Справа № 477/1402/15-ц
Провадження № 2/477/653/15
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 вересня 2015 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої - судді Семенової Л.М.,

при секретарі - Федоровській Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права на нерухоме майно в порядку спадкування,

ВСТАНОВИВ:

23 червня 2015 року позивач ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною заявою про встановлення факту проживання однією сімєю з ОСОБА_5 у період з 28.01.2006 року по 28.01.2011 року та визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування після смерті ОСОБА_5

В обґрунтування своїх вимог вказував, що з січня 2006 року він проживав із своєю тіткою ОСОБА_6 та її чоловіком ОСОБА_5 в смт.Первомайське АДРЕСА_2, належній його тітці.

ОСОБА_6 померла 20 січня 2009 року. Після її смерті відкрилася спадщина на вищевказане майно, яке фактично прийняв її чоловік ОСОБА_5, але належним чином своїх спадкових прав не оформив.

Після смерті тітки він залишився проживати у квартирі із ОСОБА_5, з яким вів спільне господарство та жив однією сімєю.

28 січня 2011 року ОСОБА_5 помер. Він, як такий що проживав із спадкодавцем однією сімєю вважав, що набув право на спадкове майно, та будучи зареєстрованим із ОСОБА_5 на час смерті є таким, що спадщину фактично прийняв. Однак при зверненні до нотаріуса з приводу оформлення спадкових прав, у видачі свідоцтва про право на спадщину йому було відмовлено, так як спадкодавець ОСОБА_5 своїх спадкових прав на вказане майно після смерті ОСОБА_6 не оформив, заповіту на користь позивача не залишив, та позивач не надав документів (рішення суду) щодо проживання із спадкодавцем більш як пять років на час смерті останнього, тобто не підтвердив своїх прав як спадкоємця 4-ї черги.

За вказаного, позивач просить про встановлення цього факту, як такого, що породжує для позивача права як спадкоємця четвертої черги після смерті ОСОБА_5

Крім того, позивач уточнивши підстави звернення до суду із вимогою про визнання права власності на вищевказану квартиру, зазначив, що оригіналу правовстановлюючого документу щодо вищевказаного спадкового майна не збереглося, а тому він позбавлений можливості нотаріального оформлення своїх спадкових прав.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги свого довірителя підтримав в повному обсязі та пояснив про вищевикладене. Зазначив, що ОСОБА_4 проживав із сімєю його тітки ОСОБА_6 з січня 2006 року, та після її смерті залишився проживати з ОСОБА_5, з яким вів спільне господарство, працював на полях та мав спільний із ОСОБА_5 бюджет. Після смерті ОСОБА_5 позивач приймав участь у його похованні.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснили, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 були їх сусідами. Разом із ними близько пятнадцяти років до дня смерті ОСОБА_5 проживав родич ОСОБА_6 ОСОБА_4 Після смерті ОСОБА_6 він залишився проживати із ОСОБА_5 у вказаній квартирі, та після смерті останнього, приймав участь у його похованні.

Відповідач ОСОБА_3 селищна рада Жовтневого району Миколаївської області звернулася до суду із заявою, в якій просила розглянути справу за відсутності їх представника.

Вислухавши пояснення представника позивача, свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, дослідивши письмові докази в межах заявлених позовних вимог, судом встановлено, що подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживали в квартирі останньої № 10 по вул. Миру 11 в смт.Первомайське Жовтневого району Миколаївської області.

Разом із ними, ще за життя ОСОБА_6, став проживати її племінник ОСОБА_4

За даними ОСОБА_3 селищної ради Жовтневого району Миколаївської області, ОСОБА_4 зареєстрований за вищевказаною адресою з 23.07.1996 року по даний час (а.с. 10-11).

Згідно копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 091021, ОСОБА_6 померла 20 січня 2009 року, про що ОСОБА_3 селищною радою здійснено актовий запис про смерть за № 6 від 23.01.2009 року (а.с. 7).

Відповідно до копії договору купівлі-продажу від 17 липня 1992 року ОСОБА_6 мала у власності квартиру № 10 в будинку по вул. Миру 11 в смт.Первомайське (а.с. 5).

За даними Миколаївського міжміського бюро технічної інвентаризації від 10.03.2011 року, право власності на вищевказане майно на дату надання відомостей (тобто 10.03.2011 року) було зареєстровано за ОСОБА_6 (а.с. 6).

З огляду на дату перевірки цих даних, та що ОСОБА_5 правовстановлюючого документу щодо цього майна на своєї імя не оформив, то відчуження вказаного майна після смерті ОСОБА_6 було неможливим.

Згідно відомостей ОСОБА_3 селищної ради від 05.05.2014 року, на час смерті ОСОБА_6 із спадкоємців першої черги з нею був зареєстрований її чоловік ОСОБА_5 (а.с. 10).

За даними Жовтневої державної нотаріальної контори Миколаївської області, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не заводилася, отже її чоловік, за приписами ч.3 ст. 1268 ЦК України, є таким, що фактично прийняв спадщину.

Згідно даних копії свідоцтва про смерть 1-ФП № 135282, ОСОБА_5 помер 28 січня 2011 року, про що ОСОБА_3 селищною радою Жовтневого району Миколаївської області здійснено актовий запис про смерть за № 15 від 10.02.2011 року (а.с. 8).

За даними ОСОБА_3 селищної ради, на час смерті ОСОБА_5 із ним був зареєстрований ОСОБА_4 з 23.07.1996 року по день надання цих відомостей (05.05.2014 року).

Згідно відомостей спадкової справи, заведеною приватним нотаріусом Жовтневого районного нотаріального округу ОСОБА_9, після смерті ОСОБА_5, із заявою про прийняття спадщини звернувся лише позивач по справі (а.с. 34-56).

Підстави, з яких позивач був змушений звернутися до суду із цим позовом підтверджуються змістом постанови цього ж нотаріуса від 21 липня 2014 року, яким ОСОБА_4, який заявив про свої права як спадкоємець, який проживав із спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини, було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, з підстав, зазначених позивачем у позовній заяві. Зокрема, не оформленням ОСОБА_5 своїх спадкових прав після смерті ОСОБА_6 та який не залишив на користь позивача заповіту, та ненадання ОСОБА_4 рішення суду щодо встановлення факту проживання із спадкодавцем ОСОБА_5 більш як пять років на день відкриття спадщини (а.с. 18).

Більш того, позивач посилається на те, що оригінал правовстановлюючого документу щодо вищевказаного спадкового майна догові купівлі-продажу було втрачено, а тому, лише шляхом встановлення факту належності до спадкоємців 4-ї черги, оформити свої спадкові прав нотаріально він позбавлений можливості.

Відповідно до п.4.15. Глави 10 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своєму листі (п. 3.1) від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" наголосив, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

За такого, захист прав позивача, у разі встановлення його прав як спадкоємця після смерті ОСОБА_5, можливе лише в судовому порядку з вирішенням питання щодо права власності відносно спадкового майна.

Оскільки зі змісту позовної заяви та поданих документів вбачається спір про право, то вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення та про визнання права власності, розглянуті судом в одному провадженні.

Ст.256 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у тому числі і факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю.

Відповідно до ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у ст.ст.1261-1265 цього Кодексу.

За правилами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Пленум Верховного Суду України в п.21 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

З пояснень свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, позивач ОСОБА_4 проживав із сімєю ОСОБА_5 біля пятнадцяти років до дня смерті останнього. Вони вели спільне господарство, були пов'язані спільним побутом. Після смерті ОСОБА_5 позивач приймав участь у його похованні. На даний час позивач продовжує опікуватись вказаним майном, слідкує за його збереженням.

Враховуючи, що інші спадкоємці після смерті ОСОБА_5, які б прийняли спадщину не встановлені, із заявою про прийняття спадщини не зверталися, то встановлення факту про який просить позивач, має для останнього юридичні наслідки, а саме: право на спадкування як спадкоємця четвертої черги.

За вищевказаного, з досліджених в ході судового розгляду обставин та пояснень свідків, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_4 із ОСОБА_5 не менш як 5 років на день відкриття спадщини.

Щодо вимог про визнання права власності на вищевказане спадкове майно, то встановивши права позивача як спадкоємця четвертої черги, а також те, що позивач був зареєстрований та проживав із спадкодавцем ОСОБА_5 на день відкриття спадщини, то відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_4 є таким, що спадщину прийняв.

Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Враховуючи наведене, приписи ст. 1218 ЦК України, та встановивши, що вказане майно входить до спадкової маси, що відповідно до вимог ст.ст.1264,1268 Цивільного кодексу, позивач ОСОБА_4 є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_5, та відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України його право на спадщину гарантовано державою, однак оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку неможливе у звязку із втратою оригіналу правовстановлюючого документу, а тому, на підставі до ст.16 ЦК України, суд вважає що цивільне право ОСОБА_4 підлягає захисту судом, шляхом визнання за ним права власності на вказане спадкове майно.

Керуючись ст.ст. 209, 212- 215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Встановити факт проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 понад пять років до дня відкриття спадщини із спадкодавцем ОСОБА_5 у період з січня 2006 року та до дня смерті спадкодавця (28.01.2011 року).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на квартиру АДРЕСА_3, в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, який помер 28 січня 2011 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Миколаївської області через Жовтневий районний суд. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня проголошення рішення або отримання його копії.

Повний текст рішення виготовлено 24 вересня 2015 року.

Суддя Л.М. Семенова