Справа № 199/7319/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

12 жовтня 2015 року м. Дніпропетровськ

Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

Головуючий-суддя Сенчишин Ф.М.

При секретарі Карабань А.Є.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Згідно позову, відповідно до укладеного кредитного договору № DNH4KP70450407 від 14 березня 2006 року відповідач ОСОБА_1 в банківській установі позивача отримав кредит у розмірі 2982,50 грн. Відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати проценти за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними рівними платежами у розмірі 159,82 грн. Кінцевий строк погашення кредиту - 14 березня 2008 року. Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав належним чином, надавши відповідачу кошти в зазначеному розмірі. Умови погашення кредиту відповідачем не виконані, внаслідок чого позивач звернувся до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою про стягнення заборгованості за кредитним договором. 22 травня 2013 року судом винесено рішення суду по цивільній справі № 199/1449/13-ц, яким з відповідача на користь позивача стягнуто заборгованість за кредитним договором в загальному розмірі 19599,45 грн. Оскільки станом на 18 червня 2015 року рішення суду відповідачем виконано не було, заборгованість за кредитним договором не погашена, позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 40813,31 грн., з яких:

-38393,63 гривень - заборгованість по кредиту;

-500 гривень - штраф (фіксована частина);

-1919,68 гривень - штраф (процентна складова).

Ухвалою суду від 12 жовтня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за пенею в розмірі 17086,21 грн. закрите на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Позивач Публічне акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк», належним чином та завчасно сповіщений про час та місце розгляду справи в судове засідання представника не направив. Надав суду письмову заяву, згідно якої підтримав заявлені позовні вимоги та доводи позовної заяви, на яких вони ґрунтуються. Просить розглянути справу за відсутності свого представника.

Відповідач ОСОБА_1, належним чином та завчасно сповіщені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив.

За ухвалою суду розгляд справи проведений в порядку ст. 224 ЦПК України заочно за наявних в справі доказів.

Вирішуючи позовні вимоги, суд виходить з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно копій анкети-заяви Позичальника (а.с. 6) та витягу з Умов та Правил надання банківських послуг (а.с. 7-10), 14 березня 2006 року відповідач ОСОБА_1 уклав з Закритим акціонерним товариством Комерційний банк "ПриватБанк", правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство, уклав кредитний договір № DNH4KP70450407, який складається з анкети-заяви позичальника та Умов та Правил надання банківських послуг, на підставі якого отримав кредит у розмірі 2982,50 грн. зі сплатою відсотків 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та здійснювати повернення кредиту щомісячними рівними платежами у розмірі 159,82 грн.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

За ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Як зазначено у ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 610 ЦК України, порушення зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідач ОСОБА_1 зобов'язався повернути суму кредиту, процентів, комісію відповідно до Заяви та Умов.

Позичальник зобов'язаний повертати кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту, але не пізніше 14 березня 2008 року.

До позову додана копія рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська № 199/1449/13-ц від 22 травня 2013 року (а.с. 4), яке набрало законної сили 04 червня 2013 року, яким з ОСОБА_1 на користь позивача стягнута заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 19599,45 грн., яка складається з заборгованості за тілом кредиту у розмірі 2722,46 грн., заборгованості за відсотками у розмірі 11931,40 грн., пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 2722,46 грн., штраф у розмірі 500 грн. (фіксована частина) та у розмірі 1723,13 грн. (процентна складова). У задоволенні позовних вимог про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за пенею в розмірі 17086,21 грн. відмовлено на підставі ч. 3 ст. 551 ЦК України.

З розрахунку заборгованості (а.с. 15) вбачається, що з часу ухвалення зазначеного рішення до звернення позивача до суду, позивачем додатково нараховані відсотки за користування кредитом у розмірі 4758,86 грн.

Розрахунок заборгованості за процентами позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачем не оспорений.

Вирішуючи питання щодо правомірності нарахування позивачем процентів та комісії суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України в ухвалі № 6-26268вов08 від 30 травня 2012 року, згідно якого статтею ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України, що відноситься до параграфу 1 глави 71 ЦК України, якщо договором установлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу. Згідно із ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Таким чином, проценти за кредитним договором нараховуються до моменту повного погашення кредиту та виконання всіх передбачених договором грошових зобов'язань.

На підставі викладеного, позивач правомірно нарахував заборгованість за процентами, оскільки грошові зобов'язання за кредитним договором до цього часу не виконані.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: ... сплата неустойки;

Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України, якщо за порушення зобов'язання встановлено неустойку, то вона підлягає стягненню у повному розмірі, незалежно від відшкодування збитків.

Позивачем додатково нараховані пеня за невсоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 18771,69 грн., а також штраф у розмірі 196,55 грн. (процентна складова).

Суд, керуючись вимогами ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-169цс14 від 29 жовтня 2014 року, згідно якого за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Оскільки умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення. Таким чином, якщо за умовами договорів погашення кредиту та процентів повинно здійснюватись позичальниками частинами кожного місяця, у рахунок чого вносяться кошти, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальниками кожного із цих зобов'язань.

Також, суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-160цс14 від 19 листопада 2014 року, за яким відповідно до вимог статті 266, частини другої статті 258 ЦК України стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду та починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Позивач звернувся з позовом до суду 22 вересня 2015 року (а.с. 2).

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 258 ЦК України, до позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік.

Отже, позивачем пропущено строк давності щодо позовних вимог про стягнення пені, нарахованої станом на 21 вересня 2014 року.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Суд враховує правовий висновок, викладений Верховним судом України у постанові № 6-25цс15 від 18 березня 2015 року, за яким виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України "Строки та терміни. Позовна давність" у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми частини третьої статті 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність. Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони. Таким чином суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Відповідач своїми правами скористався на власний розсуд та заяву про застосування позовної давності суду не надав.

За таких обставин, з урахуванням вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України, суд позбавлений можливості за власною ініціативою застосувати позовну давність.

За ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідач, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на підставі ч. 1 ст. 625 ЦК України не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання, та згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України зобов'язаний сплатити суму боргу.

На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 23727,10 грн., з яких:

-4758,86 гривень - заборгованість по відсоткам за користування кредитом;

-18771,69 гривень - пеня;

-196,55 гривень - штраф (процентна складова).

З відповідача на користь позивача на підставі ст. 88 ЦПК України підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218,00 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212, 214 та 224 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»:

- заборгованість за кредитним договором у розмірі 23727 гривень 10 копійок;

- судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 1218 гривень;

усього стягнувши 24945 (двадцять чотири тисячі дев'ятьсот сорок п'ять) гривень 10 (десять) копійок.

На рішення позивачем може бути подана апеляційна скарга в Апеляційний суд Дніпропетровської області через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після закінчення апеляційного розгляду справи.

Відповідач, який не з'явився у судове засідання, може подати до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська заяву про перегляд заочного рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий :