У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"23" грудня 2015 р. Галицький районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді Волоско І.Р.

секретар Підлужний Р.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Пріоритет» про стягнення заборгованості за кредитним договором ,-

В С Т А Н О В И В :

18.12.2014р. ТзОВ «Кей-Колект» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ТзОВ «Компанія Пріоритет» про стягнення заборгованості за кредитним договором, з підстав викладених в фабулі позову.

У судове засідання призначене на 23.12.2015 року, представник позивача повторно не зявився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Надіслав на адресу суду чергове клопотання про відкладення розгляду справи, у звязку із зайнятістю в іншому судовому засіданні.

Дане клопотання суд вважає необґрунтованими та не забезпеченими доказами, оскільки будь-якого письмового документу поважності причин неприбуття позивача в судові засідання суду не надано, що дає суду підстави розцінювати неявки позивача не інакше, як затягування розгляду справи та свідчить про недобросовісне здійснення своїх процесуальних прав та виконання процесуальних обовязків.

Крім того, чергове необґрунтоване клопотання про відкладення без поважних причин розгляду справи, порушує вимоги ст.157 ЦПК України щодо строків розгляду справи.

Відповідно до п.3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. З ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Аналізуючи означену норму слід однозначно погодитись із законодавцем, що особа, яка бере участь у справі, наділена правом заявляти клопотання, однак, це не дає їй права заявляти клопотання з метою затягування цивільного процессу; не можна також допускати, що особи, які за процесуальним законом мають право оскаржувати судові рішення в апеляційному чи касаційному порядку, можуть оскаржувати судові рішення «просто так», будучи повністю впевненими в їх правильності. Слід зауважити, що формальна відповідність поведінки субєкта цивільного судочинства вимогам процесуального закону ще не означає правомірності такої поведінки. У випадку, якщо субєкт цивільних процесуальних правовідносин зловживає своїми процесуальними правами, це повинно мати певні процесуальні наслідки і може виникнути питання про застосування до нього заходів процесуального примусу.Механізм зловживання процесуальними правами полягає в тому, що особа, яка бажає мати певний юридичний результат (наприклад, відкласти судове засідання, добитися зупинення провадження у справі тощо), вчиняє процесуальні дії (бездіяльність), зовні «схожі» на ті юридичні факти, з якими повязується настання необхідного результату. Такі дії, однак, на думку суду, мають повністю штучний характер, подібно тому, як удавана угода у цивільному праві вчиняється лише для цілей прикриття іншої угоди. Апелювання до відсутності того чи іншого компонента судового процесу доволі поширений мотив зловживання процесуальними правами, зазвичай націлений на скасування судового рішення, прийнятого «проти» особи (наприклад, створення видимості свого неповідомлення про час і місце розгляду справи як привід для скасування судового акта). Очевидно, що зловживання процесуальними правами завдає шкоди, як інтересам правосуддя, так і правам осіб, які беруть участь у цивільній справі і вчиняються з умисною формою вини. Виходячи також з логіки поняття «зловживання правом», припуститися зловживання може особа, яка наділена певним комплексом субєктивних цивільних процесуальних прав, до числа яких передусім слід віднести осіб, які беруть участь у справі, та їх представників. Феномен зловживання процесуальними правами, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає також у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації субєктивних цивільних процесуальних прав. Це положення відповідає загальнотеоретичним розробкам конструкції зловживання правом, в яких воно нерідко визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення субєктивних прав.Субєкт цивільного судочинства свої цивільні процесуальні права має здійснювати відповідно до їх призначення, яке або прямо визначено змістом того чи іншого субєктивного права, або вочевидь випливає з логіки існування того чи іншого субєктивного процесуального права.

Так, наприклад, право на звернення до суду з позовними вимогами надано позивачу для захисту своїх порушених чи оспорюваних субєктивних прав. Очевидно, що звернення до суду в сутяжницьких цілях чи з метою створення видимості спору , хоча й не суперечить змісту існуючого права на звернення до суду, але явно здійснюється всупереч його функціональному значенню.

Іншою нормативно закріпленою умовою здійснення субєктивних процесуальних прав є сумлінність. Ураховуючи саме це, у процесуальному законодавстві міститься фундаментальне положення, що особи, які беруть участь у справі, повинні сумлінно користуватися усіма належними їм процесуальними правами (ч. 3 ст. 27 ЦПК). Хоча ніякої конкретизації цього закон не містить, однак очевидно, що воно має тлумачитися як принцип і засадниче положення у механізмі реалізації субєктивних прав.

Зловживання процесуальними правами полягає також у тому, що різні форми поведінки, які пропонується віднести до зловживання процесуальними правами, не тільки не засуджуються, а, навпаки, підносяться до рангу процесуальних дій, що вчиняються на виконання принципів цивільного процесуального права.

Відтак, зловживання процесуальними правами позивача в даному випадку , можна визначити як форму цивільного процесуального правопорушення, тобто, умисні несумлінні дії учасників цивільного процесу, що супроводжуються порушенням умов здійснення субєктивних процесуальних прав і вчиняються лише з видимістю реалізації таких прав, які поєднуються з обманом відносно відомих обставин справи, з метою обмеження можливості реалізації або порушення прав інших осіб, які беруть участь у справі, а також з метою перешкоджання діяльності суду з правильного та своєчасного розгляду і вирішення цивільної справи, що тягне застосування заходів цивільного процесуального примусу.

Зловживання процесуальними правами завдають шкоди як інтересам правосуддя, що мають публічний характер, так і правам і законним інтересам учасників процесу.

З такими доводами не завжди погоджується апеляційна інстанція при скасуванні ухвал про залишення позовів без розгляду з причин повторної неявки позивача в судове засідання; при цьому , не враховуються інтереси відповідача,який, як правило, добросовісно з»являється в судове засідання, вимагаючи вирішення спору по суті.

При цьому, слід однозначно враховувати норму ч. 1 ст. 157 ЦПК України, згідно якої суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі.

Провадження у даній справі відкрито 03.07.2014 року; з різних немотивованих причин позивач всіляко намагався створити штучні перешкоди для прийняття судового рішення по суті заявленого ним же спору.

Враховуючи викладене, приймаючи до уваги неодноразове неприбуття у судові засідання належним чином повідомленого позивача та з урахуванням відсутності у суду доказів поважності неприбуття у судове засідання позивача, позовна заява ТзОВ «Кей-Колект» до ОСОБА_1, ТзОВ «Компанія Пріоритет» про стягнення заборгованості за кредитним договором - підлягає залишенню без розгляду.

Позивач не позбавлений процесуального права повторного звернення до суду із аналогічними вимогами.

Керуючись ст. 207 ч.1 п.3 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В :

позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1, Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія Пріоритет» про стягнення заборгованості за кредитним договором - залишити без розгляду.

Розяснити позивачу право повторного звернення до суду із аналогічними вимогами.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до апеляційного суду Львівської області протягом пяти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом пяти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя І.Р.Волоско.