Справа № 346/1491/15-ц
Провадження № 22-ц/779/1864/2015
Головуючий у 1 інстанції Калинюк О.П.
Суддя-доповідач Васильковський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 жовтня 2015 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Васильковського В.М.

суддів: Девляшевського В.А., Меленко О.Є.

секретаря Яковин М.Я.,

з участю: позивачки ОСОБА_2,

представників ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

ОСОБА_6, ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Спаської сільської ради Коломийського району, ОСОБА_8, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів: управління Держземагенства в Коломийському районі про визнання недійсними та скасування рішення цієї ради в частині передачі ОСОБА_8 земельної ділянки та Державного акту на право власності на земельну ділянку за апеляційною скаргою ОСОБА_8 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

у лютому 2015 року ОСОБА_2 звернулася з даним позовом, посилаючись на те, що ставши у 2014 році власником земельної ділянки площею 0,2100 га, з розташованим на ній житловим будинком, в АДРЕСА_1, вона довідалась про незаконну приватизацію відповідачкою ОСОБА_8 другорядної дороги, що розділяє їх господарства і якою тривалий час користувалися жителі с. Спас для проїзду до своїх земельних ділянок. Тому просила визнати недійсним і скасувати рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року в частині передачі ОСОБА_8 в приватну власність земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2, а також визнати недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 про право власності на вказану земельну ділянку у зв'язку з включенням у площу цієї ділянки зазначеної дороги.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано недійсним рішення сесії Спаської сільської ради Коломийського району від 20.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Визнано недійсним Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, розташовану в АДРЕСА_2, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, виданий 08.09.2003 року ОСОБА_8 на підставі рішення Спаської сільської ради Коломийського району від 20.06.2003 року, та скасовано його державну реєстрацію.

В апеляційній скарзі ОСОБА_8 посилається на необґрунтованість рішення суду, порушення норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що ухвалюючи рішення, суд взяв до уваги дані викопіювання з генерального плану забудови с. Спас, які стверджують факт існування другорядної дороги, що розмежовує земельні ділянки сторін, однак не врахував, що на цьому генплані немає дати, вулиць і розташування відповідних земельних ділянок, по яких проходить така дорога. Згідно довідки ДП «Діпромісто» на генплані села 1985 року АДРЕСА_2 не відображена. На опорному плані с. Спас 2007 року вбачаються пішохідні проходи, а не дорога з боку головної вулиці і така пішохідна стежка є в наявності між земельними ділянками сторін. Генеральний план села, де від головної дороги запроектовано другорядні житлові вулиці та проїзди був розроблений в 2007 році, тоді як ОСОБА_8 передано у приватну власність земельну ділянку 0,2500 га для будівництва і обслуговування будинку і споруд рішенням Спаської сільської ради від 20.06.2003 року і тоді ж видано державний акт на вказану земельну ділянку, а технічна документація погоджена Коломийським райвідділом земельних ресурсів, відділом архітектури та містобудування Коломийської РДА. ОСОБА_2 нічим не підтвердила порушення її права на користування спірною другорядною дорогою. Суд не врахував, що позивачка у 2003 році знала про приватизацію відповідачкою суміжної з нею земельної ділянки, проте не підписала погодження меж, про що було складено комісійний акт від 19.06.2003 року. Тому просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В засіданні апеляційного суду представники ОСОБА_8 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_2, її представники та сільський голова с. Спас доводи апеляційної скарги заперечили.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши подані докази і доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням сесії Спаської сільської ради Коломийського району від 19.03.2014 року № 700-25/2014 затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передано у власність ОСОБА_2 земельну ділянку, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,2100 га, що знаходиться в АДРЕСА_1, кадастровий № НОМЕР_2. Позивачка отримала свідоцтво про право власності на вказану ділянку, зареєструвавши його у встановленому законом порядку. 08.09.2003 року ОСОБА_8 підставі рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року видано Державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель, розташовану в АДРЕСА_2. Даними викопіювання з Генерального плану забудови с. Спас стверджується факт існування другорядної дороги (проїзду), яка розмежовує вищевказані земельні ділянки позивачки та відповідачки, в'їзд на цю дорогу здійснюється з АДРЕСА_1, яка є головною дорогою.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що згідно п. "а" ч. 3 ст. 83 ЗК України в редакції, чинній на час прийняття оспорюваного рішення сільської ради, до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо). Рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки прийнято з порушенням обмеження, передбаченого п. "а" ч. 3 ст. 83 ЗК України, оскільки до складу цієї ділянки безпідставно включено другорядну дорогу, яка згідно із вказаною нормою закону не може передаватись у приватну власність. 07.08.2014 року ОСОБА_2 стала власником земельної ділянки, яка межує зі спірною частиною дороги, тому саме з цього часу вона довідалась про порушення ОСОБА_8 її права заїзду до належної земельної ділянки та можливості безперешкодного користування проїздом, у зв'язку з чим з даним позовом вона звернулася в межах строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про землеустрій" та п. 1.13 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право приватної власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею (в тому числі на умовах оренди) та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного Комітету України по земельних ресурсах № 43 від 04.05.99 року (в редакції, чинній на час видачі оспорюваного державного акту на землю), складання державного акта на право власності на земельну ділянку проводиться після встановлення і закріплення на місцевості меж земельних ділянок власників і землекористувачів та затвердженого відповідною документацією.

Погодження і затвердження документації із землеустрою, на підставі ст. 30 цього Закону, проводиться в порядку, встановленому Земельним кодексом України, цим Законом, та іншими законами України.

Як вбачається з матеріалів справи, у 2003 році ОСОБА_8 замовила виготовлення технічних матеріалів та документів, що посвідчують право власності земельними ділянками на території с. Спас Коломийського району (т. 2 а. с. 66-78). Акт обстеження, вставлення межових знаків і погодження меж земельних ділянок, які передаються у власність ОСОБА_8, від 15.05.2003 року не підписаний ні позивачкою, ні інженером-землевпорядником Спаської сільської ради (т. 2 а. с. 71 зворот).

Таким чином, під час приватизації земельної ділянки ОСОБА_8 не було дотримано вимог ст. 198 ЗК України, ст. ст. 2, 30 Закону України "Про землеустрій" та п. 1.13 вказаної вище Інструкції № 43 від 04.05.99 року.

Відповідно до ст. 55 Закону України "Про землеустрій" (в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваного рішення сільської ради) встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Документація із землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка.

Так, задовольняючи позов ОСОБА_2, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із доведеності того факту, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку на ім'я відповідача ОСОБА_8 належним чином не встановлено межі земельних ділянок у натурі, якими сторони користувались, в наслідок чого державний акт відповідачці було видано з порушенням встановленого порядку його виготовлення та видачі.

Згідно зі ст. 39 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі спірного державного акту на землю) використання земель житлової та громадської забудови здійснюється відповідно до генерального плану населеного пункту, іншої містобудівної документації, плану земельно-господарського устрою з дотриманням державних стандартів і норм, регіональних та місцевих правил забудови.

З матеріалів справи вбачається, що при розробці генерального плану с. Спас Коломийського району використано наступні матеріали: план землекористування території Спаської сільської ради 1997 року; опорний план села, виконаний при розробці попереднього генплану села (Івано-Франківська філія "Діпроміст", 1985 рік); проекти нових житлових масивів; проект районного планування Коломийського району (Івано-Франківська філія "Діпроміст", 1986 рік); проекти відведення земельних ділянок; завдання на розроблення генерального плану села; вихідні дані та натурні обстеження.

Як в опорному плані с. Спас, виконаного при розробці попереднього генплану села (Івано-Франківська філія "Діпроміст", 1985 рік), так і в розробленому генеральному плані с. Спас між земельними ділянками сторін є в наявності наскрізний проїзд - дорога від вулиці Шашкевича, однак на земельній ділянці площею 0,2500 га, що належить ОСОБА_8, такий проїзд не відображений.

В засіданні апеляційного суду представник відповідачки ОСОБА_6 не заперечила тієї обставини, що від АДРЕСА_1 між господарствами ОСОБА_2 та ОСОБА_8 існує заасфальтований проїзд, справа від якого знаходиться гараж відповідачки (т. 2 а. с. 156-158).

Крім того, вказана заїзна дорога відображена на схемі забудови земельної ділянки батька позивачки ОСОБА_9 (т. 1 а. с. 10 зворот).

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 лютого 1989 року ОСОБА_2 є спадкоємцем майна ОСОБА_9, що складається із жилого будинку в с. Долішнє (на даний час с. Спас), який розміщений на земельній ділянці присадибного типу земель радгоспу «Косівський» (т. 2 а. с. 147).

Відповідно до ч. 1 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

На плані погодження меж земельної ділянки, що передається у власність ОСОБА_2 позначена існуюча дорога (землі сільської ради від В до Г), що сполучається з АДРЕСА_1 (т. 2 а. с. 154)

Згідно п. «а» ч. 3 ст. 83 ЗК України (в редакції, чинній на час видачі оспорюваного державного акту на землю) до земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема землі загального користування населених пунктів (майдани, вулиці, проїзди, шляхи, набережні, пляжі, парки, сквери, бульвари, кладовища, місця знешкодження та утилізації відходів тощо).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що на земельній ділянці відповідачки є проїзд загального користування, який не міг бути переданий їй у приватну власність.

Порушення вимог зазначених норм закону стало наслідком відмежування садиби ОСОБА_2 від вказаного проїзду, що унеможливлює нормальне використання нею своєї земельної ділянки (доступ до садиби), тобто перешкоджає позивачці в повному обсязі реалізовувати своє право власності.

Суд першої інстанції, з'ясувавши обставини справи, оцінивши наявні у матеріалах справи докази та надавши їм належну оцінку, керуючись ч. 2 ст. 152, ч. 1 ст. 155 ЗК України дійшов обґрунтованого висновку про те, що оскільки у порушення норм земельного законодавства ОСОБА_8 незаконно була передана у власність земельна ділянка разом із проїздом загального користування, з яким межує земельна ділянка ОСОБА_2, про що остання довідалась у 2014 році, то рішення Спаської сільської ради від 20.06.2003 року в частині передачі у приватну власність ОСОБА_8 земельної ділянки площею 0,2500 га, розташованої в АДРЕСА_2 і державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,2500 га, виданий 08.09.2003 року ОСОБА_8 на підставі цього рішення слід визнати недійсними.

Під час розгляду справи судом не були порушені норми матеріального й процесуального права, а наведені в апеляційній скарзі доводи є необґрунтованими та правильності висновків суду не спростовують, тому колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги ОСОБА_8

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції ухвалив законне й обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_8 відхилити.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 14 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення. Касаційна скарга на ухвалу може бути подана до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Васильковський В.М.

Судді: Девляшевський В.А.

Меленко О.Є.