Справа №487/1887/15-ц 25.12.2015 25.12.2015 25.12.2015
Справа № 487/1887/15-ц
Провадження №22ц/784/3070/15 Головуюча в першій інстанції ОСОБА_1
Категорія 55 Доповідач в апеляційній інстанції ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Довжук Т.С.,

суддів: Шолох З.Л., Маляренко І.Б.,

із секретарем судового засідання Горенко Ю.В.,

за участю позивачки ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянула у відкритому судовому засіданні

апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Екватор2»

на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року по справі за позовом

ОСОБА_3

до

Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Екватор2»

(далі ОСББ «Екватор-2»)

про стягнення заборгованості по заробітній платі,

ВСТАНОВИЛА :

10 березня 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСББ «Екватор-2» про стягнення заборгованості по заробітній платі.

Позивачка зазначала, що з 01 лютого 2002 року по 06 березня 2009 року вона перебувала у трудових відносинах з Житлово - будівельним кооперативом «Екватор - 2», правонаступником якого є ОСББ «Екватор-2» та займала виборну посаду голови правління. 06 березня 2009 року вона була звільнена на підставі ст. 38 КЗпП України, за власним бажанням. За період з 01 вересня 2002 року по 01 червня 2006 року їй виплачувалась заробітна плата щомісячно в розмірі 40 грн., а за період з 01 вересня 2002 року по 01 грудня 2002 року взагалі заробітна плата не була виплачена, в звязку з чим утворилась заборгованість у загальному розмірі 15 966 грн.

Посилаючись на Закон України «Про оплату праці», яким законодавчо встановлений мінімальний розмір заробітної плати, нижче якого не може проводитися оплата праці за виконану роботу, позивачка просила позов задовольнити та стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі в сумі 15 966 грн., розрахованого з урахуванням розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто з ОСББ «Екватор-2» на користь ОСОБА_3 9 352 грн. заборгованості по заробітній платі за період з 01 вересня 2002 року по 01 липня 2006 року без урахування по сплаті необхідних платежів та зборів. Також вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Справа переглядалась судами різних інстанцій неодноразово.

В апеляційній скарзі ОСББ «Екватор-2» просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. На думку апелянта, рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалено без повного зясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивачки та представника відповідача, дослідивши надані докази та перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з того, що розмір заробітної плати позивача був визначений у меншому розмірі, ніж передбачено Законом України «Про державний бюджет» за кожний рік (починаючи з 2002 року по 2006 рік), що не відповідає положенням Закону України «Про оплату праці» та КЗпП України, так як оплата праці працівників підприємств усіх форм власності не може бути нижче мінімального розміру встановленого законодавством, угодами і колективними договорами та оскільки відповідачем не було проведено розрахунку із позивачем при звільненні в повному обсязі, то він повинен виплатити позивачу заборгованість по заробітній платі за період з 01 вересня 2002 року по 01 липня 2006 року в загальному розмірі 9 352 грн. без урахування по сплаті необхідних платежів та зборів.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступних обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно наказу № 1к/2002-1 від 01 лютого 2002 року ОСОБА_3 було прийнято на роботу на посаду голови правління ЖКП «Екватор-2», з окладом згідно штатного розкладу (а.с. 105) та встановлено тривалість робочого часу 40 годин на тиждень. з щоденним робочим часом 8 годин, з окладом згідно кошторису розходів затвердженої загальними зборами ЖБК «Екватор-2» (наказ № 1к/2002-1/1 від 01 лютого 2002 року).

Відповідно до копії трудової книжки позивачка працювала на даному підприємстві з 01 лютого 2002 року по 06 березня 2009 року на посаді голови правління та щомісячно отримувала заробітну плату (а.с. 9, 115).

Статтею 94 КЗпП України передбачено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається КЗпП України, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами.

При цьому, мінімальна заробітна плата гарантується державою за умови виконання встановлених норм тривалості робочого часу та інтенсивності праці, а розмір заробітної плати також може бути нижчим за встановлений мінімальний розмір заробітної плати у випадках, передбачених законодавством.

Відповідно до ст. 97 КЗпП України оплата праці працівників здійснюється за погодинною, відрядною або іншими системами оплати праці. Оплата може провадитися за результатами індивідуальних і колективних робіт.

Рішенням Апеляційного суду Миколаївської області від 22 листопада 2011 року по справі за позовом ОСОБА_3 до Житлово - будівельного кооперативу «Екватор-2» (правонаступник ОСББ «Екватор-2») про стягнення компенсації за невикористанні відпустки, середнього заробітку за час затримки виплати компенсації, пенсійної допомоги, яке набрало законної сили, встановлено, що позивачка працювала на посаді голови правління ЖБК «Екватор-2» з 01 лютого 2002 року по 06 березня 2009 року та щомісячно отримувала заробітну плату, що підтверджується наказом про прийняття на роботу, трудовою книжкою, індивідуальними відомостями про застраховану особу, платіжними документами про заробітну плату, довідками, протоколами засідання правління, наказом про відпустку, наказом про звільнення, розрахунком відпускних та заробітної плати (а.с. 34-35).

Тобто, вказаним рішенням суду встановлено, що ОСОБА_3 працювала на посаді голови правління повний робочий день та повний робочий тиждень, а її позов про стягнення з ЖБК «Екватор-2», правонаступником якого є ОСББ «Екватор-2», компенсації за невикористану відпустку в розмірі 7 792 грн. 55 коп., середнього заробітку за час затримки виплат при звільненні 43 223 грн. 40 коп., пенсійну допомогу в розмірі двох окладів 4 802 грн. 60 коп., суд вважав обґрунтованим та відмовив у задоволенні позову за пропуском ОСОБА_3 строку звернення до суду з цими позовними вимогами, так як відмова в задоволенні позову за пропуском строку можлива лише при обґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Тобто, зазначені обставини є преюдиційними.

Так, судом першої інстанції встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що із вересня по грудень 2002 року заробітна плата позивачці не нараховувалась, а з січня 2003 року по червень 2006 року ОСОБА_3 отримувала заробітну плату у розмірі 40 грн. (а.с. 4-8, 61-86, 115).

На час звільнення позивачки повного розрахунку з нею проведено не було.

Таким чином, відповідно до Законів України «Про державний бюджет» на кожен рік, Закону України «Про оплату праці» суд правильно визначив період і розмір заборгованості по заробітній платі та задовольнив позов частково.

Відповідно до ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Розяснення цієї норми права надав Конституційний Суд України у своєму рішенні від 15 жовтня 2013 року № 8-рп/2013 у справі щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 233 КЗпП України, ст. ст. 1, 12 Закону України «Про оплату праці».

Так, у разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що ОСОБА_3 працювала неповний робочий день та неповний робочий тиждень є безпідставними та спростовуються змістом трудової книжки останньої, в якій робота на посаді голови правління ЖБК «Екватор-2» зазначена як основна.

Крім того, в матеріалах справи відсутні докази щодо встановлення ОСОБА_3 неповного робочого тижня чи неповного робочого дня.

Не заслуговують на увагу і посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачка навмисно знищила первинну бухгалтерську документацію щодо нарахування їй заробітної плати, так як зазначене вирішується в іншому правовому полі та повинно бути доказано належними доказами.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57- 60 ЦПК України.

Інші доводи апеляційної скарги, що рішення суду є незаконним, необґрунтованим, оскільки ухвалено без повного зясування обставин, що мають значення для справи, а також з порушенням норм процесуального права не заслуговують на увагу та спростовуються вищезазначеним і матеріалами справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду є законним, обґрунтованим, ухваленим відповідно до вимог чинного законодавства, а тому відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Обєднання співвласників багатоквартирного будинку «Екватор2» відхилити, а рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 10 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуюча Т.С. Довжук

Судді З.Л. Шолох

ОСОБА_5