Ухвала

іменем україни

24 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СавченкоВ.О., Касьяна О.П., ОстапчукаД.О., -

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про визнання майна об'єктом права спільної сумісної власності, визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, усунення перешкод в користуванні житловим будинком шляхом виселення.

В обґрунтування позову зазначала, що з 14 січня 2002 року по 08 квітня 2002 року вона проживала однією сім'ю з ОСОБА_5 в житловому будинку його батьків без реєстрації шлюбу. 08 квітня 2002 року вони зареєстрували шлюб, який розірвано рішенням Жашківського районного суду Черкаської області 28 грудня 2011 року.

11 березня 2002 року було укладено договір купівлі - продажу житлового будинку з надвірними спорудами між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 за 3 400 грн. Для придбання будинку вона взяла в борг у свого батька ОСОБА_8 грошові кошти у розмірі 1 700 грн.

Крім того, за період шлюбу за спільні кошти разом із відповідачем у спірному будинку та літній кухні були проведені капітальні ремонтні роботи, збудовано господарські споруди, в результаті чого будинок з надвірними спорудами значно поліпшився та збільшився в ціні.

Позивач просила позов задовольнити та провести поділ спільної власності шляхом: визнання за нею права власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: АДРЕСА_1; припинити право спільної власності ОСОБА_5 на 1/3 частину оспорюваного житлового будинку з надвірними спорудами та стягнути на користь ОСОБА_5 грошову компенсацію за належну йому 1/3 частину житлового будинку з надвірними спорудами в розмірі 38 458, 34 грн.; усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, шляхом виселення ОСОБА_5зі спірного житлового будинку; вирішити питання щодо судових витрат.

Ухвалою Жашківського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2014 року позов ОСОБА_4 в частині поділу спільної сумісної власності залишено без розгляду.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано об'єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 майно, а саме: Ѕ частину житлового будинку та господарських споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на ј частину житлового будинку з надвірними спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України .

Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Виходячи з ч. 1 ст. 62 СК України вбачається, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Ухвалюючи рішення та частково задовольняючи позов про визнання будинку спільним сумісним майном подружжя, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд прийшов до вірного висновку, про те, що хоча оспорюваний будинок і був набутий ОСОБА_5 до реєстрації шлюбу, однак за час перебування сторін у шлюбі значно збільшилася його вартість спільними зусиллями подружжя.

Таким чином, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що оскаржувані рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх скасування не вбачається.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 на увагу не заслуговують та висновків судів не спростовують.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Ураховуючи вищенаведене та керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 30 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 19 березня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.О. Савченко

О.П.Касьян

Д.О.Остапчук