У Х В А Л А

Іменем України

23.01.2015 м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого - судді Леска В.В.

суддів - Чужі Ю.Г., Кондора Р.Ю.

при секретарі - Марчишаку Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року, -

в с т а н о в и л а :

23 липня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Позивач зазначав, що 22 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKZ0GK00000179, відповідно до якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 23 610 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік, з кінцевим терміном повернення 19.06.2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що відповідач своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконує, у зв'язку з чим станом на 2 липня 2014 року утворилася заборгованість в загальній сумі 19443,14 дол. США, що за курсом НБУ станом на 2 липня 2014 року - 11,83 грн. за 1 дол. США еквівалентно 230078 грн., позивач просив суд в рахунок погашення зазначеної заборгованості звернути стягнення на будинок, загальною площею 84,5 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки. Виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані або проживають в будинку-предметі іпотеки, та стягнути з відповідача судовий збір.

Заочним рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 3 листопада 2014 року у задоволенні позову представника позивача ПАТ КБ «ПриватБанк» - Сафір Федіра Олеговича до ОСОБА_1 щодо погашення заборгованості за кредитним договором №MKZ0GK00000179 від 22.06.2005 року, в розмірі 19 443,14 доларів США шляхом звернення стягнення на будинок, загальною площею 84,5 кв.м., житловою площею 48,6 кв.м., який розташований за адресою: АДРЕСА_1, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмета іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, і виселення - відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність судового рішення із-за порушення норм процесуального та матеріального права, недоведеності обставин, що мають значення, та невідповідності висновків суду обставинам справи, просило скасувати оскаржуване ним рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги Банку задовольнити в повному обсязі.

Межі доводів апеляційної скарги - норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки вони не скасовують та не зупиняють дію законів, які встановлюють підстави звернення стягнення на предмет іпотеки, а стосуються тільки стадії примусового виконання судових рішень. Відповідачем не надано належних доказів на підтвердження наявності підстав для застосування вищенаведеного закону, а саме не доведено відсутність у відповідача іншого житла. Крім того, дія мораторію є тимчасовою та не скасовує дію законів щодо прав іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки та не звільняє іпотекодавця від обов'язків, передбачених договором іпотеки.

Представник позивача Дурдинець Р.Ю. підтримала апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності відповідача, повідомленого про час і місце розгляду справи, що вбачається з рекомендованого повідомлення про вручення судової повістки.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача Дурдинець Р.Ю., дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Статтями 10, 11, 59, 60 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що наявні всі підстави для застосування в даному випадку Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», що набрав чинності 7 червня 2014 року.

Колегія суддів погоджується з даним висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Встановлено, що 22 червня 2005 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKZ0GK00000179, відповідно до якого останній отримав від позивача кредит у розмірі 23 610 доларів США для придбання нерухомого майна (житла), зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 11,04 % на рік, з кінцевим терміном повернення 19 червня 2025 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем і відповідачем було укладено договір іпотеки, згідно якого останній надав в іпотеку придбане ним нерухоме майно, яке розташоване в АДРЕСА_1, загальною площею 84,5 кв.м. та житловою площею 48,6 кв.м..

Відповідач свої зобов'язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 2 липня 2014 року утворилася заборгованість в загальній сумі 19443,14 дол. США, що за курсом НБУ станом на 2 липня 2014 року (11,83 грн. за 1 дол. США) еквівалентно 230078 грн..

Згідно зі ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання божником основного зобов'язання Іпотекодержатель, тобто Банк, вправі задовольнити свої вимоги за основне зобов'язання за договором кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Разом з тим, 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предмет іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадян України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше не рухоме майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Зазначений закон було прийнято з метою підтримки громадян України, які мають невиконані зобов'язання за договорами споживчого кредиту в іноземній валюті (валютних кредитів), укладеними з фінансовими установами та банками України шляхом встановлення порядку і умов конвертації зобов'язань за кредитними договорами в іноземній валюті в національну валюту України та пропонувалося мінімалізувати негативні наслідки інфляції національної валюти для громадян України та убезпечити зазначених громадян від виникнення скрутної фінансової ситуації.

Основною метою прийняття Закону, як зазначалося у пояснювальній записці, є забезпечення конституційних прав громадян та відновлення довіри до банків та інших фінансових установ, вжиття оперативних заходів та мінімалізації можливих збитків громадян при виконанні своїх кредитних зобов'язань.

Проаналізувавши норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» можна зробити висновок, що вони містять як норми матеріального права, так є і процесуальними нормами, які необхідно застосовувати судам на будь-якій стадії розгляду справи, враховуючи, що саме поняття «мораторій» є відстроченням виконання зобов'язань, що встановлюються на певний термін.

Набрання чинності Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» надає право судам застосовувати цей закон за наявності критеріїв, викладених у ст. 1 цього Закону, під час його дії.

Матеріали цивільної справи містять докази та судом встановлено те, що відповідач ОСОБА_1 отримав кредит в іноземній валюті на придбання житла (а.с. 17-24), загальна площа такого нерухомого житла не перевищує 250 кв. м, це житло використовується як місце постійного проживання позичальника та шести членів його родини (довідка Новодавидківської сільської ради № 936 від 19 вересня 2014 року про те, хто дійсно зареєстрований та проживає в будику-предметі іпотеки - а.с. 52) і зазначене житлове приміщення передане банку в іпотеку, тобто є всі критерії, які необхідні для застосування до правовідносин по даній справі положень Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, дійшов обґрунтованого висновку про застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» та відмовив у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати рішення суду першої інстанції, ухваленим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

З огляду на викладене та на підставі ст. 308 ЦПК України апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» слід відхилити як необгрунтовану та безпідставну й залишити без змін рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Мукачівського міськрайонного суду від 03 листопада 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: