У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Нагорняка В.А., Писаної Т.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - ПАТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 10 липня 2007 року між ЗАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № CSS0GA00000237, за умовами якого остання отримала кредит у сумі 60 600 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 14,04 % та кінцевим строком повернення кредиту до 10 липня 2027 року.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між сторонами 10 липня 2007 року було укладено договір іпотеки № CSS0GA00000237, за умовами якого відповідач передала в іпотеку нерухоме майно, а саме 14/25 частин будинку АДРЕСА_1, з відповідною частиною надвірних споруд.

ОСОБА_1 не виконала належним чином свої договірні зобов'язання, у зв'язку з чим утворилася заборгованість у сумі 259 864 грн 04 коп., в рахунок стягнення якої позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, яким є вказана частина будинку, шляхом продажу його будь-яким способом банком від імені відповідача. Також позивач просив виселити відповідачів з вказаного жилого приміщення.

Рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 1 жовтня 2015 року, позов ПАТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № CSS0GA00000237від 10 липня 2007 року станом на 13 жовтня 2014 року у загальній сумі 259 864 грн 04 коп., звернуто стягнення на 14/25 частин будинку АДРЕСА_1, що складаються з жилого будинку «АА-1аа-2», вбиральні «З», 14/25 частин огорожі № 3-7, на земельній ділянці також знаходяться «Ааа» - стіни глинобитні площею 53,3 кв. м., житловою площею 41 кв. м., житлова добудова «А», жилий будинок «Бб» площею 51,1 кв. м., житловою площею 30,4 кв. м., погріб «В», сарай «Д», вбиральня «Ж», погріб «П», водопровід «Г», огорожа № 3-7, належні ОСОБА_1 на підставі рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 27 червня 2007 року, шляхом продажу вказаного майна ПАТ КБ «Приватбанк» будь-яким способом та будь-якій особі від імені відповідача, надавши йому для цього всі необхідні повноваження, в тому числі щодо отримання витягу з Державного реєстру прав власності. Вирішено питання про судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати ухвалені у справі судові рішення в частині відмови у задоволенні їхніх позовних вимог про виселення, посилаючись на неправильне застосування судами у цій частині норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та встановивши, що в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, дійшли обґрунтованого висновку про відмову ПАТ КБ «Приватбанк» в задоволенні вимоги щодо виселення відповідачів.

Такий висновок судів відповідає вимогам закону та узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 березня 2015 року, у справі № 6-39цс15.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є необґрунтованими й правильність вищезазначених висновків судів не спростовують і не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду в оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» відхилити, рішення Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 5 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 1 жовтня 2015 року в оскаржуваній частині залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана

Колегія суддів: