АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження: № 22-ц-/790/4504/15 Головуючий: 1 інстанції
Категорія: договірні Доповідач: Даниленко В.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 вересня 2015 року м. Харків

Судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого: судді - Даниленка В.М.,

Суддів: Малінської С.М., Бровченка І.О.,

за участю секретаря: Каменської Д.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в приміщенні суду цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» на заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2013 року позивач - Публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» звернувся до суду з вищезазначеним позовом, у якому вказував на те, що 11 липня 2008 року між банківською установою (на той час: ВАТ «Універсал Банк») та позичальником ОСОБА_3 були укладені Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL6548, а також Додаткова угода № BL6548/К-1 до цього Договору (Індивідуальна угода - кредит без відстрочення), згідно яких останньому на умовах строковості, платності та забезпеченості було надано кредит у розмірі 72 000,00 доларів США з кінцевим строком його повернення 01 липня 2021 року та сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування в розмірі 13,50 % річних (базова процентна ставка).

За умовами вказаного Генерального договору та Додаткової угоди до нього позичальник ОСОБА_3 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними ануїтетними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості.

Крім того, сторони домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк, а також у разі порушення позичальником графіку погашення кредитної заборгованості, застосовується підвищена процентна ставка в розмірі 27 % річних.

При цьому, в забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань, того ж дня, тобто 11 липня 2008 року, між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим № 3607, за яким іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку банківській установі належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1.

Банківська установа свої договірні зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою до нього № BL6548/К-1 від тієї ж дати, виконала в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит у вищезазначеному розмірі.

Однак, позичальник ОСОБА_3 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконує та з січня 2009 року взагалі припинив здійснювати платежі на погашення отриманого кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

12 квітня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова було постановлено рішення про стягнення з позичальника ОСОБА_3 на користь ПАТ «Універсал Банк» простроченої кредитної заборгованості.

Проте, й це судове рішення залишається невиконаним, у зв'язку з чим станом на 09.08.2013 року загальний розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 та Додатковою угодою до нього № BL6548/К-1 від 11.07.2008 року становить 112 474,16 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 899 005,96 грн.), яка складається з заборгованості по тілу кредиту - 70 195,30 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 561 071,03 грн.), а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 42 278,86 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 337 934,93 грн.)

Посилаючись на вказані обставини, позивач - ПАТ «Універсал Банк» просив суд на підставі норм чинного цивільного законодавства та Закону України «Про іпотеку» в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6548/К-1 від 11.07.2008 року до нього, загальний розмір якої становить 899 005,96 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності іпотекодавцю ОСОБА_2, шляхом реалізації предмета іпотеки - вказаної квартири на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій, та стягнути з відповідачки ОСОБА_2 на користь позивача 3 441,00 грн. судового збору, сплаченого ним при зверненні до суду першої інстанції.

У судове засідання суду першої інстанції представник позивача - ПАТ «Універсал Банк» не з'явився та подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи районним судом, у судове засідання також не з'явилась, про причин своєї неявки суд не повідомила й будь-яких заперечень проти заявленого до неї банківською установою позову до суду першої інстанції не представила.

Заочним рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Не погодившись із таким рішенням районного суду, позивач - ПАТ «Універсал Банк» в апеляційній скарзі просить скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнити заявлені ним позові вимоги в повному обсязі.

В обґрунтування своєї скарги апелянт ПАТ «Універсал Банк» посилається на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, та порушення судом норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цивільно-правового спору по суті.

Зокрема, апелянт вказує на те, що судом першої інстанції при вирішення справи по суті безпідставно застосовано до спірних правовідносин норми Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки норми вказаного Закону підлягають застосуванню лише на стадії виконавчого провадження або реалізації нерухомого житлового майна. Крім того, відповідачка ОСОБА_2 не представила до суду жодних доказів на підтвердження того, що квартира, яка є предметом іпотеки, використовується нею як постійне місце проживання та про відсутність у власності останньої іншого нерухомого житлового майна.

Відповідачка ОСОБА_2, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи апеляційним судом, між тим у жодне судове засідання не з'явилась і про причин своєї неявки суд не повідомила.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення районного суду у відповідності до ст. 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга ПАТ «Універсал Банк» підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак, у даному випадку ухвалене судом першої інстанції у справі рішення не відповідає зазначеним вимогам процесуального закону.

За приписами ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтями 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність.

Згідно зі ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу, зокрема з договорів та інших правочинів.

Згідно ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту регулюються параграфом 2 главою 71 Цивільного кодексу України.

За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 «Позика» глави «Позика, кредит, банківський вклад», якщо інше не встановлено параграфом 2 «Кредит» і не випливає із суті кредитного договору. Викладене міститься у статті 1054 Цивільного кодексу України.

За змістом положень ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Загальні умови виконання зобов'язань передбачені ст. 526 ЦК України, згідно якої зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, в разі якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Порушенням зобов'язання згідно зі ст. 610 ЦК України є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).

Наслідки порушення договору позичальником визначені законодавцем у ст. 1050 ЦК України.

Згідно з частиною другою вказаної правової норми, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з ростроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася (тобто, залишку боргу в цілому), та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст.ст. 1, 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Основне зобов'язання - зобов'язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов'язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою.

Іпотекодавець - особа, яка передає в іпотеку нерухоме майно для забезпечення виконання власного зобов'язання або зобов'язання іншої особи перед іпотекодержателем.

Іпотекодержатель - кредитор за основним зобов'язанням;

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Іпотекою може бути забезпечене виконання дійсного зобов'язання або задоволення вимоги, яка може виникнути в майбутньому на підставі договору, що набрав чинності.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Статтею 589 ЦК України, ст.ст. 7, 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання, в тому числі й що стосується відшкодування витрат, пов'язаних з пред'явленням вимоги за основним зобов'занням і зверненням стягнення на предмет іпотеки, а також збитків, завданих порушенням основного зобов'язання чи умов іпотечного договору.

Відповідно до ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно ст. 39 Закону України «Про іпотеку» у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду, зокрема зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього Закону.

Як встановлено по справі, 11 липня 2008 року між банківською установою - Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» (на той час: ВАТ «Універсал Банк») та позичальником ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір про надання кредитних послуг № BL6548 та Додаткову угоду № BL6548/К-1 до цього Договору (Індивідуальна угода - кредит без відстрочення), згідно яких останньому на умовах строковості, платності та забезпеченості було надано кредит у розмірі 72 000,00 доларів США з кінцевим строком його повернення 01 липня 2021 року та сплатою щомісячних відсотків за користування кредитними коштами у межах встановленого строку кредитування в розмірі 13,50 % річних (базова процентна ставка).

За умовами вказаного Генерального договору та Додаткової угоди до нього позичальник ОСОБА_3 зобов'язався погашати заборгованість за кредитом та сплачувати проценти за користування кредитними коштами щомісячними ануїтетними платежами згідно з обумовленим сторонами графіком погашення кредитної заборгованості.

Крім того, сторони домовилися, що за користування кредитними коштами понад встановлений строк, а також у разі порушення позичальником графіку погашення кредитної заборгованості, застосовується підвищена процентна ставка в розмірі 27 % річних (а.с. 15-17, 19-20).

При цьому, в забезпечення повного та своєчасного виконання позичальником ОСОБА_3 своїх договірних зобов'язань, того ж дня, тобто 11 липня 2008 року, між ВАТ «Універсал Банк» та відповідачкою ОСОБА_2 був укладений Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим № 3607, за яким іпотекодавець ОСОБА_2 передала в іпотеку банківській установі належне їй на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: однокімнатну квартиру НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с. 11-14).

У підпункті 2.1.1 пункту 2.1 вказаного Договору іпотеки сторони передбачили, що в разі невиконання або неналежного виконання боржником ОСОБА_3 узятих на себе договірних зобов'язань, Іпотекодержатель має право задовольнити свої вимоги за рахунок предмету іпотеки в повному обсязі переважно перед іншими кредиторами.

Банківська установа свої договірні зобов'язання за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11 липня 2008 року та Додатковою угодою до нього № BL6548/К-1 від тієї ж дати, виконала в повному обсязі, надавши позичальнику ОСОБА_3 кредит у вищезазначеному розмірі, що підтверджується відповідним розрахунковим касовим документом та випискою з особового рахунку позичальника (а.с. 28, 29).

Проте, позичальник ОСОБА_3 узяті на себе зобов'язання належним чином не виконував, а

з січня 2009 року взагалі припинив здійснювати платежі на погашення отриманого кредиту та сплачувати проценти за користування кредитними коштами.

12 квітня 2011 року Дзержинським районним судом м. Харкова за позовом ПАТ «Універсал Банк» було постановлено рішення про стягнення з позичальника ОСОБА_3 на користь банківської установи простроченої кредитної заборгованості (а.с. 9-10).

При цьому будь-яких належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів на підтвердження того, що зазначене судове рішення виконане боржником ОСОБА_3 повністю, або частково, матеріали цивільної справи не містять і таких доказів відповідачкою ОСОБА_2 до суду не представлено.

Згідно наданого позивачем - ПАТ «Універсал Банк» розрахунку загальний розмір кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6548/К-1 від тієї ж дати до цього Договору станом на 09.08.2013 року становить 112 474,16 дол. США (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 899 005,96 грн.) та складається з заборгованості по тілу кредиту - 70 195,30 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 561 071,03 грн.), а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 42 278,86 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 337 934,93 грн.) (а.с. 30-31).

Відмовляючи в задоволенні заявлених ПАТ «Універсал Банк» вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в даному випадку мають місце всі підстави для застосування до спірних правовідносин Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» (далі - Закон № 1304-VII), який виключає можливість примусового стягнення нерухомого житлового майна (предмета іпотеки) без згоди власника.

Однак, із таким висновком суду першої інстанції судова колегія погодитися не може, оскільки Закон № 1304-VII не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів.

Так, згідно з пунктом 1 частини 1 Закону України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що: таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

Поняття мораторій у цивільному законодавстві визначається як відстрочення виконання зобов'язання (пункт 2 частини першої статті 263 ЦК України), що повною мірою відповідає лексичному значенню відповідного слова, яке розкривається в тлумачному словнику української мови.

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України № 1304-VII мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) нерухоме житлове майно.

Крім того, згідно з частиною 4 Закону України № 1304-VII протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Таким чином, оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, то й не може бути мотивом для відмови в позові, а є правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який має тимчасовий характер, не підлягає виконанню.

Саме до цього зводяться правові висновки щодо застосування положень Закону України № 1304-VII, викладені в Постановах Верховного Суду України від 27 травня 2015 року у справах № 6-57ц15 та № 6-58ц15, які відповідно до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися судами загальної юрисдикції при застосуванні вказаного Закону.

Однак, суд першої інстанції, приймаючи рішення у справі, на зазначене належної уваги не звернув та не врахував того, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не є підставою для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів кредиторів, у зв'язку з чим безпідставно відмовив у задоволенні заявлених позивачем - ПАТ «Універсал Банк» вимог.

Крім того, як вбачається з матеріалів цивільної справи, в них відсутні будь-які належні та допустимі, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, докази на підтвердження того, що предмет іпотеки, а саме: квартира НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., яка розташована в житловому будинку АДРЕСА_1 та належить на праві приватної власності іпотекодавцю ОСОБА_2, використовується нею як місце постійного її проживання, а також того, що у власності останньої не знаходиться інше нерухоме житлове майно.

Не представлено таких доказів відповідачкою ОСОБА_2 і до суду апеляційної інстанції, а відтак Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» у даному випадку взагалі не підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами цивільно-правового спору. сторін.

За таких обставин, враховуючи наведене вище, заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року, ухвалене по справі, не може бути визнане законним і обґрунтованим, а тому судова колегія вважає за необхідне на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України скасувати це судове рішення та ухвалити по справі нове рішення, яким задовольнивши позовні вимоги ПАТ «Універсал Банк», в рахунок погашення кредитної заборгованості позичальника ОСОБА_3 за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6548/К-1 від тієї ж дати до цього Договору, загальний розмір якої станом на 09.08.2013 року становить 112 474,16 дол. США (в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 899 005,96 грн.) та складається з заборгованості по тілу кредиту - 70 195,30 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 561 071,03 грн.), а також заборгованості по сплаті процентів за користування кредитними коштами - 42 278,86 дол. США (в еквіваленті за офіційним курсом НБУ - 337 934,93 грн.), звернути стягнення за Іпотечними договорами на предмет іпотеки, а саме: нерухоме майно - квартиру НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1, що належить на праві приватної власності іпотекодавцю ОСОБА_2, шляхом продажу предмета іпотеки - вказаної квартири на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку», за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Що ж стосується питання судових витрат по справі, то це питання судова колегія вирішує відповідно до приписів ст. 88 ЦПК України.

Таким чином, на підставі викладеного та керуючись ст.ст. 11, 15, 509, 525, 526, 530, 599, 610, 612, 625, 626, 627, 1049, 1054 ЦК України, ст.ст. 1, 3, 7, 33, 41 Закону України «Про іпотеку», Законом України від 3 червня 2014 року № 1304-VII «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст. ст. 1, 3, 4, 10, 11, 88, 213, 214, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

Заочне рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 01 квітня 2015 року - скасувати.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» - задовольнити.

В рахунок погашення кредитної заборгованості перед Публічним акціонерним товариством «Універсал Банк» за Генеральним договором про надання кредитних послуг № BL6548 від 11.07.2008 року та Додатковою угодою № BL6548/К-1 від 11.07.2008 року до вказаного Договору, укладеними між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_3, загальний розмір якої становить 899 005 (вісімсот дев'яносто дев'ять тисяч п'ять) грн. 96 коп., та складається з заборгованості по тілу кредиту - 561 071 (п'ятсот шістдесят одна тисяча сімдесят одна) грн. 03 коп., а також заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами - 337 934 (триста тридцять сім тисяч дев'ятсот тридцять чотири) грн. 93 коп., звернути стягання за Іпотечним договором від 11.07.2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк» та ОСОБА_2, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Слоневською Д.В. за реєстровим № 3607, на предмет іпотеки, а саме: квартиру НОМЕР_1, загальною площею 41,3 кв.м., житловою площею 18,8 кв.м., розташовану в житловому будинку АДРЕСА_1, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_2 на підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12.01.2007 року.

Встановити спосіб реалізації предмета іпотеки - вищезазначеної квартири шляхом її продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» судові витрати, понесені ним по справі, а саме: 5 268 (п'ять тисяч двісті шістдесят вісім) грн. судового збору, сплаченого при зверненні до суду першої та апеляційної інстанції.

Рішення апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня його проголошення.

Головуючий:

Судді: