07.12.2015 Єдиний унікальний номер 205/5353/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 грудня 2015 рокум. ДніпропетровськСправа № 205/5353/15-ц
2/205/2422/15

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі судді Нижного А.В., за участю секретаря судового засідання Піменової М.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою, у якій просить:

стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 53 461,02 грн., які складаються з: суми страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., пені у розмірі 3 221,92 грн., 3 % річних у розмірі 161,10 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1 078,00 грн.

стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 435 849,78 грн., які складаються з: грошових коштів у якості відшкодування різниці між страховим відшкодуванням і завданою шкодою у розмірі 387 525,70 грн., моральної шкоди у розмірі 47 355,84 грн., витрат на проведення незалежної експертизи у розмірі 700,00 грн. та відправки поштової кореспонденції у розмірі 268,24 грн.

Позов мотивований тим, що 10.08.2013р. ОСОБА_2 рухаючись на автомобілі ВАЗ у м. Дніпропетровську по вул. Гоголя з боку вул. Шевченка в напрямку вул. Чернишевського наближаючись до перехрестя вулиць Гоголя та Паторжинського здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_1», яким керував син позивача, який рухався по головній дорозі.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/5727/14-п від 24.12.2015р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2015р. скасовано вищевказану постанову, прийнято нову, якою ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження в справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАп, за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

За наслідками ДТП позивачу як власнику транспортного засобу завдано майнову та моральну шкоду. Водночас, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія», як страховик ОСОБА_2, не здійснила виплату позивачу страхового відшкодування, а сам ОСОБА_2 не відшкодував позивачу різницю між розміром заданої майнової шкоди та розміром страхової виплати, у звязку з чим позивач звернувся з даним позовом.

В судове засідання позивач не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, натомість надав заяву про розгляд справи без його участі.

ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» явку свого представника у судове засідання не забезпечило, проте надало суду заперечення проти позову, у яких заперечувало стосовно стягнення з нього пені, 3 % річних та інфляційних втрат, натомість не заперечувало проти виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Заяв про розгляд справи за його відсутності або інформації про поважність причин неявки від відповідача не надходило.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне.

Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська у справі № 205/5727/14-п від 24.12.2015р. провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 закрито у звязку з відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення.

Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2015р. скасовано вищевказану постанову, прийнято нову, якою ОСОБА_2 визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а провадження в справі закрито на підставі п.7 ст.247 КУпАп, за закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ч.4 ст.38 КУпАП.

Вищевказаною постановою встановлено, що 10.08.2013р. ОСОБА_2, керуючи автомобілем НОМЕР_2, у м. Дніпропетровську по вул. Гоголя з боку вул. Шевченка в напрямку вул. Чернишевського, наближаючись до перехрестя вулиць Гоголя та Паторжинського здійснив зіткнення з автомобілем НОМЕР_3, яким керував син позивача, який рухався по головній дорозі. Внаслідок ДТП вказані транспортні засоби отримали механічні ушкодження (а.с.13-14).

Згідно з ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля НОМЕР_3, є ОСОБА_1 (а.с. 6), а отже він є належним позивачем у справі за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

За загальними правилом ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела.

Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму ВССУ №4 особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Оскільки ОСОБА_2 на момент ДТП правомірно управляв автомобілем НОМЕР_2, суд доходить висновку, що ОСОБА_2 є належним відповідачем за вимогами про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Водночас, якщо цивільно-правова відповідальність власника (володільця) джерела підвищеної небезпеки застрахована, у разі настання страхового випадку завдана шкода відшкодовується страховиком у межах ліміту відповідальності, встановленого договором або законом.

На час ДТП автомобіль НОМЕР_4, був забезпечений полісом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів№ АВ/ 9850415, укладеним між ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» та ОСОБА_2

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Згідно з ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого.

За змістом ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, це шкода, пов'язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.

Згідно з п. 12.1 ст. 12 Закону № 1961-IV страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Відповідно до звіту № 1103/15/15, складеного судовим експертом-автотоварознавцем ОСОБА_3, вартість відновлювального ремонту автомобіля НОМЕР_3, складає 436 525,70 грн. (а.с.15-49).

Оскільки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не заперечує проти висновку вищевказаного звіту, а також враховуючи, що розмір франшизи згідно з вищевказаним страховим полісом становить 1000,00 грн., суд доходить висновку, що сума належного позивачу відшкодування у звязку із пошкодженням транспортного засобу відповідно до ст. 30 Закону № 1961-IV становить 49 000,00 грн.

За змістом п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний:

у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його;

у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Як вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» 04.06.2015р. отримало заяву позивача про страхове відшкодування разом з постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23.01.2015р. ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» не заперечує проти виплати позивачу страхового відшкодування у розмірі 49 000,00 грн., проте на момент розгляду справи страховою компанією не надано докази здійснення такої виплати.

Відповідно до п. 36.5 ст. 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Водночас, позивач просить стягнути з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пеню, 3 % річних та інфляційні втрати лише за період з 04.06.2015р. по 13.07.2015р. Оскільки ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону № 1961-IV у вищевказаний термін не порушила 90 денний строк виплати страхового відшкодування позивачу, а також враховуючи, що відповідно до ст.11 ЦПК України цивільні справи розглядаються в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд робить висновок про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення з ПАТ «Українська охоронно-страхова компанія» пені, 3 % річних та інфляційних втрат.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на викладене, розмір збитків, які мають бути відшкодовані на користь позивача ОСОБА_2 як особою, яка їх завдала, становить 387 525,70 грн. (436 525,70 грн. 49 000, 00 грн.).

Крім цього, оскільки розмір збитків, завданих позивачу внаслідок пошкодження належного йому транспортного засобу, визначається судом на підставі висновку експертного дослідження від 23.02.2015р. № 1103/15/15, суд доходить висновку, що витрати позивача у розмірі 700,00 грн. на проведення відповідної експертизи є витратами, які особа зробила для відновлення свого порушеного права у розумінні ст.22 ЦК України, а відтак підлягають стягненню з ОСОБА_2 як складова частина реальних збитків. З аналогічних підстав як складова частина реальних збитків підлягають до стягнення поштові витрати позивача у розмірі 268,24 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом ст.ст. 23, 261 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик відшкодовує потерпілому лише моральну шкоду, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 47 355,84 грн., посилаючись на моральні страждання, завдані йому внаслідок вчинення ДТП з вини ОСОБА_4, пошкодження автомобіля та зміни звичайного укладу життя з огляду на неможливість використання такого автомобіля.

За таких обставин, оскільки завдана позивачу моральна шкода не полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у страховика відсутній обовязок відшкодовувати завдану позивачу моральну шкоду, а відтак така шкода підлягає відшкодуванню на загальних підставах ОСОБА_2 як винуватцем ДТП.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 23 ЦК України при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Повно та всебічно дослідивши причини виникнення і характер обставин, які спричинили завдання моральної шкоди позивачу, розміру і глибину душевних страждань позивача, пережитих останнім у зв'язку із пошкодженням транспортного засобу та зміною звичайного укладу життя, взявши до уваги необхідність позивачу докладати зусилля для захисту і поновлення своїх прав у судовому порядку, суд приходить до висновку, що з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача підлягають стягненню кошти у сумі 2 000,00 грн. на відшкодування завданої моральної шкоди, що відповідатиме вимогам розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Керуючись ст.ст. 23, 625, 1167, 1187, 1194 ЦК України, ст.ст. 6, 12, 22, 23, 28, 30, 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а також ст.ст. 10, 11, 79, 84, 86, 209, 212, 214-215, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія», ОСОБА_2 про стягнення страхового відшкодування, відшкодування майнової та моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) 49 000,00 грн. (сорок девять тисяч 00 коп.) у якості страхового відшкодування.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) 388 493,94 грн. (триста вісімдесят сім тисяч пятсот двадцять пять гривень 70 коп.) на відшкодування майнової шкоди, яка складається з: різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою у розмірі 387 525,70, витрат на проведення експертного дослідження у розмірі 700,00 грн. та поштових витрат у розмірі 268,24 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) 2 000,00 грн. (дві тисячі гривень 00 коп.) на відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська охоронно-страхова компанія» () на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) судовий збір у розмірі 490,00 грн. (чотириста девяносто гривень 00 коп.).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_5) судовий збір у розмірі 3 164,00 грн. (три тисячі сто шістдесят чотири гривні 00 коп.).

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_5