Справа № 266/2595/15-ц
Провадження № 2/266/1052/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

18.09.2015 року м. Маріуполь

Приморський районний суд м. Маріуполя Донецької області в складі:

головуючого - судді Дзюба М.В.,

за участі секретаря - Петрухіной Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

В С Т А Н О В И В:

Позивачка звернулась до суду із позовом, в якому зазначила, що вона є власником АДРЕСА_1, в якій також зареєстрована її мати - ОСОБА_2. Фактично відповідач не проживає у квартирі з 2002 року, тобто більше одного року. Право власності на цю квартиру вона отримала на підставі договору дарування від 03.08. 2011 року. Просила позбавити відповідача ОСОБА_2 право на користування жилим приміщенням спірною квартирою та скасувати реєстрацію місця проживання відповідача за адресою: АДРЕСА_1.

В судовому засідання позивачка уточнила позовні вимоги, посилаючись в обґрунтування позовних вимог на положення ст. 405 ЦК України та просила визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

В судове засідання позивач ОСОБА_1 надала заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій уточнені позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного розгляду справи у разі неявки відповідача.

Відповідач ОСОБА_2, будучи повідомленою про дату та час судового розгляду справи, до суду не з'явилась, із будь-якими заявами на адресу суду не зверталась, тому суд, за згодою позивача, ухвалив заочне рішення на підставі наявних в справі доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.

Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1, що підтверджується договором дарування квартири від 03.08. 2011 року, витягом з Державного реєстру правочинів № 10211428 від 03.08. 2011 року, витягом про Державну реєстрацію прав № 30977077 від 16.08. 2011 року. (а.с. 7-8,9,10)

Відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1. з 18.07. 1997 року по теперішній час. (а.с.11-12,43)

Згідно довідки № 45-23-1 від 06.07.2015 року, виданої ЖБК "Прибой", та акту про не проживання, посвідченогоголовою ЖБК "Прибой", відповідачка ОСОБА_2 у АДРЕСА_1 лише зареєстрована, але фактично не мешкає з 2002 року. (а.с. 22,43)

За договором дарування квартири від 03.08. 2011 року, відповідачка ОСОБА_2 передала у власність позивачки ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_1. Зазначеним договором не передбачалось право проживання дарувальника у подарованому жилому приміщенні та положення ст. 405 ЦК України сторонам роз'яснені.

Таким чином, судом встановлено, що право користування відповідачки ОСОБА_2 жилим приміщенням для свого проживання перестало існувати з моменту передачи квартири у власність позивача ОСОБА_1, оскільки таке право є похідним від права власності.

Згідно ст.. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.. 383 ЦК України та ст.. 150 ЖК України власник будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і має право розпоряджатись своїм житлом на власний розсуд.

За ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно з положеннями ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Крім того, статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07. 1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07. 1997 року "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316,317,319,321 ЦК України, ст. 48 Закону України "Про власність").

Отже, виходячи з аналізу змісту вказаних правових норм та встановлених судом обставин справи, суд приходить до висновку, що право колишнього власника квартири та члена сім'ї позивача - відповідача ОСОБА_2 на користування спірним жилим приміщенням перестало існувати. За таких обставин суд вважає позовні вимоги обрунтованими та задовольняє їх.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.ст. 319,321, 383,391, 405 ЦК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 такою, що втратила право користування жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1.

Заява про скасування заочного рішення може бути подана до суду, що його ухвалив, протягом 10 днів з отримання його копії.

На рішення може бути подано апеляцію до Апеляційного суду Донецької області в місті Маріуполі протягом 10 днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення за відсутності сторони -в той же строк з моменту отримання його копії.

Суддя Дзюба М. В.