Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/5715/15ц Головуючий у 1 інстанції: Дмитрюк О.В.
Провадження № 22-ц/778/6640/15 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого Спас О.В.,

суддів: Бабак А.М.,

ОСОБА_2,

при секретарі Бабенко Т.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинних споруд, -

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, третя особа Управління Держземагенства у Запорізькому районі Запорізької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення самочинних споруд.

В позові зазначав, що йому на підставі договору купівлі-продажу від 12.09.2008 p., зареєстрованого в реєстрі за № 3624, договору купівлі-продажу від 10.08.2009 p., зареєстрованого в реєстрі за № 3691, та державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 459182 від 28.11.2009 р. на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0521га по вул. Павлика Морозова, 48 в м. Запоріжжя. Належна йому земельна ділянка розташована поряд з земельною ділянкою № 46-а по вул. Павлика Морозова в м. Запоріжжя, що належить ОСОБА_4 Проїзд до належної йому земельної ділянки можливо здійснити через загальний проїзд, який знаходиться в комунальній власності. Однак, він, як власник земельної ділянки № 48 по вул. Павлика Морозова в м. Запоріжжя, не має можливості вільно володіти, користуватись та розпоряджатись нею, оскільки ОСОБА_4 без його дозволу самовільно побудувала металевий паркан з воротами, чим перешкоджає йому вільно володіти земельною ділянкою.

В добровільному порядку ОСОБА_4 відмовляється усувати перешкоди в користуванні належною йому земельною ділянкою. З цього приводу у них неодноразово виникали сварки та у жовтні 2014 p., він був вимушений звернутись з заявою до Шевченківського РВ ЗМУ ГУМВС України в Запорізькій області. На підставі висновку за результатами звернення громадян проведення перевірки було припинено та рекомендовано звернутись до суду з позовом. З пояснень чоловіка ОСОБА_4, йому стало відомо, що проїзд, який знаходиться в загальному користуванні, приватизовано. Згідно відповіді Департаменту архітектури та містобудування Запорізької міської Ради від 14.07.2015 р. йому повідомлено, що землі загального користування населених пунктів (вулиці, проїзд та інші) у відповідності до 4.4 ст.83 ЗК України не можуть передаватись у приватну власність. Посилаючись на викладене, просив суд усунути йому перешкоди в користуванні земельною ділянкою № 48 по вул. Павлика Морозова в м. Запоріжжя, кадастровий номер :07:033:0042 шляхом знесення самочинно збудованого металевих воріт, які побудовані ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 03 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ОСОБА_3 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідачем подані заперечення. Відповідач просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивача. пояснення представника відповідача ОСОБА_5, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_3 на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0521га на підставі договорів купівлі-продажу, зареєстрованих в реєстрі за № 3624 від 12.09.2008 p., № 3691 від 10.08.2009 р.

Право власності підтверджено державним актом на земельну ділянку серії ЯЖ № 459182.

Адреса ділянки - вул. Павлика Морозова, 48 в м. Запоріжжі.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, ОСОБА_4 належить житловий будинок № 46-а по вул. Павлика Морозова в м. Запоріжжі.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що суд першої інстанції з дотриманням вимог ст. ст. 212 215 ЦПК України належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом, вирішивши питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин і дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позивач, зазначивши, що відповідач позбавила його можливості вільного проїзду до належної йому земельної ділянки, встановивши самовільно паркан з воротами на загальному проїзді, який є комунальною власністю не надав доказів фактичних та правових підстав заявлених ним вимог про знесення паркану.

Суд першої інстанції правильно вказав, що відповідно до ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом

обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту права подання позову про знесення самочинно збудованого об'єкта, позивач в силу ст.ст.10, 60 ЦПК України зобов'язаний довести правову та фактичну підставу своїх вимог.

Є правильним висновок рішення суду, що позивач всупереч даних норм не довів порушень його права, як власника земельної ділянки, з боку відповідача по справі.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, що відповідач перешкоджає в здійсненні його права власності на вказану земельну ділянку, що відповідач спорудила паркан на земельній ділянці комунальної власності та перегородила загальний проїзд.

З позову вбачається, що позивач не зазнає порушення права власності відносно належної йому вказаної земельної ділянки.

Позовні вимоги стосуються землі комунальної форми власності, яка належить територіальній громаді в особі Запорізької міської ради.

Позовні вимоги суперечать ст.60 Закону України «Про місцеве самоврядування», за якою саме територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснює правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об'єктами права комунальної власності, в тому числі виконують усі майнові операції.

Позивач немає повноважень предявляти вимоги на захист прав територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування.

Згідно ст. 376 ЦК України право вимоги щодо знесення обєкту самочинного будівництва на землі комунальної форми власності належить органу місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги, в яких позивач зазначає, що вважає порушеним право власності на належну йому вказану земельну ділянку, що саме відповідач збудувала паркан на землі територіальної громади, що це перешкоджає йому користуватися землею територіальної громади, що він надав докази своїх вимог колегія суддів відхиляє, виходячи з такого.

Вказані доводи співпадають з позовною заявою, вимоги якої та їх підстави, надані докази були досліджені, розглянуті під час провадження справи судом першої інстанції та дістали належної правової оцінки, з якою погоджується колегія суддів, що відображено вище у цій ухвалі.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, при розгляді справи апеляційним судом встановлено, що рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням вимог матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують його висновків.

Немає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та для постановляння нового рішення по справі.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 05 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: