У Х В А Л А

Іменем України

26 листопада 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючого судді Бондаренка Ю.О.,

суддів Куцин М.М., Павліченко С.В.

при секретарі Шимон М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, він є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1, таку ж саму частку у спільній власності має і відповідач ОСОБА_2

Домовитись із відповідачем про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю не можливо, а тому просить суд прийняти рішення, яким виділити йому в натурі 1/2 частину будинку розташованого в АДРЕСА_2.

Рішенням Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції подав апеляційну скаргу в якій просить скасувати оскаржене рішення, як таке що ухвалене з порушенням норм процесуального права та невідповідністю висновків суду обставинам справи і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог. Так, на думку апелянта, суд безпідставно дійшов висновку про неможливість поділу квартири.

В судовому засіданні апелянт підтримав апеляційну скаргу.

Відповідач по справі заперечила щодо задоволення апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, який посвідчений приватним нотаріусом Хустського районного нотаріального округу ОСОБА_3 від 22 серпня 2014 року, зареєстрованого в реєстрі за № 3964 та згідно з витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22 серпня 2014 року є власником 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 ( а.с.4,5,6).

Відповідно до приписів ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності, згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, є спільною частковою власністю.

За приписами ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Частиною 3 ст. 358 ЦК України визначено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Позивач вказуючи на те, що з іншим співвласником - відповідачем у справі не може домовитись про порядок володіння і користування майном просить прийняти рішення про виділ в натрі йому частки в майні.

Право позивача на виділ майна з спільної часткової власності передбачено ч.1 ст. 364 ЦК України

Суд першої інстанції відмовляючи в задоволенні позову виходив з того, що позивачем в судовому засіданні не доведено, можливість виділу йому в натурі 1/2 частини нерухомого майна.

З даним висновком погоджується колегія суддів виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 364 ЦК України у разі якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.

Відповідно до висновку експерта № 233 від 17 червня 2015 року розподіл квартири АДРЕСА_3 відповідно до часток 1/2 та 1/2 з влаштуванням повноцінних квартир з ізольованими входами у відповідності до державних будівельних вимог технічно неможливий (а.с.40-51).

З твердження апелянта, що ґрунтується на проектній пропозиції,про можливість поділу квартири, не погоджується відповідач у справі, більше того це твердження спростоване висновком експерта, який згідно ст.ст 57-59,66 ЦПК України є належним та допустимим доказом.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обов'язок доказування лежить на сторонах, тому твердження позивача про можливість суду при дослідженні доказів допитати спеціаліста, при тому, що такого клопотання від сторін не надходило, є порушенням принципу змагальності сторін.

У відповідності до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції судова колегія вважає, що судом першої інстанції всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо досліджено наявні у справі докази, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.218, 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Хустського районного суду Закарпатської області від 02 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: