Справа № 329/391/15-ц
Провадження 2/329/250/2015
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 жовтня 2015 рік смт. Чернігівка

Чернігівський районний суд Запорізької області

в складі головуючого судді - Поди Н.М, при секретарі - Сивак В.Г., розглянувши у відкритому судовому засіданні смт. Чернігівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі та ділової репутації, стягнення моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаним позовом, обгрунтовуючи тим, що 13.06.2014р. під час проведення засідання в Чернігівській РДА, за участю голови Запорізької ОДА та керівників усіх установ, підприємств та організацій Чернігівського району, відповідач „привселюдно назвав його хабарником та корупціонером і що, він як сільський голова, не виконує покладених на нього обов'язків, а лише відстоює свої інтереси».

18.06.2014р. факсимільним зв'язком до ОСОБА_3 сільради з Запорізької ОДА надійшла копія „звернення ОСОБА_2 до голови Запорізької ОДА з посиланням, що він як сільський голова винен в не виготовленні проектів землеустрою фірмою «Ом Сервіс», яку він запропонував жителям ОСОБА_3 сільської ради, за виготовлення яких сплачено кожним громадянином по 2000 грн. З цього приводу він надавав пояснення. За результатами проведення перевірки, доводи відповідача не знайшли свого підтвердження. Вважає, що висловлювання відповідача порушують його права та принижують його честь, ділову репутацію, як сільського голови та громадянина, оскільки є безпідставними та надуманими. Просив суд стягнути з відповідача на його користь моральну шкоду 20000 грн. і судовий збір, 243,60 грн.

21 липня 2015р. позивач уточнив позовні вимоги та вказав, що в період часу з 2010р. по 2014р. ОСОБА_2 звертався до Верховної ради України з письмовими листами, що „він як новообраний голова ОСОБА_3 сільської ради буде вживати заходів щодо продажу майна на території сільської ради та таким чином руйнувати інфраструктуру села. Також ОСОБА_2 „публічно в засобах масової інформації, в районній газеті «Нива» опублікував статтю про те, що він своїми злочинними діями буде вживати заходи щодо руйнації майна ОСОБА_3 сільської ради з метою збагачення себе та членів своєї сім'ї.

Просив зобов'язати відповідача публічно вибачитись в засобах масової інформації щодо розповсюдження неправдивих відомостей відносно нього та стягнути на його користь моральну шкоду 20000 грн. за приниження честі та ділової репутації і судовий збір, 243,60 грн.

У судовому засіданні представник позивача, ОСОБА_4 відмовився від позовних вимог в частині, що «Клочко О.М. „публічно в засобах масової інформації, в районній газеті «Нива» опублікував статтю про те, що він своїми злочинними діями буде вживати заходи щодо руйнації майна ОСОБА_3 сільської ради з метою збагачення себе та членів своєї сім'ї, та від зобов'язання відповідача публічно вибачитись в засобах масової інформації щодо розповсюдження неправдивих відомостей в районній газеті «Нива». Також відмовився від виклику в судове засідання свідків: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 В іншій частині позов підтримав та просив задовольнити.

Відповідач, ОСОБА_2 у судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що не поширював проти позивача неправдиву інформацію. Під час зустрічі голови Запорізької обласної ради з адміністративно-господарським активом він не називав ОСОБА_1 хабарником та корупціонером. На зустрічі при зверненні до голови обласної РДА останній запропонував йому викласти своє прохання в письмовій формі та надіслати до обласної РДА, що було зроблено. Крім того, звернення було не тільки його а й ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 На даній зустрічі ОСОБА_1 не був присутній, а також і його син відповідно до списку. До редакції газети „Нива звернулися 39 громадян ОСОБА_10 сільської ради з приводу не виготовлення проектів відведення земель, а не він один. Крім того, висловлювання на адресу позивача є його суб'єктивною думкою, тобто за фактичним характером оціночним судженням, яке відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» не підлягає спростуванню та доведенню його правдивості та ніякого відношення до поширення інформації це не має, в даному випадку мала місце реалізація свого конституційного права, передбачена ст.40 Конституції України. З огляду на це, посилання позивача на ці обставини є неправомірні та не свідчать про порушення з його боку особистих немайнових прав останнього. Крім того, суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 277 ЦК України, а також п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України N 1, 27.02.2009 « Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист гідності, честі чи ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Позивач є головою ОСОБА_3 сільської ради Чернігівського району Запорізької області.

В судовому засіданні встановлено, що 13.06.2014р. в приміщенні Чернігівської РДА проводилася зустріч з головою Запорізької обласної РДА з адміністративно-господарським активом керівників усіх установ, підприємств та організацій Чернігівського району. Відповідно до списку присутніх на даній зустрічі позивач не був присутній, а також його син, ОСОБА_11 від якого начебто дізнався позивач, що відповідач привселюдно назвав його хабарником та корупціонером і що, він як сільський голова, не виконує покладених на нього обов'язків, а лише відстоює свої інтереси. Не знайшли підтвердження висловлювання і в протоколі зустрічі.(а.с. 44-46).

В позові позивач не вказав при яких обставинах йому стало відомо, що відповідач назвав його хабарником та корупціонером, так як позивач не був присутній на даній зустрічі з головою обласної РДА. Суд критично оцінює свідчення що позивачу стало відомо від його сина, ОСОБА_11, який відповідно до списку присутніх не був присутнім на вищевказаній зустрічі.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що з письмовим зверненням до голови Запорізької ОДА звернувся не тільки відповідач. Дане звернення підписано також ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 Відповідно до даного звернення вищевказані особи просили надати допомогу по отриманню земельних ділянок у приватну власність.(а.с.6).

Позивач вказує, що в період часу з 2010р. по 2014р. ОСОБА_2 звертався до Верховної ради України з письмовими листами, що „він як новообраний голова ОСОБА_3 сільської ради буде вживати заходів щодо продажу майна на території сільської ради та таким чином руйнувати інфраструктуру села. Однак, як обґрунтування, до суду надано лише одне клопотання, від 10.11.2010р. ОСОБА_2, як голови ОСОБА_3 сільської ради до голови Верховної ОСОБА_12 України. В даному клопотанні вказано, що виникла реальна загроза того, що комунальне майно може перейти у власність приватної структури. Тобто, в даному клопотанні відсутня інформація, що позивач, „ як новообраний голова ОСОБА_3 сільської ради буде вживати заходів щодо продажу майна на території сільської ради та таким чином руйнувати інфраструктуру села».(а.с.54)

У доктрині цивільного права поняття честь і гідність - це важливі духовні нематеріальні блага, втілені у самій особі громадянина або юридичної особи.

Честь - це певна соціальна оцінка громадянина або юридичної особи, яка визначається вчинками, виробничою діяльністю та поглядами конкретної особи в контексті норм суспільного життя.

Ділова репутація - суспільна категорія, дуже близька до честі і гідності. Право на недоторканність ділової репутації означає повноваження вимагати недоторканності ділової репутації, яке полягає у забороні здійснювати будь-які дії, якими може бути порушене це особисте немайнове благо. Здебільшого право на недоторканність ділової репутації фізичної особи може порушуватися шляхом поширення недостовірної інформації.

Доводи представника позивача про те, що звернення ОСОБА_2 до голови Запорізької РДА та до Верховної ради України, принизило його честь, ділову репутацію як голови ОСОБА_3 сільської ради, не заслуговують на увагу, оскільки, як випливає з пункту 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи", відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації.

Крім того, Конституційний Суд України своїм рішенням № 8 рп від 10 квітня 2003 року, справа № 1 9/2003, підкреслив, що викладення у листах, заявах, скаргах до правоохоронного органу відомостей особою, на думку якої посадовими чи службовими особами цього органу при виконанні функціональних обов'язків порушено її право, не може вважатись поширенням відомостей, які порочать честь, гідність чи ділову репутацію або завдають шкоди інтересам цих осіб. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Суд вважає не доведеними позовні вимоги про приниження честі, ділової репутації позивача.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про звернення громадян" громадяни мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об"єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов"язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.

Згідно із ст.30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.

Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у абзацах 3-5 п.19 постанови «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009р., відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб»єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності( на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.

Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду», суди застосовують при розгляді справ Європейську конвенцію з прав людини і практику суду як джерело права.

Статтею 10 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р. встановлено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати та передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.

За змістом ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.

Згідно до Резолюції 1165(1998) Парламентської ОСОБА_12 Європи про право на недоторканість приватного життя публічними фігурами є особи, які обіймають державні посади і (або) користуються державними ресурсами, а також усі ті, хто відіграє певну роль у суспільному житті (у галузі політики, економіки, мистецтва, соціальній сфері, спорті чи в будь-якій іншій галузі).

У статтях 3, 4, 6 Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12.02.2004р. на 872 засіданні Комітету ОСОБА_13 Європи зазначається, що оскільки політичні діячі та посадові особи, які обіймають публічні посади або здійснюють публічну владу на місцевому, регіональною, національному чи міжнародному рівнях, вирішили апелювати до довіри громадськості погодилися "виставити" себе на публічне політичне обговорювання, то вони підлягають ретельному громадському контролю і потенційно можуть зазнати гострої та сильної громадської критики з приводу того, як вони виконували або виконують свої функції. При цьому зазначені діячі та особи не повинні мати більшого захисту своєї репутації та інших прав порівняно з іншими особами. У зв'язку з цим, межа допустимої критики щодо політичного діяча чи іншої публічної особи є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати.

Позивач ОСОБА_1 є головою ОСОБА_3 сільської ради Чернігівського району Запорізької області і безумовно відіграє важливу роль у суспільному житті громадян ОСОБА_3 сільської ради, а тому межа допустимої критики щодо нього є значно ширшою, ніж окремої пересічної особи.

У рішеннях Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) по справі Хендісайда проти Великобританії (Handyside v. United Kingdom), Series A, N 24, p. 23, § 49, та «Ерсілд проти Данії (Jersild v. Denmark), Series A, N 298, p. 26, § 37) зазначається: свобода висловлення думок являє собою одну з основних підвалин демократичного суспільства. Будучи одним з головних умов його прогресу і самореалізації кожного з його членів, вона застосована не тільки до «інформації» або «ідеї», які зустрічаються доброзичливий прийом або розглядаються як необразливі чи байдужі, але також і до таких, які вселяють занепокоєння держави або частини населення. Такими є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає демократичного суспільства.

Матеріали справи не містять у собі доказів щодо поширення негативної недостовірної інформації відносно позивача ОСОБА_1, а також інформації, яка порушує його особисті немайнові права або завдає шкоди його особистим немайновим благам, а тому, відсутні підстави для задоволення позову.

Суд, вважає, що зазначена інформація не є негативною і недостовірною відносно позивача ОСОБА_1 і не може бути визнана як така, що не відповідає дійсності і ганьбить його честь та ділову репутацію. Сукупність обставин, які можуть бути підставою для задоволення позову про захист честі та ділової репутації, відсутня.

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Спростування має здійснюватися у такий самий спосіб, у який поширювалася недостовірна інформація. У разі, якщо спростування недостовірної інформації неможливо чи недоцільно здійснити у такий же спосіб, у який вона була поширена, то воно повинно проводитись у спосіб, наближений (адекватний) до способу поширення, з урахуванням максимальної ефективності спростування та за умови, що таке спростування охопить максимальну кількість осіб, що сприйняли попередньо поширену інформацію.

Позивач обрав спосіб захисту свого права як відшкодування моральної шкоди, що не передбачений вищевказаними статтями.

Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»від 31 березня 1995 року (зі змінами від 25 травня 2001 року), роз'яснив, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення), та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювача; наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Судом такі підстави не встановлені.

Крім того, згідно з ч.2 ст.31 Закону України «Про інформацію» суб'єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди за приниження честі та ділової репутації необхідно відмовити у повному обсязі.

В частині позовних вимог про зобов'язання відповідача публічно вибачитись в засобах масової інформації щодо розповсюдження неправдивих відомостей в районній газеті «Нива» позивач відмовився.

Згідно з ч.3 ст.10 ЦПК України та ч.ч.1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести та обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Таких доказів позивачем до суду не надано.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 58, 60, 209, 212 , 214-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 3, 9, 28, 34 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ст. 277, 297, 299 ЦК України, Постанови Пленуму ВСУ №1 від 27.01.2009р. «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», суд

В И Р І Ш И В :

Відмовити, ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 про захист честі та ділової репутації, стягнення моральної шкоди.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Запорізької області протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя