Справа № 450/2208/14 Головуючий у 1 інстанції: Мусієвський В.Є.
Провадження № 22-ц/783/6420/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Н. Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючий суддя: Шумська Н.Л.

судді: Копняк С.М., Монастирецький Д.І.

секретар: Бадівська О.О.

особи, які беруть участь у справі: ОСОБА_2, ОСОБА_3, пр.-ки ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Пустомитіського районного суду Львівської області від 31 липня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про припинення права на частку та поділ земельної ділянки,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Пустомитіського районного суду Львівської області від 31 липня 2015 року в позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про припинення права власності на частку у спільному майні та про поділ земельної ділянки відмовлено.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2. В апеляційній скарзі покликається на порушення норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що після смерті ОСОБА_7 16/18 частин будинку та 1/2 частини земельної ділянки стали спадщиною ОСОБА_2, право на яку він вчасно оформив та зареєстрував. З причин недосягнення з відповідачами згоди про порядок володіння і користування спільним майном ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про припинення права на частку та поділ земельної ділянки. Загальною підставою для відмови в позові суд вважав відсутність у відповідачів належно оформленого та зареєстрованого права власності на нерухоме майно. Однак, суд не врахував, що спадщина у даній справі відкрилася в період чинності ЦК УРСР, а відтак застосуванню підлягала норма 548 ЦК України про належність спадщини спадкоємцеві з часу відкриття спадщини незалежно від оформлення права на спадщину. Вказує, що позовні вимоги стосуються правовідносин володіння та користування спільним з відповідачами спадковим майном, твердження суду про обрання неналежного способу захисту є хибними. Крім того, відповідно до висновку № 026/15 від 25.05.2015 року судової будівельно-технічної експертизи експертом було запропоновано варіанти поділу земельної ділянки між спадкоємцями по 0,755, 5 кв м кожному та вказано, що виділ будинку в частках виконати неможливо, оскільки будинок є річчю неподільною і встановити порядок користування між сторонами спору не надається можливим. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, в кожному конкретному випадку має вирішуватися судом з урахуванням обставин справи та особливостей об»єкта, який є спільним майном. Просить рішення Пустомитівського районного суду Львівської області від 31 липня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та заперечень, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині.

Судом першої інстанції правильно визначено правовідношення сторін та встановлено обставини справи, згідно яких позивачу належить на праві власності 16/18 ідеальної частки будинковолодіння по вул. Шевченка, 28 в с Зимна Вода Пустомитівського району Львівської області. Інша ідеальна частина належить відповідачам, однак свідоцтва про право власності з визначенням часток кожного з них видавалось.

Статтею 365 ЦК України передбачено можливість припинення права на частку у спільному майні за вимогою одного з співвласників, за рішенням суду. Умовами припинення права власності на частку зазначено: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном неможливе; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім»ї.

Однак, у матеріалах справи відсутні належні докази розміру частки у будинковолодіння, тобто частки права власності кожного відповідача - ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Не зазначаються такі розміри і самим позивачем у позовній заяві, вказуючи лише про належність їм спільно 2/18 частки будинку.

Однак, враховуючи зміст ст.365 ЦК та із системного аналізу норм матеріального права, які регулюють право власності, колегія суддів приходить до висновку про індивідуальний характер права власності на частку і необхідність визначення розміру частки кожного із відповідачів для можливості застосування ст.365 ЦК примусового припинення права власності на частку із виплатою її вартості.

Крім того, закон зобов»язує перевіряти чи не завдасть таке припинення права власності істотної шкоди інтересам співвласників та членів їх сімей (п.4ч.ст.365 ЦК).

Будинковолодіння складається з житлового будинку з верандою (прибудовою) та літньої кухні, яку відповідач з сім»єю використовує як житло. Іншого житла не має. Він здійснює будівництво житлового будинку неподалік, однак будівництво не закінчено, будинок не зданий в експлуатацію, тому не може забезпечити дотримання житлових прав сім»ї відповідача.

Ще однією важливою передумовою ухвалення судом рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем коштів- вартості цієї частки на депозитний рахунок суду (ч.2ст.365 ЦК).

Відповідно до ч.1ст.303 ЦПК апеляційний суд перевіряє законність рішення на час його ухвалення, тому внесення коштів вартості часток на депозитний рахунок суду на час апеляційного розгляду правового значення немає.

Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, оскільки на час розгляду справи судом позивачем не було внесено на депозитний рахунок суду суми вартості часток відповідачів, що унеможливлювало ухвалення рішення про припинення права власності на частку.

Аналізуючи доводи апеляційної скарги щодо застосування норм ЦК УРСР при визначенні належності спадщини спадкоємцям, апеляційний суд зауважує, що час розгляду справи судом частки кожного з них не визначено, а можливість позбавлення права власності на об»єднані частки двох відповідачів одночасно законом не передбачено.

Тому такі доводи загальних висновків суду про відсутність підстав для задоволення позову про припинення права власності на частки не спростовують.

Відповідно до ст. 367 ЦК України майно, що є спільній частковій власності, може бути поділено в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній власності, укладається у письмові формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, сторони вправі домовити про поділ спільного майна, враховуючи законні інтереси кожного учасника спільної власності, а також вирішити житлові питання шляхом укладення договору.

Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, вважаючи їх необґрунтованими.

Згідно ст.213 ЦПК рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно та всебічно з»ясованих обставин справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Апеляційний суд, визнавши, згідно ст.308 ЦПК, що судом першої інстанції ухвалено рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги не ставлять під сумнів правильність висновків суду, відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін.

Керуючись ст.303, п.1ч.1ст.307, 308, п.1ч.1ст.314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Пустомитіського районного суду Львівської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення й може бути оскаржена протягом 20-ти днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя Н.Л. Шумська

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_8