1Справа № 335/6834/15-ц 2/335/1726/2015
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 жовтня 2015 року м. Запоріжжя

Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя у складі: головуючого судді Апаллонової Ю.В., при секретарі Кудряшовій Ю.І., за участю: представника відповідача ОСОБА_1, ОСОБА_2, представника третьої особи ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, районна адміністрація Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, районна адміністрація Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району про визнання договору дарування недійсним.

У процесі слухання справи до участі у справі в якості третьої особи залучено приватного нотаріусу Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7.

У позовній заяві ОСОБА_4 зазначала, що 12 червня 2015 року померла її мати ОСОБА_8 .

Після смерті матері позивачки відкрилась спадщина, до складу якої увійшла квартира АДРЕСА_1. Але приватний нотаріус повідомила про те, що позивачка не зможе прийняти у спадщину вищевказану квартиру після померлої матері, оскільки дане житлове приміщення у лютому місяці 2014 року мати за життя подарувала відповідачці ОСОБА_5.

Позивачка вважає цей договір дарування недійсним, оскільки володіє тими відомостями, що у вказаній квартирі ще за життя ОСОБА_8 була зареєстрована неповнолітня правнучка спадкодавця ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що вказує на суттєві порушення з боку нотаріуса та органу опіки та піклування при укладенні цього правочину, а саме: на час укладення договору дарування у квартирі була зареєстрована неповнолітня правнука спадкодавця, то в неї не було права на вчинення правочину, тому як це суперечить правам та інтересам малолітньої дитини, а також моральним засадам суспільства, оскільки дитина доводиться їй правнучкою яка була членом сім'ї померлої.

Просила суд, посилаючись на норми ст. 203, 215, 392, 405, 1216. 1217, 1220, 1269 ЦК України, ст. 156 ЖК України, визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_2, що у місті Запоріжжі, укладений між ОСОБА_8 та ОСОБА_5 в лютому 2014 року.

У судове засідання 07.10.2015 року представник позивача і позивач не зявилися, про час та місце слухання справи повідомлені належним чином, заяв про відкладення слухання справи суду не надали, у минулих судових засіданнях представник позивача позов підтримав у повному обсязі і на підставах викладених у позові, просить його задовольнити.

У судовому засіданні відповідач та його представники категорично заперечують проти задоволення позову, зазначаючи, що підставами подання позову є порушення прав та інтересів неповнолітньої ОСОБА_9, разом із тим ОСОБА_4 не є законним представником малолітньої ОСОБА_9, а від так у позивача відсутнє право звернення до суду за захистом прав ОСОБА_9 Крім того, укладанням оспорюваного договору дарування не порушенні права малолітньої ОСОБА_9 на користування житлом, тому що ОСОБА_9 до цього часу мешкає та користується цією квартирою разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 та має реєстрацію до цього часу за вказаною адресою.

У судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 проти задоволення позову заперечує, зазначаючи, що права її дитини жодним чином не порушені, дитина разом із нею на даний час проживає у вказаній квартирі, зареєстрована у ній. Крім того, зазначала, що вона як законний представник ОСОБА_9 не вбачає порушення прав малолітньої дитини, а ОСОБА_4 не має законного права предявляти позов в інтересах її дитини ОСОБА_9

У судове засідання представник районної адміністрації Запорізької міської ради по Орджонікідзевському району, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 не зявилися, від них до суду надані заяви про розгляд справи у їх відсутності.

Заслухавши пояснення сторін та їх представників, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, суд, в межах наданих доказів, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, а згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Одностороннім правочином є дія однієї сторони, яка може бути представлена однією або кількома особами. Односторонній правочин може створювати обов'язки лише для особи, яка його вчинила. Односторонній правочин може створювати обов'язки для інших осіб лише у випадках, встановлених законом, або за домовленістю з цими особами. Таким чином, за змістом вимог закону, правочин вважається одностороннім у тому разі, коли до виникнення цивільних прав та обов'язків приводить волевиявлення одного суб'єкта цивільного права.

Відповідно до ч.2 ст. 626 ЦК України договір є одностороннім, якщо одна сторона бере на себе обов'язок перед другою стороною вчинити певні дії або утриматися від них, а друга сторона наділяється лише правом вимоги, без виникнення зустрічного обов'язку щодо першої сторони.

Згідно із ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обовязок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Судом встановлено, що 12.06.2015 року померла ОСОБА_8, мати ОСОБА_4В.(копія свідоцтва про смерть серії І-ЖС № 327197, виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 23 червня 2015 року, актовий запис № 4276).

Після смерті ОСОБА_8 відкрилась спадщина, що підтверджується Витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 40713426 від 19.06.2015 р., посвідченим приватним нотаріусом ОСОБА_10О.(спадкова справа №22/2015 а.с.103-119)

З метою прийняття спадщини ОСОБА_4 звернулась до нотаріальної контори в межах шестимісячного строку, що визначений законодавцем для прийняття спадщини за законом (а.с.104)

Так, на запит приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_10 ТОВ «ЗМ БТІ» надано копію правовстановлюючого документу на квартиру АДРЕСА_3, а саме: свідоцтво про право власності, видане Орджонікідзевською районною адміністрацією Запорізької міської ради 16.07.2002 р. № 1563.(а.с.72)

Згідно вказаного свідоцтва про право власності спадкодавцеві ОСОБА_8 належить 1/2 частина спірної квартири, інша ? частина належала ОСОБА_11 Вказану ? частина ОСОБА_8 успадкувала після смерті своєї матері ОСОБА_11, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом 04.12.2013 року (а.с.74), отже ОСОБА_8 за життя була власником квартири АДРЕСА_4.

05 лютого 2014 року ОСОБА_8 подарувала ОСОБА_5 квартиру 46 у буд. 167 у м. Запоріжжі, що підтверджується договором дарування від 05.02.2014 року посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 (а.с.18).

Як вбачається із матеріалів справи і згідно до довідки МКП «Основаніє» № 16296 від 05.09.2015 року у квартирі 46 у буд. 167 по пр..Леніна у м. Запоріжжі зареєстрована з 04.10.2010 року ОСОБА_9 (ІНФОРМАЦІЯ_2).

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_4 посилається на ті обставини, що на час укладення договору дарування у квартирі була зареєстрована неповнолітня правнука спадкодавця, то в неї не було права на вчинення правочину, тому як це суперечить правам та інтересам малолітньої дитини, а також моральним засадам суспільства. Отже підставою позову позивач визначила те, що час укладення договору дарування на частину квартири права неповнолітньої ОСОБА_9 були порушені і це, на думку позивача, є підставою для визнання договору дарування квартири недійсним.

У судовому засіданні в порядку ст. 10 ЦПК України представнику позивача розяснювалося право змінити до початку слухання справи по суті підставу або предмет позову, уточнити позовні вимоги. Однак вказаним процесуальним правом позивач не скористався, позов не уточнював.

Разом із тим, відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Позивач у цивільному процесі це особа, на захист субєктивних прав якої порушено цивільну справу. Ця особа може звернутися до суду безпосередньо або через представника, процес може бути ініційований і іншими уповноваженими законом органами та особами. Відповідач це особа, яка за заявою позивача або іншого ініціатора процесу залучається судом до участі у справі для визначення підстав покладення на неї обовязку щодо поновлення субєктивного права позивача, яке зазнало посягання. Процесуальні права сторін це встановлені та гарантовані законом можливості вибору поведінки щодо участі у суді при розгляді та вирішенні цивільної справи, які забезпечують отримання захисту своїх субєктивних прав, які зазнали посягання або існує ймовірність такого.

У відповідності до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦПК України права, свободи і інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом, тобто законні представники.

Відповідно до ч. 2 ст. 14 СК України якщо дитина або особа дієздатність якої обмежена, не може самостійно здійснювати свої права, ці права здійснюють батьки, опікун або самі ці особи за допомогою батьків чи піклувальника - представники.

Враховуючи ті обставини, що ОСОБА_4 не є законним представником малолітньої ОСОБА_9, а відтак, у позивача відсутнє право звернення до суду за захистом прав малолітньої ОСОБА_9, отже за заявленою підставою позову ОСОБА_4 не є належним позивачем і з цих підстав їй в цьому позові слід відмовити.

Варто зазначити, що у судовому засіданні встановлено, що укладанням оспорюваного договору даруванні не порушенні права малолітньої ОСОБА_9 на користування житлом, тому що ОСОБА_9 до цього часу мешкає та користується цією квартирою разом із своєю матір'ю ОСОБА_6 та має реєстрацію до цього часу за вказаною адресою.

Щодо порушення прав позивача, то варто зазначити, що посилання позивача на правові норми передбачені Законом України «Про охорону дитинства», ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України, відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК УРСР, яка є бланкетною до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР визначення поняття члени сім'ї власника житла, а саме до членів сім'ї наймача дружина наймача, їх діти і батьки. Зважаючи, що ОСОБА_9 разом із матір'ю проміжки часу не мешкали у вказаній квартирі через від'їзди за кордон, тому підстав вважати, що малолітня дитина була членом сім'ї померлої прабабусі в розумінні ст. 64 ЖБ немає.

Пункт 3.1 розділу 2 глави 1 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами затвердженому наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року, щодо отримання згоди органу опіки та піклування на укладення правочинів за участю малолітніх осіб проте при укладанні оспорюваного договору дарування малолітня ОСОБА_9С учасником цього договору, а отже на підставі п. 3.1 Порядку вчинення нотаріат нотаріусами України у нотаріуса не було підстав перевіряти наявність дозволу органу піклування на укладання договору дарування.

Посилання ОСОБА_4 на ч. 6 ст. 203 ЦК згідно до якого правочин, що вчиняється батьками, не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, є безпідставними, оскільки оспорюваний правочин не вчинявся батьками малолітньої ОСОБА_9

До того ж, у позові не зазначено і в судовому засіданні не встановлено, яким саме моральним засадам суспільства суперечить укладення договору дарування, адже можливість укладання договорів дарування передбачена ст. 717 ЦК України.

Твердження позивача про його право на квартиру АДРЕСА_5 та посилання при цьому у позові на ст. 392 ЦК України є неспроможними і надуманими.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті

На момент відкриття спадщини квартира № 46 у будинку № 167 по проспекту в м. Запоріжжя не належала спадкодавцю ОСОБА_8 на підставі п.1 ч.1 ст. 346 ЦК України.

Стаття 392 ЦК України передбачає захист прав власника майна, а ОСОБА_4 право власності не набуте та вона не є власником квартири АДРЕСА_6. В розумінні статей 210, 640 ЦК України власником квартири АДРЕСА_7 є ОСОБА_5

Крім того відповідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Відповідно до ч. 1 ст. 1298 ЦК свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців із часу відкриття спадщини.

Відповідно до свідоцтва про смерть серія І-ЖС № 327197 від 23.06.2015 року спадкодавець ОСОБА_8 померла 12.06.2015 року, отже на час предявлення позову так і на час постановлення рішення не сплинув строк в шість місяців встановлений ст 1270 ЦК України для прийняття спадщини, а від так, на теперішній час звернення позивача до суду за захистом своїх спадкових прав є передчасним. Спір про спадкування може бути вирішений лише після спливу визначеного законом шестимісячного строку, отже підстав для захисту права на спадкування, як про те зазначає позивач у позові на теперішній час не має.

Враховуючи вищезазначене, доводи позивача про порушення спадкових прав, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено порушення її прав на час звернення до суду із позовом з боку відповідача ОСОБА_5

На підставі викладеного у задоволенні позову слід відмовити.

Відповідно до ч. 6 ст.154 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання рішення законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову.

У звязку із чим, на підставі викладеного, суд вважає за необхідне скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою суду від 28.08.2015 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_8, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

У звязку з тим, що у задоволенні позову відмовлено у повному обсязі, відповідно до ст. 88 ЦПК України понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви до суду не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись ст. 3, 10, 11, 57-61, 88, 154, 208, 209, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6, районна адміністрація Запорізької міської ради, приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_7 про визнання договору дарування недійсним, залишити без задоволення.

Скасувати заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 28.08.2015 року щодо накладення арешту на квартиру АДРЕСА_9, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_5.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Орджонікідзевський районний суд м. Запоріжжя шляхом подачі апеляційної скарги у 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя : Ю.В. Апаллонова