Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 332/442/15-цГоловуючий у 1-й інстанції Марченко Н.В.
№22-ц/778/3939/15Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Стрелець Л.Г., Каракуші К.В.

за участі секретаря Бурак А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю Запорізький титано-магнієвий комбінат (надалі ТОВ «ЗТМК») про стягнення збитків завданих невиконанням договору, примусове виконання обовязку в натурі

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_2 звернувся до суду із вищезазначеним позовом до відповідача, який у подальшому уточнив (а.с. 79-80) та в якому просив стягнути на його користь:

- збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням відповідачем умов договору № 32 від 24.01.2000 року за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 рік з урахуванням індексу інфляції та 3-х відсотків річних у розмірі 21 523,81 грн.

- збитки (упущену вигоду) за рахунок інфляції за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 рік, завдані неналежним виконанням відповідачем договору № 32 від 24.01.2000 року у розмірі 11580,55 грн.

- три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 в розмірі 7416 ,59 грн.

- збільшення розміру суми судових витрат за рахунок інфляції та 3-х відсотків річних по судовій справі від 23.05.2014 року № 332/1364/14-ц у розмірі 52,93 грн.

В обґрунтування свого позову позивач зазначав, що 24.01.2000 року між ним, як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступником с ДП «ЗТМК» було укладено договір № 32 «про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «Спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 р.

На підставі договору про розподіл авторської винагороди між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 року автори винаходу погодились, що позивачеві належить 14% винагороди.

Проте, за 2009 рік та наступні роки до теперішнього часу відповідач перестав виконувати свої обов'язки по виплаті авторської винагороди та сплаті річного збору за підтримання патенту в силі, через що з 10.01.2011 року дію патенту № 37307 на винахід «Спосіб отримання тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 року було припинено і позивач не вправі вимагати від ДП «ЗТМК» виплати авторської винагороди.

При належному виконанні умов договору № 32 від 24.01.2000 р. позивач мав би отримувати від ДП «ЗТМК» 14 000,0 грн. без урахування індексу інфляції, щорічно на протязі дії патенту № 37307, який мав би діяти до 10.01.2020 року згідно п.4 ст.6 Закону України про охорону прав на винаходи та корисні моделі та п.2.3. договору № 32 від 24.01.2000 р.

Таким чином позивачу завдані збитки (упущена вигода).

Згідно із рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя (справа №332/6613/13-ц від 23 січня 2014 р.) з відповідача ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість з оплати авторської винагороди за договором № 32 від 24.01.2000 року за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 року у розмірі 14000,0 грн., збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням умов договору за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. у розмірі 28 000,0 грн.

Відповідач виконав рішення суду в серпні 2014 року.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року, з урахуванням ухвали суду від 02 вересня 2015 року про виправлення описки (а.с.150-151), позов позивача у цій справі задоволено частково.

Стягнуто з ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 11 580,55 грн. - збитки (упущену вигоду) за рахунок інфляції за період з 01.01.2010 року по 31.12.2013 рік, завдані неналежним виконанням договору № 32 від 24.01.2000 року .

Стягнуто з ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 три відсотки річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2010 по 08.04.2015 3348,43 грн.

Стягнуто з ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 судові витрати по сплаті судового збору 243,60 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Відповідач ДП «ЗТМК» із зазначеним рішенням суду першої інстанції погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції в частині, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, позивач ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просив рішення суду першої інстанції змінити в частині:

- відмови в задоволенні його позову про стягнення збитків за період з 01.01.2014 року по 31.12.2014 року у сумі 21 523,81 грн.,

- зменшення 3 % річних від прострочення боргу за період з 01.01.2010 року по 08.04.2015 року із заявленої ним до стягнення суми 7 416,59 грн. до 3 348,43 грн.

та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі.

Ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 грудня 2015 року відповідача ДП «ЗТМК» у цій справі було замінено в порядку ст. 37 ЦПК України його правонаступником - ТОВ «ЗТМК».

Заслухавши у судовому засіданні 17 грудня 2015 року доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, у тому числі представника ТОВ «ЗТМК» за довіреністю (а.с.196) ОСОБА_3, який зазначав, що із матеріалами цієї справи ознайомлений, час для підготовки не потрібний, просив дану справу розглядати апеляційним судом у даному судовому засіданні, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про те, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи частково позов позивача у цій справі, керувався ст.ст. 208, 209, 212-215 ЦПК України та виходив із необґрунтованості та недоказаності позовних вимог позивача в частині їх відмови.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, оскільки основані на доказах, поданих сторонами, які оцінені судом у відповідності до вимог ст. 212 ЦПК України, до встановлених правовідносин вірно застосовані норми матеріального права, відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи.

Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 24.01.2000 року між позивачем, як співавтором винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» за заявою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 р., іншими співавторами та КП «ЗТМК», правонаступником якого є ДП «ЗТМК», а потім - ТОВ «ЗТМК», було укладено договір № 32 «Про передачу прав на науково-технічну продукцію предмета винаходу «Спосіб отримання тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 р. (а.с.8-10,12).

На підставі договору про розподіл авторської винагороди між авторами винаходу «Спосіб отримання очищеного тетрахлориду титану» та виплату авторської винагороди за використання даного винаходу за заявкою на видачу патенту № від 10.01.2000 року автори винаходу погодились, що позивачеві належить 14% винагороди (а.с.11).

Проте, за 2009 рік та наступні роки до теперішнього часу відповідач перестав виконувати свої обов'язки по виплаті авторської винагороди та сплаті річного збору за підтримання патенту в силі, через що з 10.01.2011 р. дію патенту № 37307 на винахід «Спосіб отримання тетрахлориду титану» за заявкою на видачу патенту № НОМЕР_1 від 10.01.2000 р. було припинено і позивач не вправі вимагати від ДП «ЗТМК» виплати авторської винагороди.

При належному виконанні умов договору № 32 від 24.01.2000 р. позивач мав би отримувати від ДП «ЗТМК» 14000,00 грн. , без урахування індексу інфляції, щорічно на протязі дії патенту № 37307, який мав би діяти до 10.01.2020 р. згідно п.4 ст.6 Закону України про охорону прав на винаходи та корисні моделі та п.2.3. Договору № 32 від 24.01.2000 р.

Таким чином позивачу завдані збитки (упущена вигода).

Також згідно із рішенням Заводського районного суду м.Запоріжжя (справа №332/6613/13-ц від 23 січня 2014 р. а.с.13-14) з відповідача ДП «ЗТМК» на користь ОСОБА_2 стягнуто заборгованість з оплати авторської винагороди за договором № 32 від 24.01.2000 р. за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2010 р. у розмірі 14000,00 грн., збитки (упущену вигоду), завдані неналежним виконанням умов договору за період з 01.01.2011 р. по 31.12.2012 р. у розмірі 28000,00 грн. Відповідач виконав рішення суду в серпні 2014 р.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, за вимогою кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір відсотка річних від простроченої суми не встановлений договором, чи законом.

Таким чином, суд першої інстанції правильно вважав за необхідне стягнути на користь позивача в межах заявлених ним позовних вимог заборгованість та збитки за період з 01.01.2010 по 31.12.2013 року, завдані невиконанням договору № 32 від 24.01.2000 за рахунок інфляції та 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 11580,55 грн.

Оскільки, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 31.12.2013 року Фонд державного майна України та ТОВ «ЗТМК» підписали акт приймання-передачі майнового комплексу ДП «ЗТМК» (а.с.39) до статутного капіталу ТОВ «ЗТМК», згідно із яким, ФДМУ передав, як вклад держави до статутного капіталу ТОВ "ЗТМК", майновий комплекс ДП «ЗТМК», що становить 51 % статутного капіталу ТОВ "ЗТМК".

З 01.01.2014року всі виробничі потужності, передані на ТОВ "ЗТМК", а ДП "ЗТМК" знаходилось в стані припинення, не вело будь-якої виробничої діяльності та не отримувало прибутку (доходу) від використання патенту № 37307 "Спосіб одержання тетрахлориду титану" (а.с.43).

Згідно із п. 2.1 договору № 32 від 24.01.2000 (а.с.8) виплата винагороди проводиться за використання винаходу, тому суд першої інстанції правильно вважав, що вимога позивача про виплату збитків (упущеної вигоди), завданих неналежним виконанням умов договору № 32 від 24.01.2000 року за період з 01.01.2014 року по 12.2014 року з урахуванням індексації, у розмірі 17496,00 грн. не підлягає задоволенню.

Також суд першої інстанції правильно вважав за необхідне частково стягнути на користь позивача заборгованість та збитки (упущену вигоду) за період з 01.01.2010 року по 08.04.2015 року (уточнена позовна заява позивача а.с.80), завданих невиконанням договору № 32 від 24.01.2000 р., за рахунок 3 % річних , що складається з:

1). За 2010 р.:

(14 000,00 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів) х 933 дні = 1073,59 грн.;

2). За 2011р.:

14 000,00 грн. х (104,6 % : 100 %) = 14 644,00 грн.

(14 644,00 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів) х 933 дні = 1 122,97 грн.;

3). За 2012р.:

14 000,00 грн. х (99,8 % : 100 %) = 13 972,00 грн.

(13 972,00 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів) х 567 днів = 651,13 грн.;

4). За 2013 р.:

14 000,00 грн. х (100,5 % : 100 %) = 14 070,00 грн.

(14 070,00 грн. х 3 % : 100 % : 365 днів) х 433 дні = 500,74 грн.

1 073,59 + 1 122,97 грн. + 651,13 грн. + 500,74 грн. = 3 348,43 грн.

Так, як згідно із "Аналізом практики застосування ст. 625 Цивільного кодексу України в цивільному судочинстві" Верховного Суду України за 2014 рік зазначено, що: "при застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що він розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.

При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з урахуванням цього місяця, а якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця, інфляційні втрати розраховуються без урахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з урахуванням цього місяця".

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а лише відображають позицію позивача, висловлену ним в його позові у цій справі та яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою.

Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами (ст. 303 ч. 2 ЦПК України).

Докази, передбачені ст. 303 ч. 2 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно із ст. 58 ч. 1 ЦПК України належними доказами є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 59 ч. 2 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (допустимість доказів).

Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 60 ч. 4 ЦПК України).

Суд першої інстанції розглянув дану справу повно, всебічно та з додержанням вимог ст. ст. 10-11, 57-61, 212 ЦПК України, тобто в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів сторін.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 10 ч. 3 ЦПК України).

Підстави для звільнення позивача ОСОБА_2 від доказування, передбачені ст. 61 ЦПК України, у цій справі відсутні.

Позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування свого позову в частині, в якій судом першої інстанції було відмовлено у задоволенні оскаржуємим рішенням у цій справі.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань (ст. 308 ч. 2 ЦПК України).

В силу вимог ст. 309 ч. 3 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, лише якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Порушення, передбачені ст. 309 ч. 3 ЦПК України, у цій справі відсутні.

В силу вимог ст. 303 ч. 1 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді в першій інстанції.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині є законним та обґрунтованим, ухвалено з додержанням вимог ст. ст. 213-214 ЦПК України.

Суд першої інстанції правильно встановив правовідносини, які склалися між сторонами по справі, дав їм належну правову оцінку, а також дослідив надані сторонами докази і відповідно їх оцінив. Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права та не допустив порушень процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи. Суд першої інстанції прийняв рішення, яким спір знайшов своє належне вирішення.

Також суд першої інстанції з додержанням вимог ст. 88 ЦПК України вирішив питання про розподіл судових витрат між сторонами у цій справі.

За таких обставин, судова колегія не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині або ж його зміни.

Крім того, у разі відмови апелянту позивачу ОСОБА_2 у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції в оскаржуємій частині у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача ТОВ «ЗТМК» судових витрат у вигляді судового збору 202,87 грн. (а.с.109), понесених ним при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 05 травня 2015 року у цій справі в оскаржуємій частині залишити без змін.

Судове рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_4ОСОБА_5