі спору є дійсність правочинів, яку позивач заперечує, посилаючись на їх вчинення під впливом обману, та з'ясування чого не потребує вирішення питань, зазначених у клопотанні про призначення експертизи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні клопотання.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 168, 143, 144, 202, 208-210 ЦПК України, суд

ухвалив

Відмовити в задоволенні клопотання позивача про призначення судово-економічної експертизи.

Ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя В. В. Кокорєв