Києво-Святошинський районний суд Київської області
РІШЕННЯ

Іменем України

03.11.2015 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом

ОСОБА_1 до громадської організації «Садівниче товариство «Аврора», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання договору недійсним, -

в с т а н о в и в :

У жовтні 2014 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду в порядку цивільного судочинства з позовом до відповідачів громадської організації «Садівниче товариство «Аврора», ОСОБА_2 акціонерного товариства «Київобленерго» про визнання договору недійсним. Свої вимоги обґрунтував тим, що на підставі договору про користування електричною енергією №9461 від 19.09.2006 року, укладеного з ПАТ «Київобленерго», здійснюється постачання електроенергії до належного йому житлового будинку №10 по вул. Урицького в с.Білогородка Києво-Святошинського району Київської області. Постачання електроенергії здійснюється по ПЛ-0,4 кВ від ЩТП-160/10/0,4 №1330 відгалуженням №31 від ПЛ-10 кВ «Л-ТП-515». Зазначені електромережі перебувають на його балансі, він є власником транзитних електричних мереж, тобто для підключення до електромережі кожен споживач повинен укласти договір з ПАТ «Київобленерго» та отримати його письмову згоду на договорі. У 2014 році він помітив змонтоване та підключене без його погодження електрообладнання, у звязку з чим направив звернення до Державної інспекції з електричного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Центральному регіоні щодо неправомірних дій працівників Києво-Святошинського РП ПАТ «Київобленерго». У відповідь на своє звернення він отримав лист, у якому зазначалося, що обстеженням електричних мереж та перевіркою у Києво-Святошинському РП виявлено, що від опори №9 відгалуження №31 ПЛ-10 кВ «Л-ТП-515» влаштовано відгалуження до ЩТП-160/10/0,4 №1977, які відповідно до акту балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, належить ГО «СТ «Аврора», з яким електропостачальник уклав договір про постачання електричної енергії №10873177 від 01.08.2009 року, а на договорі стоїть підпис ОСОБА_1, яким він виражає згоду на підключення ГО «СТ «Аврора» до мережі. Проте він своєї згоди на підключення відповідача не надавав, жодних документів в тому числі і акту балансової належності по ГО «СТ «Аврора» не підписував. Тому на підставі ч.1 ст. 215 ЦК України вважає такий договір недійсним. Урегулювати спір мирним шляхом відповідачі не бажають, тому змушений був звернутись із позовом до суду за захистом свого порушеного права.

Тому просив суд визнати недійсним договір про постачання електричної енергії №10873177 від 01 серпня 2009 року; зобовязати ПАТ «Київобленерго» відключити ГО «СТ «Аврора» від електропостачання у звязку із недійсністю договору про постачання електричної енергії №10873177 від 01 серпня 2009 року; стягнути з відповідачів судові витрати.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Просив суд задовольнити позов у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_2 акціонерного товариства «Київобленерго» заперечував проти позовних вимог, оскільки вони є необгрунтованими. Тому просив суд відмовити у задоволенні позову.

У судове засідання представник громадської організації «Садівниче товариство «Аврора» не з`явився. Про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Письмових клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що 19 вересня 2006 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Київобленерго» було укладено договір про користування електричною енергією №9461 від 19.09.2006 року, згідно умов якого ПАТ «Київобленерго» як постачальник взяло на себе зобовязання надійно постачати електроенергії у необхідних обсягах відповідно до потужності 40 кВт електроустановок ОСОБА_1, з гарантованим рівнем надійності, безпеки і якості, а ОСОБА_1 зобовязався оплачувати одержану електричну енергію (п.1.1 договору).

до належного йому житлового будинку №10 по вул. Урицького в с.Білогородка Києво-Святошинського району Київської області.

Відповідно акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін постачання електроенергії здійснюється за адресою: с.Білогородка, вул. Урицького, 19 Києво-Святошинського району Київської області, по ПЛ-0,4 кВ від ЩТП-160/10/0,4 №1330 відгалуженням №31 від ПЛ-10 кВ «Л-ТП-515».

Пунктом 1 акту розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін зазначені електромережі перебувають на балансі споживача, тобто ОСОБА_1

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про електроенергетику» встановлено, що споживання електроенергії можливе лише на підставі договору з енергопостачальником, який є основним документом, який регулює відносини між постачальником і споживачем та визначає зміст правових відносин, прав та обов'язків сторін.

Взаємовідносини сторін, які виникають в процесі продажу і купівлі електричної енергії між виробниками або постачальниками електричної енергії та споживачами (на роздрібному ринку електричної енергії) регулюються Правилами користування електричною енергією, затвердженими постановою Національної комісії регулювання електроенергетики України від 31 липня 1996 р. N 28 та зареєстровані в Міністерстві юстиції України 2 серпня 1996 р. за N 417/1442 (в подальшому Правила).

Згідно п. 1.3 Правил, постачання електричної енергії для забезпечення потреб електроустановки здійснюється на підставі договору про постачання електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за регульованим тарифом, або договору про купівлю-продаж електричної енергії, що укладається між власником цієї електроустановки (уповноваженою власником особою) та постачальником електричної енергії за нерегульованим тарифом.

Причому "об'єктом", на який згідно Правил може здійснюватись постачання електроенергії, визначено електрифіковану споруду (сукупність електрифікованих споруд на одній території) або частина електрифікованої споруди, що належить суб'єкту господарювання на праві власності або користування.

Статтею 26 ЗУ «Про електроенергетику», пунктом 5 «Правил користування електроенергією» встановлено обов'язковість укладення договору між сторонами та вказано, що споживання електричної енергії без договору не допускається.

У судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 направив звернення до Державної інспекції з електричного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Київській області щодо неправомірних дій працівників Києво-Святошинського РП ПАТ «Київобленерго» у звязку із самовільним приєднанням до його електричних мереж.

Листами Державної інспекції з електричного нагляду за режимами споживання електричної і теплової енергії у Київській області від 18 березня та 26 березня 2014 року ОСОБА_1 повідомлено, що обстеженням електричних мереж та перевіркою у Києво-Святошинському РП виявлено, що від опори №9 відгалуження №31 ПЛ-10 кВ «Л-ТП-515» влаштовано відгалуження до ЩТП-160/10/0,4 №1977, які відповідно до акту балансової належності електричних мереж та експлуатаційної відповідальності сторін, належить ГО «СТ «Аврора». Проте до повноважень Держенергонагляду не входять питання, що виникають при веденні господарської діяльності, в тому числі врегулювання договірних відносин та майнові питання.

01 серпня 2009 року між ПАТ «Київобленерго» та ГО «СТ «Аврора» було укладено договір про постачання електричної енергії № 10873177 з додастками.

В додатку №2 до Договору міститься Акт розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін підписаний Споживачем Садівниче товариство «Аврора» в особі ОСОБА_3, Власником транзитних електронних мереж ОСОБА_4, Постачальником Києво-Святошинським РП, в особі ОСОБА_5

Згідно до п.5.6. Правил, невід'ємними частинами договору про постачання електричної енергії є акт (акти) про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін.

В пп. 2 п.5.4 Правил (в редакції, що діяла на момент укладення Договору) зазначається, що для укладення договору про постачання електричної енергії, договору про технічне забезпечення електропостачання споживача або договору про спільне використання технологічних електричних мереж заявник має надати відповідній організації акти про розмежування балансової належності та експлуатаційної відповідальності сторін (у разі укладення відповідного договору щодо об'єктів, які вводяться в експлуатацію вперше).

У відповідності до ч.2 ст 30 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» фізична чи юридична особа, яка має намір щодо забудови земельної ділянки, що перебуває в її власності або користуванні, має право на одержання технічних умов згідно із поданою нею заявою.

В п.1.2 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж, затверджених Постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання в сфері енергетики від 17.01.2013 рок за №32, технічні умови на приєднання до мереж (об`єктів) електроенергутики комплекс умов та вимог до інженерного забезпечення обєкта замовника електричною енергією, які повинні відповідати його розрахунковим параметрам щодо електропостачання, та є невідємним додатком до договору про приєднання.

Згідно абзацу 2 пункту 1.5 Правил приєднання електроустановок до електричних мереж У разі приєднання електроустановок замовника до електричних мереж суб'єкта господарювання, який не є електропередавальною організацією, електропередавальна організація, на території здійснення ліцензованої діяльності якої розташовані електроустановки замовника, видає технічні умови на приєднання до електричних мереж цього суб'єкта господарювання, які погоджуються цим суб'єктом господарювання.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»: цивільні відносини щодо недійсності правочинів регулюються Цивільним кодексом України та іншими актами законодавства. При розгляді справ про визнання правочинів недійсними суди залежно від предмета і підстав позову застосовують норми матеріального права, якими регулюються відповідні відносини, та на підставі цих норм вирішують справи . Згідно зі статтями 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Відповідно до висновку № 1240 судово-почеркознавчої експертизи за матеріалами цивільної справи від 17 червня 2015 року, підпис в графі «Власник транзитних ел. мереж» в Акті розмежування балансової належності електромереж та експлуатаційної відповідальності сторін, який складено між Споживачем Садівниче товариство «Аврора» в особі ОСОБА_3, Власником транзитних електронних мереж ОСОБА_4, Постачальником Києво-Святошинським РП, в особі ОСОБА_5, виконаний не ОСОБА_1, а іншою особою.

Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 639 ЦК України, договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.

Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно з ч.ч.1,3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, та якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦКУ, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

При цьому підписи сторін є одним із обов'язкових реквізитів договору, які саме повинні засвідчувати вільне волевиявлення сторін на укладання договору на певних узгоджених між ними умовах.

Відповідно до ст.. 236 ЦК України, правочин визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його укладення.

При цьому, час суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині зобовязання ПАТ «Київобленерго» відключити ГО «СТ «Аврора» від електропостачання не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ч.1, 2 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до пп. 7 п. 7.5. Правил постачальник електричної енергії (електропередавальна організація або основний споживач за погодженням постачальника електричної енергії) зобов'язаний, попередивши споживача не пізніше ніж за три робочих дні, припинити повністю або частково постачання йому електричної енергії (передачу або спільне використання технологічних електричних мереж), у тому числі на виконання припису представника відповідного органу виконавчої влади, у разі закінчення терміну дії, розірвання або неукладення між суб'єктами господарювання договорів, наявність яких передбачена цими Правилами.

П. 7.6. Правил вказано, що у разі самовільного підключення споживачем струмоприймачів або збільшення величини приєднаної потужності понад величину, визначену умовами договору та/або проектними рішеннями, приєднання струмоприймачів поза розрахунковими засобами обліку, зниження показників якості електричної енергії з вини споживача до величин, які порушують нормальне функціонування електроустановок електропередавальної організації та інших споживачів, невиконання припису уповноваженого представника відповідного органу виконавчої влади, який стосується вищенаведених порушень, постачальник електричної енергії (електропередавальна організація) має право без попередження повністю припинити споживачу електропостачання (технічне забезпечення електропостачання споживача) після оформлення у встановленому цими Правилами порядку акта про порушення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004р. під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об'єктивний і прямо не опосередкований у суб'єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об'єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і Законом України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності.

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності суд прийшов до висновку, що позовна заява ОСОБА_1 є обґрунтованою в частині визнання договору недійсним.

За змістом ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно квитанції №108 від 08 червня 2015 року ОСОБА_1 сплачено кошти за проведення почеркознавчої експертизи у розмірі 3 500, 00 грн, а також при подач позову ОСОБА_1 сплатив 243,60 грн судового збору, що підтверджується квитанцією №351 від 20 жовтня 2014 року

Отже, витрати понесені позивачем за проведення судової експертизи та за сплату судового збору при подачі позову підлягають стягненню з відповідачів на користь ОСОБА_1

Керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 62, 88, 212, 213, 215 ЦПК України, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити частково.

Визнати недійсним договір постачання електричної енергії №10873177 від 01.08.2009 року.

Стягнути з громадської організації «Садівниче товариство «Аврора» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. та витрати по проведенню експертизи у розмірі 1750 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 акціонерного товариства «КИЇВОБЛЕНЕРГО» на користь ОСОБА_1 судові витрати, а саме судовий збір у розмірі 121 грн. 80 коп. та витрати по проведенню експертизи у розмірі 1750 грн.

В решті позову відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду або шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення в разі відсутності в судовому засіданні осіб, які брали учать у справі, під час проголошення судового рішення.

Суддя: В.В. Нікушин