Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.12.2015 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючого судді Монич О.В.

при секретарі Пассер М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості мотивуючи його тим, що ОСОБА_1 мав потребу в оформленні документів щодо отримання громадянства Угорщини, а саме паспортів для себе, своєї дружини ОСОБА_3 та двох неповнолітніх дітей.

07.07.2014 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2, якого йому було відрекомендовано як людину яка займається оформленням подібних документів, 6000 євро та 4000 євро для оформлення документів.

Передача вищевказаних грошових коштів підтверджується розпискою, яку склали ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідач ОСОБА_2 повинен був оформити документи в строк до 30.09.2014 р., а у випадку, якщо це буде не можливо повернути кошти.

Однак, відповідач позивачу документи не виготовив та кошти не повернув, у звязку з чим позивач вважає, що йому була завдана й моральна шкода, яка виразилась у погіршенні стану його здоровя та яку ОСОБА_1 оцінює в сумі 50 000 грн.

Просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість в сумі 242200,00 грн. боргу та 50 000,00 грн. моральної шкоди.

В судове засідання позивач не зявився, однак представник позивача надав суду заяву відповідно до якої позов підтримує повністю, просить його задовольнити та розглянути справу у їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявився повторно, будучи належним чином повідомлений.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Згідно ст. 60 ч. 1 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. За ст. 61 ч. 1 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме розписок від 01.07.2014 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 6000 євро та 4000 євро для оформлення документів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що фактично між ним та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Однак відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Також відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Таким чином, одна сторона повинна надати іншій стороні грошові кошти, і відповідно інша сторона повинна повернути саме грошові коштів у розмірі, визначеному в договорі.

Однак, як вбачається з розписок від 01.07.2014 р. ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 10000 євро для оформлення документів, тобто для вчинення певних дій, а не з вимогою повернення цих коштів у встановлений термін

Таким чином судом встановлено, що договір який був укладений між сторонами не є договором позики у розумінні ст.ст. 1046, 1049 ЦК України.

Що стосується позовної вимоги позивача, про стягнення моральної шкоди то відповідно до ст. 23 ЦК України: моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів сімї чи близьких родичів; у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної особи.

Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що позивачем не доведено та не підтверджено жодними доказами заподіяння відповідачем йому моральної шкоди, а відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог.

Враховуючи вищенаведене суд відмовляє у задоволенні позову.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.60, 212, 213, 214, 215, 224, 233 ЦПК України, суд, -

рішив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення рішення Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_4