У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Дем'яносова М.В., Коротуна В.М., Леванчука А.О., Парінової І.К.,
розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що з 6 серпня 1980 року по 31 березня 2011 року вона перебувала у трудових відносинах з публічним акціонерним товариством «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» (далі - ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе») працюючи на посаді стерженщиці. Наказом відповідача від 29 березня 2011 року № 2598/вк її було звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України. У зв'язку із тривалою роботою в особливо шкідливих умовах праці у неї погіршився стан здоров'я, у зв'язку з чим відповідно до акта № 897 від 30 вересня 2003 року їй було вперше встановлено 25 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічним бронхітом. Згідно довідки медико-соціальної експертизи (далі - МСЕК) від 7 травня 2015 року внаслідок повторного огляду їй встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та III групу інвалідності безстроково.

Посилаючись на те, що ушкодженням здоров'я їй було завдано моральну шкоду, позивач ОСОБА_5 просила стягнути з відповідача на її відшкодування 65 тис. грн.

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» на користь ОСОБА_5 13 000 грн. на відшкодування моральної шкоди. У решті позову відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

У касаційній скарзі заявник просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини справи, вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Ухвалені у справі судові рішення не відповідають цим вимогам.

Під час розгляду справи судами попередніх інстанцій було встановлено, що ОСОБА_5 з 6 серпня 1980 року по 31 березня 2011 року перебувала у трудових відносинах з ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання ім. М.В. Фрунзе» працюючи на посаді стерженщиці (а. с. 6-7).

Наказом відповідача від 29 березня 2011 року № 2598/вк її було звільнено за угодою сторін згідно з п. 1 ст. 36 КЗпП України.

Згідно з актом огляду МСЕК від 2 серпня 2003 року № 897 позивачу вперше встановлено 25 % втрати професійної працездатності за захворюванням хронічним бронхітом (а. с. 40-43).

Відповідно до довідки МСЕК від 7 травня 2015 року внаслідок повторного огляду ОСОБА_5 встановлено 65 % стійкої втрати професійної працездатності та ІІІ групу інвалідності безстроково (а. с. 10).

Встановивши вищезазначені обставини, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, задовольняючи частково позовні вимоги, посилався на ст. 21 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», згідно з яким на момент заподіяння шкоди гарантувалося таке право.

Однак з такими висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

З 1 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці».

Згідно із ч. 8 ст. 36 цього Закону відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України.

Відповідно до роз'яснень, які наведені у пп. 1-1.4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами), відшкодування шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням його здоров'я від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, провадиться згідно із законодавством про страхування від нещасного випадку.

Це законодавство складається з Основ законодавства України про загальнообов'язкове державне соціальне страхування, Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (далі - Закон № 1105-XIV), Закону від 14 жовтня 1992 року № 2694-XII «Про охорону праці» (у редакції Закону від 21 листопада 2002 року № 229-IV, КЗпП України, а також законодавчих та інших нормативно-правових актів.

Спори про відшкодування шкоди повинні вирішуватися за законодавством, яке було чинним на момент виникнення у потерпілого права на відшкодування шкоди. Право на відшкодування шкоди настає з дня встановлення потерпілому МСЕК стійкої втрати професійної працездатності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 квітня 2012 року, у справі № 6-26цс12.

Крім того, за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, що закріплено у частині 1 статті 58 Конституції України.

До події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.

Водночас Конституція України передбачає зворотну дію законів та інших нормативно-правових актів у часі лише у випадках, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій у порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернули; не врахували того, що право на звернення з позовом у ОСОБА_5 виникло у 2003 році, з позовом остання звернулася у травні 2015 року, а зміни до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообов'язкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» набрали чинності 1 січня 2015 року, а тому висновок судів щодо відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я роботодавцем, є передчасним.

Отже, ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди залишили поза увагою вищенаведене, а тому оскільки неповнота з'ясування обставин у справі та порушення зазначених норм процесуального права унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, і ці порушення були допущені як місцевим, так і апеляційним судами, то рішення місцевого суду та ухвала апеляційного суду підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче об'єднання» задовольнити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 28 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Сумської області від 19 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає. О.О. Дьоміна М.В. Демяносов В.М. Коротун А.О. Леванчук І.К. Парінова Головуючий Судді: