Ухвала

іменем україни

16 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

ЧерненкоВ.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення грошової компенсації вартості майна,за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 звернулась до суду із зазначеним вище позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_4 на її користь грошову компенсацію вартості належної їй Ѕ частки квартири та припинити право спільної часткової власності на вказане жиле приміщення.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2013 року, яке набрало законної сили, вона та її колишній чоловік ОСОБА_4, шлюб з яким розірвано 25 травня 2011 року, є співвласниками квартири АДРЕСА_1, по Ѕ частини кожний.

Після розірвання шлюбу вона з сином ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, проживають в орендованій квартирі, оскільки у спірній проживати неможливо через неприязні стосунки з відповідачем, поділ її неможливий, іншого житла вона не має.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 15 травня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 вартість Ѕ частки квартири АДРЕСА_1 в сумі 333 801 грн. Припинено право власності ОСОБА_3 на Ѕ частки квартири АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення апеляційного суду зазначеним вимогам закону не відповідає.

Судом установлено, що на підставі рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 15 травня 2013 року, яке набрало законної сили, позивач та відповідач є співвласниками квартири АДРЕСА_1, по Ѕ частини кожний.

Згідно з технічним паспортом спірна квартира є трикімнатною, розташована на 10 поверсі 10-поверхового будинку, загальною площею 66,99 кв. м, житловою - 38,7 кв. м.

Відповідно до висновку судової оціночно-будівельної експертизи від 30 січня 2015 року дійсна ринкова її вартість становить 667 602 грн.

Після розірвання шлюбу у квартирі проживає відповідач, а позивачка з сином проживають в орендованій квартирі.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із відсутності підстав для застосування до спірних правовідносин положень ст. 364 ЦК України та із того, що позивачкою не доведено наявність перешкод у користуванні квартирою з боку відповідача. Крім того, суд зазначив, що ОСОБА_4 не має можливості сплатити ОСОБА_3 грошову компенсацію, а припинення права власності на Ѕ частки квартири позивача за умови неможливості сплати відповідачем компенсації призведе до звернення стягнення на квартиру, її примусовий продаж та порушення законних прав останнього.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення позову, апеляційний суд, пославшись на норми ст. ст. 316, 317, 319, 358, 361 ЦК України, виходив із того, що право співвласника на виділ частки із спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками і такому праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки, і не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та не ставиться право співвласника на виділ у залежність від згоди інших співвласників і мотивів, з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ.

Проте з таким висновком апеляційного суду погодитися не можна.

Відповідно до частин першої, другої статті 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

При вирішенні справ про стягнення грошової компенсації вартості частки квартири, що знаходиться у спільній частковій власності, крім вказаної спеціальної норми, суду слід врахувати і загальні засади цивільного законодавства (стаття 3 ЦК України) щодо справедливості, добросовісності та розумності з урахуванням прав та інтересів усіх співвласників. При цьому суду слід ретельно вивчити обставини справи з метою з'ясувати, чи не зловживає позивач, який бажає виділу частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні, та чи реалізація цього права не порушить прав інших осіб, які не мають змоги сплатити співвласнику грошову компенсацію вартості його частки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 19 лютого 2014 року у справі № 6-4цс14, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Заперечуючи проти позову, ОСОБА_4 посилався на те, що він не спроможний сплатити компенсацію позивачці за Ѕ частини спірної квартири.

Апеляційний суд на зазначене уваги не звернув, не перевірив можливості сплати відповідачем такої компенсації і не врахував, що правовий режим спільної часткової власності має враховувати інтереси всіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

Наведене свідчить, що апеляційний суд на порушення ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному та повному з'ясуванню обставин справи, не встановив обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Враховуючи допущені судом апеляційної інстанції порушення норм матеріального та процесуального права, ухвалене ним рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим відповідно до ст. 338 ЦПК України таке рішення підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 09 вересня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик