Справа № 495/1421/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 грудня 2015 року м. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.

за участю представників сторін:

від позивача: ОСОБА_1 (паспорт серії КЕ № 540299 виданий 20.01.1997 року)

ОСОБА_2 (довіреність № 150 від 16.02.2015 року)

від відповідача: ОСОБА_3 (довіреність б/н від 18.03.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/1421/15-ц

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_4

про стягнення матеріальної та моральної шкоди у наслідку ДТП

В С Т А Н О В И В:

02.03.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_4 (далі по тексту відповідач) про стягнення суми страхового відшкодування, моральної шкоди та матеріальної шкоди внаслідок ДТП (а.с.2-6).

Так, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- матеріальну шкоду в розмірі 204 237 гривень 11 копійок;

- витрати за проведення експертизи в розмірі 650 гривень;

- витрати за евакуацію автомобіля в розмірі 850 гривень;

- матеріальну шкоду за придбання залізничних квитків у розмірі 980 гривень;

- суму моральної шкоди в розмірі 5 000 гривень;

- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 2 024,15 гривень.

Позивач ОСОБА_1, та його представник ОСОБА_2, у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3, у судовому засіданні частково погодився з позовними вимогами ОСОБА_1 в частині матеріальної шкоди в розмірі 120 000 грн., витрат на проведення експертизи, за евакуацію автомобіля та моральної шкоди в розмірі 1 500 грн. В задоволенні решти позовних вимог просив відмовити у зв ?язку з їх недоведеністю.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін суд дійшов до наступних висновків.

Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення суми страхового відшкодування, моральної шкоди та матеріальної шкоди внаслідок ДТП.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 07.12.2014 року о 16-50 годині, в Одеській області, Овідіопольського району на автодорозі Р-70 ОСОБА_2 - Білгород-Дністровський на 32 км, автомобіль марки «Nissan Qashqai», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_1, зазнав значних ушкоджень, зокрема: деформація переднього лівого крила; капот зміщений з кріплень; передня панель; розбито передній бампер зліва; розбита решітка радіатора; розбита накладка на передньому лівому крилі; та інші пошкодження, що підтверджуються довідкою, виданою інспектором ДПС ОДАІ Овідіопольського району Босколовим Д.І. (а.с.12).

Постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2015 року ОСОБА_4 визнано винниму вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КпАП України, притягнуто до адміністративної відповідальності за ст.124 КпАПУкраїни та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 360 гривень на користь держави (а.с.13).

З тексту постанови Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2015 року вбачається те, що вину ОСОБА_4 визнав у повному обсязі, яка окрім цього підтверджується матеріалами адміністративної справи.

Як було вище зазначено, внаслідок зазначеної вище ДТП, транспортний засіб марки «Nissan Qashqai», д/н НОМЕР_1,власником якого є ОСОБА_1, внаслідок неправомірних дійОСОБА_4 отримав механічні пошкодження.

Оскільки, відповідач ОСОБА_4, постановою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 16.01.2015 року визнаний винним в даній дорожньо-транспортній пригоді, то він відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166, ч.ч. 1, 2 ст.1187, ч.1 ст.1188 Цивільного кодексу України повинен відшкодовувати завдані збитки.

Відповідно до страхового полюсу, який мав ОСОБА_4 у СК «АСКО «Медсервіс» за шкоду заподіяну майну встановлена страхова сума (ліміт відповідальності) у розмірі 50 000 гривень, тобто страхова компанія СК «АСКО «Медсервіс» повинна компенсувати ОСОБА_1 частину шкоди, яку отримало його авто у наслідок ДТП у розмірі 50 000 гривень від загальної суми. У зв'язку з тим, що строк, у продовж якого страхова компанія повинна компенсувати позивачу частину збитків ще не сплив, то позовні вимоги до ОСОБА_4 зменшені на 50 000 гривень.

Відповідно до статті 21 Закону № 1961-IV на території України забороняється експлуатація транспортного засобу без поліса обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності, тобто володільці транспортних засобів, за винятком осіб, звільнених від обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності згідно з пунктом 13.1 статті 13 цього Закону, зобов'язані застрахувати ризик своєї цивільної відповідальності, яка може настати внаслідок завдання шкоди життю, здоров'ю або майну інших осіб при використанні транспортних засобів. У зв'язку із цим при пред'явленні позовних вимог про відшкодування такої шкоди в результаті дорожньо-транспортної пригоди безпосередньо до особи, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, суд має право виключно в порядку, передбаченому статтею 33 ЦПК, залучити до участі у справі страхову організацію (страховика), яка застрахувала цивільну відповідальність володільця транспортного засобу. Непред'явлення вимог до страховика за наявності підстав для стягнення завданої шкоди саме зі страховика є підставою для відмови в позові до завдавача шкоди у відповідному розмірі.

Згідно п. 36.2 ст. 36 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Для визначення вартості пошкоджень, які було отримано автомобілем ОСОБА_1 з провини ОСОБА_4 страховою компанією було призначено експертизу, на розгляд якої було поставлено питання про визначення вартості відновлювальних робіт з ремонту автомобілю позивача.

Відповідно до Висновку про визначення величини матеріальної шкоди, вчиненого власнику автомобілю марки «NISSAN QASHQAI» реєстраційний номер ВН 2745ЕТ, величина матеріальної шкоди була визначена у розмірі 254 237,11 грн. (а.с.53-68)

Також, ОСОБА_1 понесені витрати по оплаті за проведення авто-товарознавчого дослідження автомобіля, а саме сплачена вартість експертного дослідження № 4/15 від 23.02.2015 року в розмірі 650 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера від 01.02.2015 року (а.с.14).

Крім того, відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру № 30 від 19.12.2014 року та №31 від 22.12.2014 року ОСОБА_1 було сплачено послуги евакуатора, у зв'язку з критичними пошкодженнями авто та неможливістю самостійно пересуватися, а саме 400 та 450 гривень, що разом складає 850 грн. (а.с.14)

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже для відшкодування шкоди за правилами ч.1 ст.1166 Цивільного кодексу України необхідно довести такі факти:

- неправомірність поведінки особи. Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо завдавач шкоди не був уповноважений на такі дії;

- наявність шкоди. Під шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого та (або) позбавлення його особистого нематеріального права (життя, здоров'я тощо). У відносинах, що розглядаються, шкода це не тільки обов'язкова умова, але і міра відповідальності, оскільки за загальним правилом даної статті завдана шкода відшкодовується в повному обсязі (мова йдеться про реальну шкоду та упущену вигоду);

- причинний зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою є обов'язковою умовою відповідальності та виражається в тому, що шкода має виступати об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди;

- вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов'язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов є обов'язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди, про що висловив свою правову позицію Верховний Суд України (судова колегія з цивільних справ) в ухвалі від 21.12.2005 року.

Згідно із ч.ч. 1, 2 ст.1187 Цивільного кодексу України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Особливість механізму полягає в тому, що шкода завдається потерпілому не будь-якими діями, а саме діяльністю, яка підпадає під характеристику джерела підвищеної небезпеки. Відповідно під джерелом підвищеної небезпеки треба розуміти діяльність, пов'язану з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Отже для віднесення тої чи іншої діяльності до джерела підвищеної небезпеки треба, щоб така діяльність створювала підвищену небезпеку для самої особи, яка її проводить, а також для інших осіб.

Підвищена небезпека в розумінні даної статті є об'єктивною категорією, не пов'язаною з психологічним поняттям страху, та означає більшу вірогідність настання негативних, шкідливих наслідків, ніж при проведенні будь-якої іншої діяльності. Причиною підвищеної небезпеки є такі властивості об'єктів, з якими проводиться діяльність, які обумовлюють неможливість повного контролю за такою діяльністю з боку людини на даному етапі розвитку науки та технологій. Тому, незважаючи на дотримання правил техніки безпеки, існує підвищена вірогідність завдання шкоди внаслідок проведення такої діяльності.

Особливі правила цієї статті діють тільки тоді, коли шкода завдана тими шкідливими властивостями об'єкту, завдяки яким діяльність з ним визнається джерелом підвищеної небезпеки. Так шкода, завдана автомобілем, буде відшкодовуватися за правилами даної статті тільки тоді, коли автомобіль знаходився в русі, а не тоді, коли він стояв в гаражі або на стоянці. Суб'єктом відповідальності за статтею, що коментується, є володілець об'єкта, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, під яким слід розуміти особу, що на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Для вирішення питання про притягнення тієї чи іншої особи до відповідальності за цією статтею треба визначити дві основні ознаки володільця: юридичну та матеріальну (фактичну). Юридична ознака означає, що володільцем визнається тільки та особа, яка володіє об'єктом, діяльність з яким створює підвищену небезпеку, на відповідній правовій підставі: право власності, інше речове право, договір оренди, доручення, підряду тощо. Матеріальна або фактична ознака володільця джерела підвищеної небезпеки означає, що особа повинна здійснювати фактичне володіння (експлуатацію, використання, зберігання, утримання) небезпечних об'єктів. Як правило, обидві ознаки володільця джерела підвищеної небезпеки повинні мати місце, крім випадків, передбачених в законі.

Частиною 1 статті 1188 Цивільного кодексу України встановлено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки самим їх володільцям, її відшкодування відбувається за правилами частини 1 вказаної статті. Так шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Тобто у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.

Крім того, ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ОСОБА_4 моральну шкоду в сумі 5 000 грн.

Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.

Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Як стверджує позивач, незаконна поведінка ОСОБА_4 призвела до того, що ОСОБА_1 був позбавлений на довгий час можливості пересуватися на власному автомобілі, повинен був користуватися громадським транспортом та користуватися послугамитаксі,через відсутність власного автомобіля постійно спізнювався на зустрічі, що призвело до погіршення його іміджу ділової репутації як пунктуальної людини. ОСОБА_1 втратив можливість відвідати усі історичні і культурні міста Львівщини, відвідання яких планував довгий час,2 рази був змушений їздити з м. Одеси до м. Білгород-Дністровського та назад, що без власного автотранспорту займало дуже багато часу та завдавало багато незручностей тастало джерелом негативних емоцій і переживань.

Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 5 000 грн. до 1 500 грн. у зв'язку з тим, що, по-перше, він завищений, а, по-друге, в порушення положень Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 5 000 грн. та якими доказами це підтверджується.

Крім того, вимога ОСОБА_1 щодо стягнення матеріальної шкоди за придбання залізничних квитків у розмірі 980 гривень не підлягає задоволенню, оскільки позивачем не наведено підстав для її задоволення.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у наслідку ДТПпідлягає частковому задоволенню.

Крім того, згідно із ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати за розгляд позовної заяви пропорційно задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 15, 16, 22-23, 1166-1167, 1187, 1192 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 197, 208, 209, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про стягнення матеріальної та моральної шкоди у наслідку ДТП задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2:

- матеріальну шкоду в розмірі 204 237 (двісті чотири тисячі двісті тридцять сім) гривень 11 копійок;

- витрати за проведення експертизи в розмірі 650 (шістсот п ?ятдесят) гривень;

- витрати за евакуацію автомобіля в розмірі 850 (вісімсот п ?ятдесят) гривень;

- суму моральної шкоди в розмірі 1 500 (одна тисяча п ?ятсот) гривень;

- сплачений судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 2 024 (дві тисячі двадцять чотири) гривні15 (п ?ятнадцять) копійок.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Мишко