Справа №473/2856/14-ц 15.10.2015 15.10.2015 15.10.2015
Провадження №22-ц/784/2455/15
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МИКОЛАЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 473/2856/14-ц
Провадження № 22-ц/784/2455/2015 Головуючий у першій інстанції:Ротар М.М.
Категорія 39 Доповідач апеляційного суду: Лівінський І.В.
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

15 жовтня 2015 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Лівінського І.В.,

суддів: Данилової О.О., Шаманської Н.О.,

при секретарі судового засідання Лівшенко О.С.,

за участі: представника позивача ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4, його представника ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2015 року

за позовом

ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно, та

зустрічним позовом

ОСОБА_4 до ОСОБА_6 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_6 звернувся з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини та визнання права власності на спадкове майно.

Позивач зазначав, що він є спадкоємцем за заповітом після смерті його діда ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1. о складу спадщини входить будинок АДРЕСА_1.

Окрім нього, право на обов'язкову частку у спадщині мала непрацездатна дружина спадкодавця - ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Посилаючись на те, що фактично прийняв спадщину після смерті діда шляхом вступу в управління та володіння спадковим майном, позивач, уточнивши свої вимоги, просив суд встановити факт прийняття ним спадщини та визнати за ним право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/6 частини спірного житлового будинку.

Справа судами розглядалась неодноразово.

Під час розгляду справи ОСОБА_4 подав зустрічний позов, в якому просив суд встановити факт прийняття спірної спадщини його матір'ю - ОСОБА_8, та визнати за ним право власності на спірний будинок в порядку спадкування за законом після смерті матері.

Останнім рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено, а зустрічний позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/6 частку спірного будинку після смерті матері ОСОБА_8

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його зустрічний позов.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_6 суд першої інстанції виходив з того, що питання про право позивача на спадщину після смерті діда може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом одержання свідоцтва про право на спадщину. Крім того, задовольняючи частково позов ОСОБА_4, суд вважав доведеним факт прийняття ОСОБА_6 спадщини після смерті діда, а також прийняття дружиною спадкодавця - ОСОБА_8, обов'язкової частки спадщини у розмірі 1/6 частини спірного будинку.

Проте з таким висновком суду в повній мірі погодитись не можна.

Так, із матеріалів справи вбачається, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Після його смерті відкрилася спадщина, до складу якої входить будинок АДРЕСА_1, який належав останньому на підставі свідоцтва про право на спадщину та договору дарування (а.с. 10-11).

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, за яким заповів зазначений будинок своєму онуку ОСОБА_6

На час відкриття спадщини разом зі спадкодавцем проживала його дружина - ОСОБА_8 (а.с. 179). ОСОБА_6 був зареєстрований за іншою адресою: АДРЕСА_2.

Відповідно до п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, яка відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Отже, на спірні правовідносини щодо спадщини за заповітом розповсюджуються положення ЦК УРСР.

За правилами ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном, або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Між тим, ОСОБА_6 звернувся до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав після смерті ОСОБА_7 лише в грудні 2008 року. При цьому, нотаріусом роз'яснено ОСОБА_6, що він вважається спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини (а.с. 14).

Згідно п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України №18/5 від 14 червня 1994 р., яка діяла на час відкриття спадщини, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що, набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців (п. 113 вищевказаної Інструкції).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 вказував, що фактично вступив в управління та володіння спадковим будинком, оскільки вивозив сміття з подвір'я спірного будинку та здійснював нагляд за будинком. При цьому, він посилався на пояснення свідків та довідку АТВТ «Вознесенський спецагропромтранс» щодо надання йому 6 березня 2003 року транспортних послуг по вивезенню сміття на міське сміттєзвалище, а також довідку голови вуличного комітету № 28 ОСОБА_9

Між тим, як видно з довідок Вознесенського виконкому від 16 вересня 2014 року, ОСОБА_9 є головою вказаного вуличного комітету лише з липня 2013 року, а тому не мала підстав видавати довідки про події, які сталися у 2002 році (а.с. 105-106).

Згідно довідки КП «Санітарна очистка міста» ОСОБА_6 не здавав сміття на сміттєзвалище 6 березня 2003 року (а.с. 103).

Крім того, на запит слідчого СВ Вознесенського МВ УМВС України в Миколаївській області голова правління ВАТ «Вознесенський спецагропромтранс» не підтвердив видачу ОСОБА_6 зазначеної вище довідки (а.с. 104).

Отже, за наявності доказів, які спростовують доводи ОСОБА_6, пояснення зазначених свідків не можуть бути достатнім доказом фактичного вступу останнього в управління та володіння спадковим будинком.

Тих обставин, що позивач не проживав протягом шести місяців після смерті діда в спірному будинку, оскільки там мешкала бабуся, представник позивача в апеляційному суді не заперечував.

Посилання позивача на те, що він проживає в спірному будинку з 2013 року, після смерті бабусі - ОСОБА_8, та в його розпорядженні на цей час знаходяться правовстановлюючі документи на будинок, не може бути доказом того, що ці документи перебували у позивача в період з ІНФОРМАЦІЯ_1 по 15 квітня 2003 року, та він фактично вступив в цей період в управління спадковим майном.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що позивачем не доведено факту прийняття спадщини після смерті діда. Тому, вимоги ОСОБА_6 про встановлення такого факту задоволенню не підлягають.

Виходячи з наведеного, не підлягають задоволенню і вимоги ОСОБА_6 про визнання за ним права власності на спірний будинок в порядку спадкування за заповітом, які є похідними від його попередніх позовних вимог.

Оскільки суд першої інстанції відмовив ОСОБА_6 в задоволенні позову з інших підстав, помилково вважаючи, що позивач не втратив право на оформлення спадкових прав в нотаріальному порядку, рішення в частині позову ОСОБА_6 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Крім того, оскільки ОСОБА_6 не прийняв спадщину за заповітом, то спадщину прийняв інший спадкоємець за законом - дружина спадкодавця ОСОБА_8, яка фактично вступила в управління та володіння спадковим будинком, оскільки була зареєстрована та проживала в спірному будинку як до часу відкриття спадщини, так і після смерті спадкодавця ОСОБА_7 (а.с. 179)

Такий порядок прийняття спадщини відповідає вимогам п. 1 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР та положенням зазначеної вище Інструкції (п. 113).

За таких обставин, вимоги ОСОБА_4 про встановлення факту прийняття спадщини його матір'ю, є зайвими, а тому задоволенню не підлягають.

Що стосується вимог ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно після смерті матері - ОСОБА_8, колегія дійшла наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, за життя ОСОБА_8 не отримувала свідоцтво про право на спадковий будинок. Після її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2, до нотаріуса своєчасно звернувся її син - ОСОБА_4 (а.с. 81).

Між тим, йому відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів (а.с. 185-187).

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження (п. 23).

Згідно ст. 1218 ЦК України, який діяв на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_8, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Як вбачається із змісту статей 1268, 1296 ЦК України, після прийняття спадщини вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. При цьому, право спадкоємця на цю спадщину не позбавляє навіть відсутність свідоцтва про право на спадщину.

Отже, прийнявши спадщину після смерті ОСОБА_8, ОСОБА_4 набув речові права на спірний житловий будинок, що належав ОСОБА_7

Таким чином, вимоги ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції не звернув належної уваги на зазначені обставини справи та вимоги матеріального права, помилково вважав, що ОСОБА_4 має право лише на 1/6 частку спірного будинку, а тому рішення в частині позову ОСОБА_4 підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову.

Крім того, підлягає скасуванню рішення в частині розподілу судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути документально підтверджені судові витрати, які останній поніс в суді першої та апеляційної інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Як видно з матеріалів справи, вартість спірного будинку складає 58800 грн. ОСОБА_4 сплатив при подачі зустрічного позову 490 грн. судового збору, а при подачі апеляційної скарги - 539 грн. Тому, з відповідача за зустрічним позовом ОСОБА_6 підлягає стягненню на користь позивача зазначена сума судових витрат.

Водночас, оскільки розмір судового збору за даним позовом має складати 823 грн. 60 коп. (з урахування вартості спірного майна - 580 грн. та заявлених вимог немайнового характеру - 243 грн. 60 коп.), решта несплаченої суми судового збору - 90 грн., підлягає стягненню з відповідача за зустрічним позовом - ОСОБА_6, в дохід держави. Крім того, з позивача ОСОБА_4 підлягає стягненню в дохід держави частина недоплаченого судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. - за вимоги немайнового характеру, в задоволенні яких відмовлено.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 7 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити.

Позов ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_4 1029 грн. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_6 90 грн. судового збору в дохід держави.

Стягнути з ОСОБА_4 243 грн. 60 коп. судового збору в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Судді: