у х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, комунальне підприємство Полтавської обласної ради «Полтававодоканал», про усунення перешкод, відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року, що набрало законної сили, задоволено його позов до відповідачів про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, та його зобов'язано перенести побутово-питний водопровід НОМЕР_1. 26 вересня 2014 року він та працівники комунального підприємства «Полтававодоканал» (далі - КП «Полтававодоканал») мали намір виконати рішення суду, обстежуючи місце перенесення водопровідної колонки, проте відповідачі їм у цьому перешкодили.

Вважаючи, що відповідачі перешкоджають реалізації його прав на виділ у будинку АДРЕСА_1 його частки в натурі та у виконанні з цієї метою рішення суду, позивач поросив суд зобов'язати відповідачів не чинити йому перешкоди у перенесенні водопровідної колонки та огорожі за вказаною адресою та стягнути на його користь моральну шкоду в розмірі 5 тис. грн з ОСОБА_5 і ОСОБА_6, які вчиняли неправомірні дії.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 25 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та у задоволенні позову ОСОБА_3 відмолено з інших правових підстав

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення його позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів того, що відповідачі перешкоджають йому у проведенні обстеження місця перенесення водопровідної колонки та огорожі.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3 з інших правових підстав, апеляційний суд виходив із того, що позивач обрав неналежний спосіб судового захисту, оскільки примусовим виконанням рішення суду має займатися державна виконавча служба згідно із Законом України «Про державну виконавчу службу».

Проте повністюпогодитися з таким висновком апеляційного суду не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 19 березня 2014 року, що набрало законної сили, задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, у будинку АДРЕСА_1 та позивача зобов'язано перенести побутово-питний водопровід НОМЕР_1. 26 вересня 2014 року ОСОБА_3 і працівники КП «Полтававодоканал» мали намір виконати рішення суду, обстежуючи місце перенесення водопровідної колонки, проте відповідачі їм у цьому перешкодили.

Відмовляючи в позові, апеляційний суд зазначив про те, що позивач обрав неналежний спосіб судового захисту. Проте суд не звернув уваги на таке.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відтак, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Звертаючись з позовом до суду за судовим захистом, ОСОБА_3 посилався на вимоги ст. 391 ЦК України, яка передбачає усунення власнику перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, зазначаючи, що без перечення водопровідної колонки неможливо виділити частку в будинку в натурі, а цьому перешкоджають відповідачі.

Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України.

У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Зі змісту ч. 3 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Крім того, судами не враховано, що законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Посилаючись на те, що рішення суду про виділ будинку в натурі має виконуватись державним виконавцем згідно із Законом України «Про виконавче провадження», апеляційний суд не звернув уваги на те, що саме ОСОБА_3 є боржником за цим рішенням суду, а не стягувачем, і він добровільно виконував рішення суду, що є і його правом, і його обов'язком.

Неправильне тлумачення судами ст. 16 ЦК України суперечить зазначеним положенням і призвелодо неправомірної і передчасної відмови позивачу у реалізації їхнього права на судовий захист.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судом не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 частково задовольнити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 6 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

С.Ф.Хопта

В.А.Черненко

С.П.Штелик