Справа № 202/2581/15-ц
17 липня 2015 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - Шклярука Д.С.
при секретарі - Бєльченко Б.Ф.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про усунення перешкод у користуванні власністю, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ОСОБА_1 звернулася до Індустріального районного суду міста Дніпропетровська із позовною заявою до ОСОБА_2 в якій просить суд: усунути їй перешкоди у користуванні 14/25 частинами домоволодіння № 15 по вул. Короткій в м. Дніпропетровську шляхом визнання відповідача ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 15 по вул. Короткій в місті Дніпропетровську.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_1 зазначає, що їй на праві власності належить 14/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в м. Дніпропетровську по вул. Коротка, 15, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2003 року посвідченого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою та угоди про розподіл спадкового майна від 23.12.2003 року посвідченої вищезазначеною держнотконторою.
Право власності на 14/25 частини домоволодіння в м. Дніпропетровську по вул. Коротка, 15, було за нею зареєстровано 28.01.2004 р. в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації», що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно.
23 грудня 1995 р. її онука ОСОБА_3 зареєструвала шлюб з ОСОБА_2.
13.02.1996 р. ОСОБА_2 за згодою її сина ОСОБА_4, який був на той час власником 14/25 частини домоволодіння №15 Коротка у м. Дніпропетровську, був зареєстрований за вищезазначеною як чоловік ОСОБА_3
Потім він знімався з реєстраційного обліку за вказаною адресою.
Пізніше, тобто з 23.12.2003 р., коли вона стала власником 14/25 частин домоволодіння №15 по вул. Коротка у м. Дніпропетровську за її згодою 16.05.2005 р. відповідач ОСОБА_2 знову був зареєстрований у будинку, як член родини її онуки ОСОБА_3.
Спільне життя між відповідачем та її онукою не склалося. Відносини між ними припинені. Відповідач покинув свою родину та мешкає за іншою адресою.
Будучи зареєстрованим за вищезазначеною адресою, відповідач у будинку ніколи постійно не проживав, а починаючи з 2007 року він взагалі не мешкав у будинку.
Жодних витрат на утримання будинку він ніколи не сплачував. Всі комунальні послуги та витрати на будинок вона сама сплачує незважаючи на те, що вона перебуває у скрутному матеріальному становищі.
Відповідачу ніхто не перешкоджав у проживанні у будинку.
Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає їй, як власникові у користуванні та розпорядженні власністю, оскільки в майбутньому вона намір продати належну їй частину домоволодіння.
Відповідач добровільно не має наміру усувати перешкоди у користуванні та розпорядженні належною їй частиною домоволодіння.
Таким чином, її права та інтереси є порушеними та потребують захисту у судовому порядку.
На її неодноразові звернення до відповідача з проханням добровільно знятися з реєстрації по вищезазначеному адресу відповідач відмовляється. Тому вона вимушена звернутися до суду з позовом.
В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та просила предявлений позов задовольнити, у подальшому надала до суду заяву у якій просила проводити судове засідання без її участі, вимоги підтримала та позов просила задовольнити.
Відповідач повідомлявся належним чином про місце та час судового розгляду, але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, заперечень проти позову не надав, свого представника до суду не направив, на підставі чого з урахуванням згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням даного рішення заочно.
Представник третьої особи ГУ ДМС України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явився але завчасно сповістив суд про можливість розгляду й вирішення даної справи без його участі.
Суд, вислухавши пояснення позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Позивачці ОСОБА_1 на праві власності належить 14/25 частини житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами в м. Дніпропетровську по вул. Коротка, 15, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 23 грудня 2003 року посвідченого Дніпропетровською районною державною нотаріальною конторою та на підставі угоди про розподіл спадкового майна від 23.12.2003 року.
Відповідач є чоловіком онуки позивачки ОСОБА_3 з яким остання зареєструвала шлюб та за згодою ОСОБА_4, який був власником 14/25 частини домоволодіння № 15 Коротка у м. Дніпропетровську, був зареєстрований за вищезазначеною як член сім'ї ОСОБА_3
16.05.2005 року відповідач ОСОБА_2 вже за її згодою повторно був зареєстрований у будинку, як член родини онуки позивачки, про що свідчить довідка голови квартального комітету.
Проте, відповідач, хоч і зареєстрований за вищевказаною адресою, але у будинку не мешкає останніх сім років після того, як її онука з відповідачем припинили подружні відносини, що підтверджується довідкою квартального комітету та актом складеним сусідами позивачки та головою квартального комітету.
Доказів того, що відповідач мешкає у спірному будинку, у ньому наявні речі відповідача і той здійснює будь-які витрати на утримання будинку в судовому засіданні надано не було.
Наявність реєстрації відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачці, оскільки вона вимушена сплачувати комунальні послуги у збільшеному розмірі та через наявність реєстрації відповідача вона не може продати належну їй частку домоволодіння.
За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок, квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
З огляду на ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
З урахуванням викладеного, позовні вимоги підлягають задоволенню, та суд вважає необхідним усунути позивачу перешкоди у здійсненні нею права власності на 14/25 частини домоволодіння.
Також, законні і обґрунтовані позовні вимоги щодо визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним будинком, оскільки останній не проживає у ньому 7 років, а наявність фактичної реєстрації відповідача за цією адресою зумовлює здійснення позивачем витрат на утримання домоволодіння у збільшеному розмірі. Позивач має право вимагати визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, оскільки вона є власником 14/25 частки у спірному домоволодінні, а наявність реєстрації відповідача за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Коротка, 15, перешкоджає позивачці у здійсненні права власності, зокрема утруднює можливість розпорядитися часткою у спірному нерухомому майні.
Про те, що відповідач зареєстрований саме за адресою нерухомого майна яке належить саме позивачці свідчать відомості із домової книги, копія якої була звірена із оригіналом та долучена до матеріалів справи.
Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів, в т.ч. і на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати відносяться на рахунок відповідача.
Керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 174, 208, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у здійсненні нею права власності на 14/25 частин домоволодіння № 15 по вул. Короткій в м. Дніпропетровську.
ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку № 15 по вул. Короткій в місті Дніпропетровську.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 243,60 грн.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через районний суд шляхом подання в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

В разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: Д.С. Шклярук