Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа №901/1502/12

02 жовтня 2015 року Богородчанський районний суд Івано-Франківської області

в складі: головуючого - судді Битківського Л.М.

з участю секретаря Дякун М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Богородчани справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту вчиненого ОСОБА_4, яка померла 25.02.2012 року на користь відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і посвідченого 01.01.2011 року нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Заявлені вимоги представник позивача в судовому засіданні мотивував тим, що стан психічного здоровя ОСОБА_4 на момент підписання заповіту позбавляв її можливості діяти усвідомлено. Внаслідок наявних захворювань заповідачка могла не розуміти значення своїх дій. Свої доводи мотивував тим, що ОСОБА_4 протягом 1988-1990 років чотири рази (з 30.11.1988 року по 28.12.1988 року; з 12.06.1989 р. по 11.07.1989 р.; з 04.09.1989 р. по 12.10.1989 р.; 08.05. по 22.06.1990р.) перебувала на лікуванні в ОПЛ №3 з діагнозом неврозоподібний стан обумовлений клімаксом та депресивний синдром з параноїдальним включенням. Відтак заповіт посвідчений ОСОБА_4, яка являється рідною сестрою позивача, не можна вважати таким, що відображає дійсну волю заповідача. З підстав передбачених ст. 255 ЦК України просив визнати цей заповіт недійсним.

Відповідачі в судовому засіданні заявлений позов не визнали. Пояснили, що являються племінницями покійної ОСОБА_4 та за її життя, попри те, що переважно проживають закордоном, підтримували з нею тісні родинні стосунки, опікувались нею. В той же час позивач протягом останніх десяти років з ОСОБА_4 перебував у неприязних стосунках. Дійсно ОСОБА_4 в кінці 80-х років після смерті чоловіка зверталась за медичною допомогою з приводу неврозу, однак жодних проблем із психічним здоровям не мала, на обліку в психоневрологічному кабінеті Богородчанської ЦРЛ не перебувала, жила цілком повноцінним життям. За її життя ні у кого, в тому числі і у позивача, не виникало сумнівів у її дієздатності. Просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1-3, 5,6 ст.203 цього Кодексу.

Згідно ч.2,3 ст. 203 ЦК України особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено, що від імені ОСОБА_4, яка померла 25.02.2012 року, приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_5 01.01.2011 року посвідчений заповіт. Відповідно до змісту заповіту усе своє майно ОСОБА_4 заповіла своїм племінницям ОСОБА_2 і ОСОБА_3.

Відповідно до оглянутого в судовому засіданні заповіту, в тексті правочину заповідачем зроблено власноручний запис про те, що заповіт перед підписанням нею прочитаний і підписаний особисто.

Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи №139 від 30.06.2015 року ОСОБА_4М, за життя виявляла ознаки посттравматичного стресового розладу, про що свідчить виникнення розладів на фоні психотравмуючих ситуацій (смерть чоловіка, неприємності на роботі), фіксація на хворобливих відчуттях та астено-депресивна симптоматика (посттравматичний стресовий розлад в 1988-1990 роках). "Писхопатична" стадія церебрального атеросклерозу мотивувалась "параноїдними включеннями", що недостатньо для діагностування психотичного рівня розладу. Також при обстеженні невропатологом та окулістом будь-якої органічної симптоматики, змін на очному дні та судинних змін не виявлялось, тому "церебральний атеросклероз" в даному випадку діагностовано безпідставно. Після 1990 року лікарські дані про стан здоровя ОСОБА_4 відсутні і вирішити питання про її здатність усвідомлювати свої дії та керувати ним станом на день посвідчення заповіту 01.01.2011 року неможливо.

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Стороною позивача не подано суду жодного переконливого доказу на підтвердження того, що оскаржуваний заповіт ОСОБА_4 не відповідав її волі чи волевиявлення її не було вільним. Також судом не здобуто доказів на підтвердження заявленого в позові припущення про те, що на момент вчинення правочину ОСОБА_4 не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла ними керувати. Уклад та спосіб життя ОСОБА_4, про який суду ствердили сторони, дає підстав вважати, що ОСОБА_4 була адекватною людиною і жила повноцінним життям, ніколи в дієздатності не обмежувалась.

Тому суд прийшов до висновку, що позовні вимоги є безпідставними і в задоволенні позову слід відмовити.

На підставі наведеного, керуючись ст. 213-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним заповіту вчиненого ОСОБА_4, що посвідчений 01.01.2011 року приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу ОСОБА_5

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення.

Суддя Битківський Л.М.