АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа №756/9951/14 Головуючий у 1 інстанції Великохацька В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 грудня 2015 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника стягувача ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 як представника за довіреністю ОСОБА_4 на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року про відмову у задоволенні скарги ОСОБА_4 на дії Начальника Відділу державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м. Києві.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника стягувача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року у задоволенні скарги ОСОБА_4 відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що заочним рішенням Оболонського районного суду м Києва від 28.04.2014 у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про стягнення боргу задоволено позов ОСОБА_4 і 30.07.2015 видано виконавчі листи про стягнення з ОСОБА_5 на його користь 2316510грн боргу за договором позики та 3400грн судових витрат. Постановою державного виконавця ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 01.09.2014 відкрито виконавче провадження з виконання вказаного рішення, а 14.08.2014 його приєднано до зведеного виконавчого провадження.

Також установлено, що ОСОБА_5 є власником ј частини квартири АДРЕСА_1. Інші ѕ цієї квартири на праві власності належать ОСОБА_6 У квартирі зареєстровані та мешкають ОСОБА_6 і неповнолітні діти ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2.

У липні 2014 року представник ОСОБА_4 звернулася до Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві з заявою про проведення прилюдних торгів з реалізації ј частини квартири боржника і 11.09.2014 отримала відповідь про відмову у задоволенні такої заяви з посиланням на вжиті виконавчі дії, зокрема, на звернення (відповідно до п.4.5.9. Інструкції з організації примусового виконання рішень) до органів опіки та піклування за дозволом на реалізацію нерухомого майна, право на користування яким мають неповнолітні діти, та відмову у наданні такого дозволу, а також на ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 14.01.2015, якою заява державного виконавця про зміну способу та порядку виконання рішення суду у даній справі залишена без задоволення.

Вважаючи незаконною відмову у реалізації арештованого майна з прилюдних торгів у зв'язку з відсутністю перепон у чинному законодавстві щодо звернення стягнення на майно боржника, посилаючись на ст.ст.39,52,61,62 Закону України «Про виконавче провадження», представник ОСОБА_4 просила задовольнити скаргу на дії Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві та зобов'язати його розпочати і здійснити процедуру реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_5 шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації належної йому на праві власності ј частини квартири.

Відмовляючи у задоволенні скарги ОСОБА_4, суд першої інстанції виходив з того, що дії державного виконавця та Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві не суперечать вимогам Закону України «Про виконавче провадження» і є правомірними. В частині зобов'язання Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві розпочати і здійснити процедуру реалізації арештованого майна боржника суд входив з того, що вчинення тих чи інших заходів примусового виконання рішення суду є виключно компетенцією державного виконавця, втручання у діяльність якого є неприпустимим. Суд у передбаченому розділом УП ЦПК України порядку здійснює контроль за виконанням судових рішень у формі перевірки правомірності дій чи бездіяльності державного виконавця.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_4 просила скасувати ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29.10.2015 та задовольнити скаргу стягувача на дії Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувана ухвала - залишенню без змін з огляду на таке.

Предметом оскарження у даній справі є відповідь Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві від 10.09.2015 про відсутність правових підстав для реалізації арештованого майна боржника ОСОБА_5, а саме належної йому на праві власності ј частини квартир АДРЕСА_1 а також зобов'язання його вчинити дії щодо призначення і проведення реалізації вказаного майна з прилюдних торгів.

Статтею 63 Закону України «Про виконавче провадження» регламентовано порядок звернення стягнення на будинок, квартиру, земельну ділянку, інше нерухоме майно фізичної особи у разі відсутності у боржника достатніх коштів чи рухомого майна, при чому стягнення на житловий будинок чи квартиру звертається в останню чергу.

Крім того, вказаною нормою передбачено звернення стягнення та нерухоме майно фізичної особи як цілісну річ (будинок, квартира тощо). Боржнику ж ОСОБА_5 належить частка у спільному майні, а тому звернення стягнення на частку у такому майні можливе лише з дотриманням порядку, передбаченого ст.366 ЦК України.

Правильно встановлено судом і не заперечується стороною стягувача, що у квартирі, яка на праві спільної часткової власності належить ОСОБА_5 і ОСОБА_6, проживають і зареєстровані двоє неповнолітніх дітей. З огляду на таке відповідають вимогам закону та Інструкції з організації примусового виконання рішень дії державного виконавця щодо звернення до органу опіки та піклування за дозволом на реалізацію квартири, право користування якої належить неповнолітнім. Доводи апеляційної скарги в цій частині не спростовують висновку суду, який грунтується на повному та всебічному аналізі обставин, на які посилався стягувач та його представники в обгрунтування своїх вимог, та відповідності їх вимогам закону.

Суд першої інстанції повно і всебічно з'ясував обставини, на які посилався стягувач і його представники в обгрунтування своїх вимог за скаргою, дослідив у судовому засіданні докази на їх підтвердження та дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення скарги ОСОБА_4 Такий висновок суду відповідає встановленим обставинам і вимогам закону. Доводи апеляційної скарги як і доводи самої скарги на дії Начальника ВДВС Оболонського РУЮ у м. Києві не грунтуються на вимогах закону, а норми, на які посилався стягувач та його представники, не підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Передбачених ст.312 ЦПК України підстав для скасування оскаржуваної ухвали немає.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,312,313,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 як представника за довіреністю ОСОБА_4 відхилити.

Ухвалу Оболонського районного суду м. Києва від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили негайно, може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді А.М. Стрижеус

О.І. Шкоріна