22-ц/775/794/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Ікорська Є.С.
Доповідач: Зайцева С.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„23 липня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

Головуючого: Зайцевої С.А.

Суддів : Пономарьової О.М.,Попової С.А.

При секретарі: Костенко О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства « Укрбізнесбанк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору ,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом до відповідача ПАТ « Укрбізнесбанк», мотивуючи свої вимоги тим,що 21 грудня 2012 року між ним та банком було укладено кредитний договір № КСПДФ/1005800.2. У зв'язку із тим, що позивачу не відомі вимоги діючого законодавства, відповідач включив до договору окремі положення, які порушують його права та інтереси, а саме п.п.9 ч.1 п. 6.3. щодо права банку вимагати дострокового розірвання кредитного договору не зважаючи на право позивача на захист цивільних прав та інтересів в судовому порядку та вимагати відповідно до п.2 п.6.3. достроково у 30-ти денний строк повернути кредит позичальником, відсотки, комісії, неустойки. Зазначені умови договору не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів» та є несправедливими. Крім того недійсним є положення договору в ч.2 п. 4.3. щодо сплати позивачем банку комісії за супровід кредитного договору у розмірі 4620 грн., тому просив визнати зазначені положення кредитного договору недійсними.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ « Укрбізнесбанк» про визнання недійсними окремих положень кредитного договору -відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив рішення суду скасувати ,ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги з тих підстав ,що судом першої інстанції неповно з*ясовано обставини,що мають значення для справи , висновки суду не відповідають обставинам справи та судом порушено вимоги матеріального та процесуального права. Зокрема зазначив,що суд не звернув уваги ,що спірний кредитний договір є договором про надання споживчого кредиту,про що зазначено безпосередньо в п.1.4., а також в преамбулі кредитного договору згідно якого сторонами з одного боку виступає фізична особапозивач ,з іншого боку-відповідач ПАТ «Укрбізнесбанк». До відносин ,що виникли між сторонами спірного кредитного договору застосовуються положення Закону України « Про захист прав споживачів «,ст.627 ЦК України. Супровід кредитного договору не є послугою у розумінні Закону України « Про захист прав споживачів « ,а отже п.4.3. кредитного договору ,згідно якого позивач щомісячно зобов*язаний сплачувати банку відповідачу комісію за супровід кредитного договору у сумі 4 620 грн.,суперечить ст.ст.1,11,18 Закону України « Про захист прав споживачів « у зв*язку з чим повинен бути визнаний недійсним. Суд не дослідив ,що п.п.9 ч.1 та п.2 п.6.3. кредитного договору містять дискримінаційні відносно позивача умови та є несправедливими, та всупереч принципу добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків на шкоду позивачу.

У судовому засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_1,що діє за довіреністю ОСОБА_2 підтримала доводи апеляційної скарги . Представник відповідача ПАТ»Укрбізнесбанк» у судове засідання не з*явився ,належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи,надали заяву про відхилення апеляційної скарги ,залишення рішення суду першої інстанції без змін та про можливість розгляду справи у відсутності представника (а.с.112-113).

Заслухавши суддю-доповідача , пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи ,апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено наступне . Згідно із заявкою на отримання кредиту - мікро в розмірі 1 100 000 грн. від 10 жовтня 2012 року до кредитного договору ОСОБА_1 мав отримати кредит на придбання комерційної нерухомості (а.с.59).

21 грудня 2012 року між ОСОБА_1 та ПАТ «Укрбізнесбанк» був укладений кредитний договір № КСПДФ/1005800.2 відповідно якого банк надає позивачу в тимчасове користування довгостроковий кредит у вигляді не поновлюваної кредитної лінії ,а позичальник позивач зобов*язується повернути кредит,сплатити комісії банку і проценти за користування кредитом в порядку і на умовах ,встановлених даним кредитним договором. Надання кредитних коштів здійснюється окремими частинами (траншами) після надання майна в заставу, іпотеку.Сума кредиту становить 1 100 000 грн.,кредит надається з 21 грудня 2012 року до 21 грудня 2017 року на споживчі цілі,процентна ставка за користування кредитом становить 18% річних.

Відповідно до п. 4.3. договору позичальник зобов'язується сплатити банку у день видачі грошових коштів через касу банку - комісію за касове обслуговування у розмірі 1% від суми кредиту, що надається та щомісячно не пізніше дати погашення - комісію за супровід кредитного договору у розмірі 4620 грн.

У розділі VІ договору зазначені права банку та відповідно п.6.3. банк має право вимагати від позичальника дострокового розірвання кредитного договору та /або дострокового погашення та повернення виданих кредитних коштів , сплати відсотків, нарахованих за кредитом, комісій, неустойок і збитків у випадку : непогашення позичальником процентів та/або щомісячного внеску по кредиту згідно з графіком, ухилення від банківського контролю, недотримання позичальником умов договору, несплати позичальником комісій (штрафу та пені), передбачених кредитним договором, виявлення фактів використання кредиту не за цільовим призначенням, якщо виданий кредит виявиться з різних причин незабезпеченим, у разі порушення позичальником умов п.3.3. договору (який передбачає страховку майна позивача, яке передається під заставу банку), в період дії договору будуть визнані недійсними документи, угоди, дозволи тощо, що підтверджують право власності позичальника на майно, передане в забезпечення виконання зобов'язань (заставу, іпотеку) за договором, позичальником, державними органами або третіми особами оспорюється дійсність укладених в забезпечення виконання зобов'язань за договором договорів застави (іпотеки), поруки та ін., у тому числі заявлені вимоги (з моменту подачі позову) про визнання договорів застави (іпотеки), поруки та ін. недійсними, такими, що не підлягають виконанню та /або незаконними, у разі порушення позичальником п.4.10,4.11 та 4.12 договору (які регулюють порядок передачі об'єктів нерухомості позивача до іпотеки банку). Про намір дострокового розірвання кредитного договору та/або дострокового погашення суми кредиту, відсотків, комісій, сплати неустойок і збитків, банк письмово повідомляє позичальника. Позичальник зобов'язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги Банку достроково повернути кредит, сплатити відсотки, комісії, неустойку, передбачені договором.

Додатковими угодами до кредитного договору ,що є невід*ємною його частиною ,змінювався розмір комісії . Додатковою угодою №1 від 24 жовтня 2013 року до кредитного договору розмір комісії за супровід кредитного договору був встановлений у розмірі 3900 грн. (а.с.77).

Додатковою угодою №3 від 15 жовтня 2014 року розмір комісії за супровід кредитного договору був встановлений у розмірі 3000 грн. та діє по теперішній час (а.с.81).

Згідно із п.8.1,8.2,8.3 Розділу VIII кредитного договору сукупна вартість кредиту ,що включає вартість супутніх послуг і інших фінансових зобов*язань, вказана у додатках цього договору. Сторони підтверджують,що позичальнику надана повна інформація про всі умови кредитування банком фізичних осіб, з усіх запропонованих позичальник обрав саме дані умови кредитування, що містяться у цьому договорі.

Звернувшись до суду, позивач просив визнати недійсними окремі положення кредитного договору ч.2 п.4.3.,п.6.3.ч.1.п.п.9 , п.6.3. п.п.2 з тих підстав, що він був не обізнаний юридично при укладені договору, тому відповідач включив до тексту договору пункти, які на думку позивача порушують його права, є не справедливими та не відповідають вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволені позовних вимог з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції кредитний договір підписаний обома сторонами та зазначено, що договір отриманий позичальником - позивачем по справі.

Судом встановлено,що позивачем суду не надано жодного доказу, що в нього була відсутня цивільна дієздатність, вільне волевиявлення на укладення кредитного договору, окремих його частин, та що не наступили наслідки, які були обумовлені договором. Посилання позивача на те, що йому не були відомі положення діючого законодавства України при укладені договору, як підставу для визнання окремих частин кредитного договору недійсним судом до уваги не прийняті,оскільки вимогами законодавства не передбачено такі підстави для визнання правочину або окремих його частин недійсними.

Договір чи його частина можуть бути визнані недійсними у випадках,передбачених ст.215 ЦК України.

Відповідно до ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За вимогами ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст. 628, ст. 629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні між ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Вимогами ч.1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати належних йому процентів.

Позивачем не заперечувалося, що зазначені у кредитному договорі кредитні кошти були отриманні позивачем.

Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому, істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Як вбачається з кредитного договору, а саме пунктів 4.3 та 6.3, позивачу при укладенні вказаного договору були відомі усі суттєві умови договору, про що свідчать його особисті підписи в кредитному договорі, та не існувало ніяких інших умов, які б примусили останнього прийняти умови на вкрай невигідних для себе умовах.

Волевиявлення позивача під час укладання кредитного договору було вільним, свідомим та повністю відповідало його внутрішній волі та було направлено на реальне настання правових наслідків, що відповідає вимогам ст. 203 ЦК України.

За умовами кредитного договору у п. 4.3 передбачено сплату щомісячно не пізніше дати погашення - комісії за супровід кредитного договору у розмірі 4620 грн. Зазначена сума комісії є фіксованою та була відома позивачеві при укладені договору, її розмір умовами договору не збільшується, тому розмір комісії не впливає на графік платежів, який погоджено сторонами при укладені договору та передбачено здійснення платежів у розділі договору V. Платежі.

Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та обставинам справи.

На думку апеляційного суду підстави для визнання недійсним п.4.3. кредитного договору щодо сплати комісії відсутні,оскільки цей пункт відповідає положенням ст.ст.626,627 ЦК України, був узгоджений сторонами і не суперечить вимогам закону.

За умовами п.6.3 договір розривається в односторонньому порядку та достроково повертаються кредитні кошти, проценти, комісії, неустойки, збитки лише за умов порушення позичальником - позивачем виконання умов договору, що не суперечить вимогам ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Доводи апеляційної скарги у вказаній частині неспроможні.

Суд правомірно не погодився з доводами позивача,що умовами п.п.9 ч.1 п.6.3, які передбачають право банку вимагати від позичальника дострокового розірвання договору та/або дострокового погашення повернення виданих кредитних коштів ,сплати процентів,нарахованих за кредитом,комісій,неустойок і збитків у випадку : - позичальником, державними органами або третіми особами оспорюється дійсність укладених в забезпечення виконання зобов'язань за цим договором договорів застави (іпотеки), поруки та ін., у тому числі заявлені вимоги (з моменту подачі позову) про визнання договорів застави (іпотеки), поруки та ін. недійсними, такими, що не підлягають виконанню та /або незаконними; умовами п.2 п.6.3. відповідно якого позичальник зобов*язаний протягом 30 днів з моменту отримання письмової вимоги банку достроково повернути кредит,сплатити проценти,комісії,неустойку,передбачені цим договором,порушуються його права на захист цивільних прав та інтересів ,передбачених ст.ст.15,16 ЦК України,оскільки відповідно до п.п.4.10,4.11,4.12 кредитного договору кредит ,наданий за договором , забезпечено передачею в іпотеку нерухомого та рухомого майна позичальника позивача по справі.Щодо несправедливості умов окремих пунктів укладеного кредитного договору, то позивач не примушувався до укладання договору, він особистим підписом посвідчив добровільність його укладання, вільно обрав кредитодавця на момент укладання договору, позивач вважав умови розумними та справедливими, про це свідчить термін дії договору, який укладено 21 грудня 2012 року, та лише понад два роки його дії позивач вирішив визнати недійсними окремі його пункти.

З огляду на вищевказані висновки ,суд обґрунтовано виходив із відсутності підстав для визнання окремих положень кредитного договору ,п.п.9 ч.1 п.6.3.,п. 2 п.6.3.,ч.2 п.4.3. недійсними з підстав ,заявлених у позові.

Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Споживач не зобов'язаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені у договорі. Кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною. У договорі про надання споживчого кредиту зазначаються: 1) сума кредиту; 2) детальний розпис сукупної вартості кредиту для споживача (у процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням, обслуговуванням, погашенням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; 3) дата видачі кредиту або, якщо кредит видаватиметься частинами, дати і суми надання таких частин кредиту та інші умови надання кредиту; 4) право дострокового повернення кредиту; 5) річна відсоткова ставка за кредитом; 6) умови дострокового розірвання договору; 7) інші умови, визначені законодавством.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно із п. 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила), банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

Верховний Суд України у правовому висновку від 11 вересня 2013 року у справі № 6-40цс13 зазначав, що, аналізуючи норму ст. 18 Закону, можна дійти висновку, що для кваліфікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (п. 6 ч. 1 ст. 3, ч. 3 ст. 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов'язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.

З матеріалів справи вбачається ,що Розділом IV кредитного договору п.4.1-4.3. позичальник зобов*язується в процесі користування кредитом дотримуватись принципів кредитування: строковості,платності,забезпеченості. При погашенні заборгованості за даним договором дотримуватися графіку погашення(надалі Графік),приведеного у Додатку № 1 ,який є невід*ємною частиною цього договору.Погашати заборгованість за договором (кредит,відсотки за користування кредитом,суми комісій у строки,визначені графіком і цим договором), ч.2 п.4.3. сплатити банку щомісячно не пізніше дати погашення комісію за супровід кредитного договору у розмірі 4620 грн.

Додатковими угодами до кредитного договору ,що є невід*ємною його частиною ,змінювався розмір комісії . Додатковою угодою №1 від 24 жовтня 2013 року до кредитного договору розмір комісії за супровід кредитного договору був встановлений у розмірі 3900 грн. (а.с.77).

Додатковою угодою №3 від 15 жовтня 2014 року розмір комісії за супровід кредитного договору був встановлений у розмірі 3000 грн. та діє по теперішній час (а.с.81).

Звертаючись до суду із позовом ,ОСОБА_1 зазначив ,що умови п.4.3.укладеного між ним та банком кредитного договору ,згідно якого позивач щомісячно зобов*язаний сплачувати банку комісію за супровід кредитного договору у сумі 4260 грн.,суперечить ст.ст.1,11,18 Закону України « Про захист прав споживачів « у зв*язку із чим повинен бути визнаний недійсним ,оскільки супровід кредитного договору не є послугою у розумінні Закону України « Про захист прав споживачів»,а є лише дією,яку банк здійснює на власну користь,а саме супроводжує (ведення ) кредитного договору .

Положеннями п.п. 3.1, 3.4 розділу 3 Правил, надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління Національного Банку України № 168 від 10 травня 2007 року (далі - Правила), передбачено обов*язок банку в кредитному договорі або в додатку до нього зазначити: детальний розпис сукупної вартості кредиту, з урахуванням процентної ставки за ним; вартості всіх сукупних послуг, а також інших фінансових зобов'язань споживача, зокрема, перелік, розмір і базу розрахунку комісій (тарифів банку), що пов'язані з наданням, обслуговуванням і погашенням кредиту, в тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково - касове обслуговування, здійснення валютно - обмінних операцій, юридичне оформлення тощо.

Аналіз змісту кредитного договору від 21 грудня 2012 року з додатком №1(плановий графік погашення кредиту і оплати комісій,відсотків без урахування вартості послуг сторонніх організацій), додаткової угоди №1 від 24 жовтня 2013 року з додатком № 3, додаткової угоди №3 від 15 жовтня 2014 року з додатком №4 свідчить про те, що всі пункти договору відповідають вимогам чинного законодавства.

Будь - яких належних та допустимих доказів, які б вказували, що на момент укладення кредитного договору сторони не дійшли згоди щодо істотних умов договору, або було порушено форму укладення договору, сторона не була ознайомлена у з умовами договору, або не було дійсним волевиявлення сторін, позивач, в порушення вимог ст.ст.10,60 ЦПК України, суду не надав.

У позовній заяві ОСОБА_1 зазначив,що п.п.9 ч.1 п.6.3.,п.2 п.6.3 кредитного договору підлягає визнанню недійсним,оскільки відповідно його умов позивач зобов*язаний в безумовному порядку прийняти одностороннє розірвання договору,що ініціюється відповідачем,навіть у тому випадку коли позивач реалізує свої права, передбачені ст.ст.15,16 ЦК України .Вказані пункти кредитного договору містять дискримінаційні відносно позивача умови кредитного договору та є несправедливими та такими ,що всупереч принципу добросовісності мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов*язків на шкоду позивачу.Проте доказів на підтвердження порушення його прав на час укладення договору позивач не надав.Не довів ознак,зазначених в ст.18 Закону України « Про захист прав споживачів» на підставі яких вважає умови договору несправедливими.

Дійшовши висновку про те,що відсутні підстави для визнання окремих положень ч.2 п.4.3.,п.п.9 ч.1 п.6.3,п.2 п.6.3. кредитного договору недійсними,оскільки їх зміст відповідає принципу свободи договору,суд першої інстанції залишив поза увагою Закон України « Про захист прав споживачів» та Правил,про те, це не вплинуло на правильність висновків,оскільки,як вбачається з тексту оспорюваного кредитного договору позичальник своїм підписом, підтвердив факт ознайомлення зі змістом договору, з умовами кредитування, за якими наданий кредит, та погодився на його умови, що свідчить про те, що договір був укладений з урахуванням волевиявлення позивача; будь -яких застережень або заперечень при укладенні договору від позичальника не надходило. Позивач підписав всі додатки,отримав примірник кредитного договору ,в тому числі додаток № 1 ,додаток № 2 до договору,отримав кредитні кошти та був повністю обізнаний і проінформований про умови надання кредиту та його орієнтовану сукупну вартість.Позивач не мав претензій щодо умов договору при його укладенні та засвідчив свою згоду підписом.

Відповідно до ч.6 ст.11 Закону України « Про захист прав споживачів» споживач має право протягом 14 календарних днів відкликати свою згоду на укладення споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку починається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору. Відкликання згоди оформлюється письмовим повідомленням, яке споживач зобов'язаний подати особисто або через уповноважену особу або надіслати кредитодавцю до закінчення строку, зазначеного в абзаці першому цієї частини. З відкликанням згоди на укладення договору споживач повинен одночасно повернути кредитодавцю кошти або товари, одержані за договором. Споживач також сплачує відсотки за період між моментом одержання коштів та моментом їх повернення за ставкою, встановленою в договорі.

Позивач, отримавши грошові кошти в розмірі 1 100 000 грн., приступив до виконання договору і не скористався своїм правом, передбаченим Законом України «Про захист прав споживачів», відмовитися в односторонньому порядку від кредитного договору і, більш того, укладав додаткови угоди від 24 жовтня 2013 року,24 січня 2014 року,15 жовтня 2014 року .

Таким чином,суд першої інстанції,ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову про визнання недійсними окремих положень кредитного договору, правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених позовних вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм процесуального права.

Доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду та з їх оцінкою.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307,308,313,315 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 06 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили цією ухвалою.

Судді: