Справа № 299/3563/13
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 вересня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

судді-доповідача: Куцина М. М.,

суддів: Собослоя Г.Г., Павліченка С.В.,

при секретарі: Чейпеш С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_2 на рішення Виноградівського районного суду від 19 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, -

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна в натурі, як об'єкта права спільної сумісної власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 20.07.1985 року вона уклала шлюб з відповідачем ОСОБА_2. Шлюб зареєстровано у виконкомі Теківської сільської ради Виноградівського району за актовим записом № 11. Рішенням Виноградівського районного суду від 14.10.2010 року шлюб між сторонами розірвано. За час перебування у шлюбі набуто майно: житловий будинок з надвірними спорудами в АДРЕСА_1. Свідоцтво про право власності видано 03.07.2002 року на ім'я відповідача. Вартість будинку становить 20777, 00 грн.. Загальна площа будинку становить 135, 4 кв. м., житлова площа 54,4 кв.м..

Між сторонами виник спір щодо поділу майна, у зв'язку з чим позивачка за уточненим позовом просить визнати право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 135,4 кв. м., в тому числі житловою 54,4 кв.м. з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Рішенням Виноградівського районного суду від 19 червня 2015 року уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПННОМЕР_1 мешканкою АДРЕСА_1, право власності на 1/2 (одну другу) частину житлового будинку, загальною площею 135,4 кв.метрів, в тому числі житловою площею 54,4 кв. метри, з надвірними спорудами по АДРЕСА_1.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_2 оскаржив дане рішення в апеляційному порядку, вважаючи, що таке є незаконним, не об'єктивним, не обґрунтованим, винесеним із грубим порушенням норм матеріального права та не повним з'ясуванням обставин, що мають істотне значення для справи, а тому просив дане рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не взяв до уваги те, що в матеріалах справи знаходиться копія судового рішення, яке набрало законної сили про поділ майна між сторонами, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.

Представник відповідача - ОСОБА_5 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з доводів, викладених у ній.

Інші сторони не з'явилися в судове засідання апеляційної інстанції. Судова колегія вважає, що на підставі ч.2 ст.305 ЦПК України може розглянути справу без їх участі, так як вони належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи та їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи й обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Положеннями ст. 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їхнє підтвердження; які правовідносини сторін випливають зі встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 11, 59, 60 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У справі встановлено, що рішенням Виноградівського районного суду від 11 лютого 2015 року задоволено уточнені позовні вимоги ОСОБА_2 та виділено йому в натурі у власність 1/2 частину житлового будинку розташованого в АДРЕСА_1 (а.с. 80). Цим же рішенням відповідачу ОСОБА_3 - позивачці по даній справі виділено в натурі у власність 1/2 частину цього ж самого будинку. Зазначене рішення набрало законної сили 24 лютого 2015 року.

Задовольняючи уточнені позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що рішення Виноградівського районного суду від 11 лютого 2015 року за своїм предметом відрізняється від заявленого уточненого позову, оскільки в резолютивній частині даного рішення ухвалено виділити 1/2 частину нерухомого майна подружжя, замість визнати прав власності на 1/2 частину вказаного майна.

З даним висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом по даній справі позивачкою ОСОБА_3 заявлено позов до відповідача ОСОБА_2 про визнання за нею права власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Виноградівського районного суду від 11 лютого 2015 року розглянуто позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 щодо розподілу майна в натурі як об'єкта права спільної сумісної власності подружжя, а саме: житлового будинку АДРЕСА_1 та ухвалено про виділення кожному із подружжя в натурі у власність по 1/2 частині цього будинку із зазначенням конкретного розподілу (а.с. 80-81).

Проаналізувавши позовні вимоги та рішення суду по двом даним позовам, колегія суддів дійшла висновку, що поданій справі беруть участь ті самі сторони з приводу того жє самого нерухомого майна, що є спільним майном подружжя ОСОБА_2, і щодо розподілу якого встановлено певні обставини та проведено розподіл даного майна в натурі з виділенням по 1/2 частці у власність кожному із сторін рішенням Виноградівського районного суду від 11 лютого 2015 року, тобто питання про визначення права власності на спірне майно подружжя судом вже вирішено та повторному вирішенню не підлягає.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції зроблено хибний висновок про те, що рішення Виноградівського районного суду від 11 лоютого 2015 року тільки вирішено питання розподілу в натурі спільного майна подружжя ОСОБА_2, а питання визнання права власності не вирішено і тому воно підлягає вирішенню в межах даного спору.

У зв'язку із зазначеним рішення суду першої інстанції підлягає до скасування з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог за п.п. 1,2,3 ст. 309 ЦПК України.

Позов до задоволення не підлягає, оскільки питання про визнання права власності на 1/2 частину спірного будинку вже вирішено рішенням Виноградівського районного суду від 11 лютого 2015 року, що набрало законної сили.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Виноградівського районного суду від 19 червня 2015 року - скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але протягом десяти днів може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: