АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа № 22-Ц-7756/11р. Категорія : земельні
Головуючий 1-ї інстанції - Лазюк С.В. Доповідач - ШвецоваЛ.А.
УХВАЛА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2011 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Швецової Л.А.

суддів - Тичкової О.Ю., Зазулинської Т.П.

при секретарі - Подпрядовій В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2007 року по справі за позовом Харківської міської ради до ОСОБА_2 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки ,-

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2006 року Харківська міська рада звернулася до суду з вказаним

позовом, в якому просила зобов'язати відповідача звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом знесення самовільно побудованого гаража та повернути її Харківській міській раді, з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що до повноважень міських рад у галузі земельних відносин на території міст належить здійснення контролю за використанням та охороною земель комунальної власності, додержання земельного та екологічного законодавства.

Відділом самоврядованого контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради в порядку здійснення контролю за використанням та охороною земель встановлено, що на земельній ділянці по АДРЕСА_1 відповідачем ОСОБА_2 розміщено гараж без оформлення належним чином документів на право користування земельною ділянкою.

Вказана земельна ділянка знаходиться у комунальній власності міста Харкова. Актом обстеження земельної ділянки від 12 травня 2006 року відділу самоврядованого контролю за використанням та охороною земель управління земельних відносин Харківської міської ради було встановлено, що відповідачем виявлені порушення земельного законодавства не усунуто.

Невиконання ОСОБА_2 законних вимог щодо звільнення зазначеної земельної ділянки обмежує законного власника, а саме Харківську міську раду, в праві розпоряджатися нею та використовувати її за своїм призначенням у відповідності зі ст. 90 Земельного Кодексу України, чим завдається істотна шкода державним інтересам.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2007 року позов Харківської міської ради задоволено, зобов'язано ОСОБА_2 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку по проспекту у АДРЕСА_1 (згідно акту обстеження земельної ділянки від 12.05.06 року № 548/06) шляхом знесення самовільно побудованого гаража та повернути її Харківській міській раді, з приведенням її у придатний для подальшого використання стан.

На зазначене рішення ОСОБА_1 була подана апеляційна скарга, в якій, з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права та вирішення питання про її права та обов язки як фактичного володільця будівельних матеріалів, з якого він побудований, а також власника майна, яке у ньому знаходиться, вважала, що вказаним рішенням порушуються її права як власника спірного гаража і ставиться питання про скасування рішення та ухвалення нового, яким в задоволенні позову Харківської міської ради відмовити.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог Харківської міської ради, районний суд виходив з того, що гараж відповідачем був по будований на самовільно зайнятій земельній ділянці.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Як передбачено у ст. 319 ЦК України право власності в Україні складається з права володіння, права користування та права розпорядження та може набуватися тільки на законних підставах.

Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм чи правил.

Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво, лише у вияадках, передбачених ст. 376 ЦК, а саме: за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно ( ч. З ст. 376 ЦК); за особою власником ( користувачем) земельної ділянки, яка здійснила самочинне будівництво на цій ділянці, якщо це не порушує права інших осіб (ч. 5 ст. 376 ЦК).

Згідно зі ст. 125 ЗК України право власності та право постійного користування на земельну Улянку виникає після одержання її власником або користувачем документа ( державного акту), що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою та його державної реєстрації.

Частинами 1 та 2 ст. 212 ЗК України передбачено, що самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. ;

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції було достовірно встановлено, що апелянт ОСОБА_1 ні яких належних та допустимих доказів на підтвердження її права власності на самовільно збудований гараж за адресою АДРЕСА_1, тому судова колегія приходить до висновку, що її права вказаним рішенням не порушуються.

Що стосується пошкодження та втрати майна, яке знаходилося у гаражі на час його знесення, то апелянт при наявності доказів не позбавлена можливості звернутися до суду з позовом про відшкодування спричиненої їй шкоди.

На підставі вищевикладеного, судова колегія приходить до висновку, що апелянт не можуть ставити питання щодо скасування рішення суду першої інстанції з тих підстав, що її не залучили до участі у справі, і подача вказаної апеляційної скарги викликана наявністю прав щодо оскарження дій виконавця.

Таким чином, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду в районному суді і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

З урахуванням наведеного, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 22 березня 2007 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді