Справа № 350/1928/14-ц
Провадження № 22-ц/779/1407/2015
Головуючий у 1 інстанції Пулик М.В.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Малєєва А.Ю., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до приватного підприємства "Фінвесткор", приватного підприємства "Грессток", товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Традо" про визнання договорів недійсними, стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди за апеляційною скаргою товариства з додатковою відповідальністю "Страхова компанія "Традо" на заочне рішення Рожнятівського районного суду від 17 березня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

в грудні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 29.10.2014 року між ним та ПП "Грессток" укладено договір № 071279, за яким останнє зобов'язувалося надати платні консультаційні та послуги з пошуку інформації, а з ПП "Фінвесткор" укладено договір № 071279 про зобов'язання вчинити від його імені дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності програми "Credit Invest". З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором № 071279 він 12.11.2014 року уклав із страховою компанію "Традо" договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515, за умовами якого сплатив страховий платіж у розмірі 1200 грн. Вважав, що укладені угоди є недійсними з підстав вчинення їх з використанням нечесної підприємницької практики, у звязку з чим йому завдана моральна шкода, тому просив визнати недійсними: договір від 29.10.2014 року № 071279, укладений між ним та ПП "Фінвесткор"; договір від 29.10.2014 року № 071279, укладений між ним та ПП "Грессток"; стягнути з ПП "Грессток" на його користь кошти в розмірі 2500 грн. Визнати недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 від 12.11.2014 року, укладений між ним та ТДВ "Страхова компанія "Традо"; стягнути з ТДВ "Страхова компанія "Традо" на його користь кошти в розмірі 1200 грн. Стягнути солідарно з ПП "Грессток" та ПП "Фінвесткор" 2000 грн моральної шкоди.

Заочним рішенням Рожнятівського районного суду від 17 березня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір від 29.10.2014 року № 071279, укладений між ОСОБА_2 та ПП "Фінвесткор". Визнано недійсним договір від 29.10.2014 року № 071279, укладений між ОСОБА_2 та ПП "Грессток". Стягнуто з ПП "Грессток" на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 2500 грн. Визнано недійсним договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 від 12.11.2014 року, укладений між ОСОБА_2 та ТДВ "Страхова компанія" Традо". Стягнуто з ТДВ "Страхова компанія "Традо" на користь ОСОБА_2 кошти в розмірі 1200 грн. В задоволенні позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ТДВ "Страхова компанія "Традо" посилається на порушення судом при ухваленні рішення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що суд, вказуючи на те, що волевиявлення позивача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі, не врахував, що договір страхування, укладений між ОСОБА_2 та страховою компанією був спрямований на реальне настання правових наслідків. Позивач сам був ініціатором укладення договору, оскільки подав заяву з проханням укласти з ним договір добровільного страхування від нещасних випадків. Діяльність ТДВ "Страхова компанія "Традо" як страхувальника не має ніякого відношення до пірамідальних схем отримання кредитних коштів та не повязана з діяльністю інших відповідачів у справі. Судом не вказано, в чому проявилися неправомірні дії ТДВ "Страхова компанія "Традо" як контрагента за договором, чим це підтверджується. Тому просить оскаржуване рішення змінити, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ТДВ "Страхова компанія "Традо" відмовити.

В засідання апеляційного суду представник ТДВ "Страхова компанія "Традо", позивач ОСОБА_2, належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, не зявились, що згідно ч. 2 ст. 305 ЦПК України не перешкоджає її розглядові.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 29.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПП "Грессток" укладено договір № 071279, за яким останнє зобов'язується за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. На виконання умов цього договору ОСОБА_2 сплатив 2500 грн.

29.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПП "Фінвесткор" укладено договір № 071279, за яким підприємство зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності програми "Credit Invest".

12.11.2014 року між ОСОБА_2 та ТДВ "Страхова компанія "Традо" укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515, за умовами якого ОСОБА_2 сплатив страховику страховий платіж у розмірі 1200 грн.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що правовідносини, які склалися між сторонами, мають ознаки тих, що регулюються Законом України "Про захист прав споживачів". За положеннями ч. 1, п. 7 ч. 3, ч. 6 ст. 19 цього Закону нечесна підприємницька практика (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною, забороняється. Забороняються як такі, що вводять в оману, утворення, експлуатація або сприяння розвитку пірамідальних схем, коли споживач сплачує за можливість одержання компенсації, яка надається за рахунок залучення інших споживачів до такої схеми, а не за рахунок продажу або споживання продукції. Правочини, здійснені з використанням нечесної підприємницької практики, є недійсними.

ОСОБА_2 сплачував кошти не за сам товар, а за можливість одержання права на отримання безвідсоткової позики. ПП "Фінвесткор" без залучення власних коштів формувало групи клієнтів, за рахунок коштів яких здійснювалась передача права на отримання безвідсоткового кредиту одному з учасників групи, що є компенсацією за рахунок коштів інших учасників групи, залучених до умов діяльності програми "Credit Invest", тому спірні договори - це угода, яка порушує права ОСОБА_2, а діяльність ПП "Фінвесткор" з реалізації програми "Credit Invest" є такою, що вводить споживача в оману. Вчинений ПП "Фінвесткор" з ОСОБА_2 договір є нікчемним і до нього суд застосував наслідки недійсності нікчемного правочину.

При укладенні договору добровільного страхування з ТДВ "Страхова компанія "Традо"волевиявлення ОСОБА_2, як учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Про акцесорний характер договору страхування також свідчить і договір страхова сума (40000 грн.), яка відповідає сумі зобов'язань перед ПП "Фінвесткор" за договором № 071279. Добровільне страхування у конкретного страховика не може бути обов'язковою передумовою при реалізації інших правовідносин. Під час укладення цих договорів, були порушені загальні засади цивільного законодавства щодо свободи договору, вимог розумності та справедливості у відношеннях зі споживачем, тому договір добровільного страхування судом визнано недійсним.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, за умовами договору № 071279 від 29.10.2014 року ПП «Грессток» узяло на себе зобовязання надати за обумовлену плату інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. На виконання умов цього договору ОСОБА_2 сплатив 2500 грн. В той же день за тим самим номером між ОСОБА_2 та ПП "Фінвесткор" укладено договір, за яким останнє зобов'язується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики на умовах діяльності програми "Credit Invest".

Така діяльність є фінансовою послугою (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг"). Водночас, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 34 цього Закону діяльність з надання будь-яких фінансових послуг, що передбачають пряме або опосередковане залучення фінансових активів від фізичних осіб, може здійснюватись лише фінансовими установами після отримання відповідної ліцензії. Крім того, 2 червня 2011 року статтю 4 цього Закону доповнено п. 11-1 (набув чинності з 08.01.2012 року), відповідно до якого діяльність із адміністрування фінансових активів для придбання товарів у групах віднесено до переліку фінансових послуг.

Частиною 1 ст. 5 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" встановлено, що фінансові послуги надаються фінансовими установами, а також, якщо це прямо передбачено законом, фізичними особами суб'єктами підприємницької діяльності. Надавати фінансові кредити за рахунок залучених коштів має право на підставі відповідної ліцензії лише кредитна установа (ч. 3 ст. 5 цього Закону).

Частина 2 ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" передбачає, що здійснення діяльності, зазначеної у частині першій цієї статті, дозволяється тільки після отримання відповідної ліцензії.

Статтею 227 ЦК України визначено, що правочин юридичної особи, вчинений нею без відповідного дозволу (ліцензії), може бути визнаний судом недійсним.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що договір № 071279, укладений 29.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПП «Грессток» та договір № 071279, укладений 29.10.2014 року між ОСОБА_2 та ПП "Фінвесткор" є недійсними.

12.11.2014 року між ОСОБА_2 та ТДВ "Страхова компанія "Традо" укладено договір добровільного страхування від нещасних випадків № 010515 за умовами якого ОСОБА_2 сплатив страховику страховий платіж у розмірі 1200 грн.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги ТДВ "Страхова компанія "Традо" про те, що укладений з ОСОБА_2 договір страхування був спрямований на реальне настання правових наслідків, та не має ніякого відношення до пірамідальних схем отримання кредитних коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 546 ЦК України договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

Згідно п. 2.1.5 договору № 071279 від 29.10.2014 року ОСОБА_2 зобовязувався укласти договори особистого страхування життя, здоровя, працездатності та майнового страхування обєкта застави зі страховою компанією на умовах, визначених у додатку № 2 до даного договору.

Як вбачається з п. 5.2 підпункту «є» додатку № 2 до договору № 071279 від 29.10.2014 року для отримання безвідсоткової позики ОСОБА_2 повинен був провести обовязкове особисте страхування життя, здоровя, працездатності.

Про те, що спірний договір страхування не є окремим цивільно-правовим договором, а є іншим видом забезпечення виконання зобов'язання, свідчить те, що відповідачі повязані між собою при покладенні на ОСОБА_2 обовязку укласти ці договори саме на умовах ПП «Грессток» та ПП "Фінвесткор", необхідних для отримання безвідсоткової позики.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що ОСОБА_2 уклав договір добровільного страхування від нещасного випадку виключно на виконання п. 2.1.5 договору № 071279 від 29.10.2014 року, укладеного ним з ПП "Фінвесткор", з метою забезпечення свого обовязку щодо повернення позики, а недійсність основного зобов'язання спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. При цьому, судом всебічно, повно й обєктивно зясовано обставини справи та надана їм належна оцінка.

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Традо» відхилити.

Заочне рішення Рожнятівського районного суду від 17 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Малєєв А.Ю.

ОСОБА_3