Справа № 363/2659/15-ц Головуючий у І інстанції Войнаренко Л. Ф.
Провадження № 22-ц/780/6765/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 49 23.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

23 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київськоїобласті в складі:

головуючогосудді: ОСОБА_1,

суддів: Воробйової Н.С., ОСОБА_2,

при секретарі: Дрозд Р.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про виключення відомостей про особу як батька з актового запису про народження дитини ,-

встановила :

у червні ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_5 про стягнення аліментів, мотивуючі свої вимоги тим, що між сторонами 23 липня 2013 року було укладено шлюб, від якого у них 11 листопада 2013 року народилась дочка ОСОБА_6.

Відповідач проживає окремо, вихованням дочки не займається. Кошти на утримання дитини не надає, а також уникає від надання будь-якої матеріальної допомоги на утримання їхньої дитини.

Позивачка не має можливості самостійно утримувати дочку, оскільки не працює, займається вихованням малолітньої дитини.

Просила стягнути з відповідача на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання малолітньої дитини, ОСОБА_6 у твердій грошовій сумі у розмірі 1000 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку щомісяця. Стягнути з відповідача аліменти на утримання позивачки у твердій грошовій сумі у розмірі 500 гривень щомісяця до досягнення ОСОБА_6 трьох років.

У липні 2013 року відповідач подав зустрічний позов, мотивуючи свої вимоги тим, що між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 23 липня 2013 року було укладено шлюб, від якого у них 11 листопада 2013 року народилась дочка ОСОБА_6.

ІНФОРМАЦІЯ_1 дочки було зареєстроване у виконавчому комітеті Димерської селищної ради Вишгородського району Київської області, про щозроблено відповідний актовий запис №80.

Батьком ОСОБА_6 вказано відповідача, ОСОБА_5. Стверджує, що на період зачаття дитини вони з дружиною практично не підтримували інтимних відносин. Після звістки про вагітність, відповідач не сумнівався, що це його дитина.

Після народження дитини, позивачка змінила своє ставлення до нього. Також відповідачеві стало відомо про те, що дитина народилась від іншого чоловіка.

Просить виключити відомості про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02 листопада 2015 року, основний позов задоволено.

Стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 аліменти на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі 1000 гривень, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позову до суду і до повноліття дитини.

Стягнуто щомісячно на користь ОСОБА_4 з ОСОБА_5 на її утримання 500 гривень, починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення ОСОБА_6 трирічного віку.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_5 в дохід держави судовий збір у розмірі 243.60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, вважаючи що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, ухваленого з неповним зясуванням обставин, а також є незаконним і таким, що підлягає скасуванню.

Просив скасувати рішення Вишгородського районного суду Київської області від 02 листопада 2015 року про відмову у задоволенні зустрічного позову що до виключення відомостей про його батьківство з актового запису про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та задоволення позову ОСОБА_4 про стягнення аліментів як на утримання дитини в розмірі 1000 гривень, так і на утримання позивачки 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною трьохрічного віку.

В доводах апеляційної скарги, апелянт посилається на те, що після визнання ним свого батьківства, позивачка змінила своє відношення як до відповідача, так і до виконання своїх обовязків матері, дружини та домогосподарки. Без будь-яких підстав у присутності батьків та знайомих нецензурними словами ображала відповідача.

Також, позивачка наполегливо вимагала від батьків відповідача терміново продати їхню чотирьох кімнатну квартиру та купити їм окрему, на що батьки апелянта не надали своєї згоди.

У своїй апеляційні скарзі апелянт стверджує, що надавав позивачці щомісячно 2000 гривень, але вона витрачала на свої потреби та на потреби дочки, неодноразово купував необхідні предмети гігієни, одяг та продукти харчування.

За результатами дослідження та співбесіди з відповідним фахівцем апелянту стало відомо про те, що в нього «Нативнаастенозоосперміятератозооспермія» - зниження як прогресивної рухливості сперматозоїдів, так і зниження вмісту сперматозоїдів нормальної будови. Вказана патологія, як правило, призводить до відсутності зачаття (безпліддя) та виникає внаслідок перенесення травм певних частин тіла та інших несприятливих для чоловічого організму факторів.

Ухвалюючи рішення суд першої інстанції, на думку апелянта, безпідставно відмовив відповідачеві в призначення повторної судово-медичної експертизи, оплату якої гарантував, що свідчить про її упередженість стосовно апелянтата винесення незаконного судового рішення, що суперечить матеріалам справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, серія 1-ОК № 260696 батьками вказано ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.4).

Згідно довідки №64 вбачається, що ОСОБА_6 знаходиться на утриманні матері (а.с.10).

Відповідно до висновку експерта №295 молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність підтвердження біологічного батьківства ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 складає величину не менш ніж 99,99 %.

Таким чином біологічне батьківство ОСОБА_3 відносно ОСОБА_6 практично доведено (а.с.52-55).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, і про відмову у зустрічному позові суд першої інстанції керувався загальними засадами справедливості цивільного судочинства й необхідністю захисту інтересів малолітньої дитини, виходив із солідарного обовязку батьків утримувати дитину, врахував матеріальне становище сторін.

З висновками, викладеними у рішенні суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи та вимогах закону з огляду на наступне.

Відповідно до ст.136 СК України особа, яка записана батьком дитини відповідно до статей 122, 124, 126 і 127 цього Кодексу, має право оспорити своє батьківство, предявившипозов про виключення записупро нього як батька з актового запису про народження дитини. У разі доведення відсутності кровного споріднення між особою, яка записана батьком, та дитиною суд постановляє рішення про виключення відомостей про особу як батька дитини з актового запису про її народження. Оспорювання батьківства можливе лише після народження дитини і до досягнення нею повноліття. До вимог чоловіка про виключення запису про нього як батька з актового запису про народження дитини позовна давність не застосовується.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», особа, яка записана батьком дитини, має право оспорювати своє батьківство, предявляти позов про виключення запису про нього, як батька з актового запису про народження дитини. Відповідно до цієї є Постанови при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів предметом доказування в справах про оспорювання батьківства є відсутність кровного споріднення між особою, записаною батьком, і дитиною. У разі доведення цієї обставини суд постановляє рішення про виключення оспорюваних відомостей з актового запису про народження дитини.

Так, відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття.

Згідно з ч.3 ст.181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно.

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2015 рік», у 2015 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 01 січня 2015 року 1176 грн., з 01 вересня 1330 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років: з 01 січня 2015 року 1032 грн., з 01 вересня 1167 грн.; дітей віком від 6 до 18 років: з 01 січня 2015 року 1286 грн.; з 01 вересня 1455 грн.

Таким чином, розмір аліментів визначений судом першої інстанції відповідає вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, вірно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, дійшов правильного висновку про задоволення первісного позову та відмови у зустрічному позові.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст.303 ЦПК України, колегія суддів не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Висновки суду відповідають обставинам справи, які судом установлені відповідно до вимог процесуального закону, а також узгоджуються з нормами матеріального права, які судом правильно застосовані.

З урахуванням наведеного суд зробив правильний висновок про задоволення первісного позову та відмови у задоволенні зустрічного позову.

Викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду відповідає обставинам справи, постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313-315,317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила :

апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Вишгородського районного суду Київськоїобластівід02 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді