Справа № 373/2145/15-ц Головуючий у І інстанції Залеська А. О.
Провадження № 22-ц/780/6650/15 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 56 14.12.2015
УХВАЛА

Іменем України

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого:ОСОБА_1,
суддів:ОСОБА_2, ОСОБА_3,
при секретарі:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою фізичної особи підприємця ОСОБА_5 на рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи підприємця ОСОБА_5 про повернення суми, сплаченої за товар, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду з позовом до ФОП ОСОБА_5 про повернення суми, сплаченої за товар.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що вона 11.06.2015 року купила в магазині «Модна скриня», що належить приватному підприємцю ОСОБА_5 взуття. Через кілька годин після того, як взула придбані босоніжки, вона відчула незручності через те, що натерла пальці ніг, а роздивившись взуття, побачила, що верх взуття в районі пальців відійшов від танкетки та став рухомим.

21.06.2015 року вона звернулась до продавця магазину зі скаргами на неякісне взуття.

Після ремонту взуття, за рахунок магазину, проблема виникла знову, замшевий верх не тримався на лакованій танкетці і відійшов від неї, що видно під час огляду відремонтованого взуття. Продавець без згоди власника магазину відмовилась прийняти босоніжки та повернути гроші.

25.06.2015 року вона звернулась до приватного підприємця ОСОБА_5, яка є власником магазину, з відповідною заявою, але отримала стандартну відмову без будь-яких пропозицій вирішити проблему.

Просила стягнути із ФОП ОСОБА_5 1360 грн. сплачених за неякісне взуття.

Рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ФОП ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 1360 грн., сплачених за товар - босоніжки чорного кольору з замшевою поверхнею на танкетці, 39 розміру. Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ФОП ОСОБА_5 подала апеляційну скаргу, в якій, просила рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити в задоволені заявлених позовних вимог з підстав неправильного застосування судом норм матеріального та процесуального права, а також з підстав неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду фактичним обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді - доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. У пункті 2 постанови №14 Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року "Про судове рішення у цивільній справі" зазначено, що рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми. Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд, зокрема, вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається із матеріалів справи, що 11.06.2015 року ОСОБА_6 купила в магазині «Моджна скриня», що знаходиться за адресою: м. Переяслав-Хмельницький, вул. Можайська,4, який належить ФОП ОСОБА_5, босоніжки чорного кольору на танкетці по ціні 1360 грн. та отримала від продавця гарантійний талон на строк 30 днів (а.с.7).

Розрахунок здійснювався в безготівковій формі, що підтверджується довідкою ПАТ «ОСОБА_7 Аваль» по картковому рахунку: НОМЕР_1 на імя ОСОБА_6 (а.с.23).

21.06.2015 року позивач звернулась до продавця магазину «Модна скриня» зі скаргою на недоліки товару та з проханням усунути їх, у відповідності до гарантійних зобовязань.

Продавець прийняв взуття на ремонт та видав новий гарантійний талон від 21.06.2015 на строк 30 днів (а.с.8).

Після ремонту шляхом підклеювання замшевого верху босоніжок до танкетки з лаковою поверхнею, описаний вище недолік проявився знову.

25.06.2015 року позивач передала продавцю на імя ОСОБА_8 письмову заяву до власника магазину «Модна скриня» з проханням прийняти назад вказаний вище товар і повернути гроші в сумі 1360 гривень (а.с.5).

26.06.2015 року ФОП ОСОБА_5, як власник магазину «Модна скриня», надала позивачу письмову відповідь, в якій зазначила, що Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено випадків повернення вартості неякісного товару, а вказаний нею недолік входить до переліку дефектів шкіряного взуття виробничого характеру та має бути усунений виробником. Крім того, зазначала, що той дефект, на який вказує ОСОБА_6, на думку автора листа, не носить виробничого характеру, а виникає внаслідок порушення експлуатації взуття споживачами (а.с.6).

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами, поясненнями сторін та свідків допитаних в ході розгляду справи в суді першої інстанції.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ремонт, придбаного позивачем у відповідача взуття, позитивних результатів не дав, це взуття є неналежної якості і його слід вважати таким, що не може бути використаним за призначенням, оскільки його використання призводить до негативних наслідків для позивача, що є недопустимим.

З такими висновками погоджується судова колегія, виходячи із наступного.

У відповідності до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 662 ЦК України, продавець повинен одночасно з товаром передати покупцеві його приналежності та документи (технічний паспорт, сертифікат якості тощо), що стосуються товару та підлягають переданню разом із товаром відповідно до договору або актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 679 ЦК України передбачено, що продавець відповідає за недоліки товару, якщо покупець доведе, що вони виникли до передання товару покупцеві або з причини, які існували до цього моменту.

Відповідно до ч. 3 ст. 698 ЦК України до відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів.

Згідно із п. п. 2, 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на: належну якість продукції та обслуговування; відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.

Статтею 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачені права споживача у разі придбання ним товару неналежної якості. Так, згідно з ч. 1 цієї статті у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку недоліків споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством, має право вимагати: 1) пропорційного зменшення ціни; 2) безоплатного усунення недоліків товару в розумний строк; 3) відшкодування витрат на усунення недоліків товару.

У разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліків, які виникли з вини виробника товару (продавця, виконавця), або фальсифікації товару, підтверджених за необхідності висновком експертизи, споживач, в порядку та у строки, що встановлені законодавством і на підставі обов'язкових для сторін правил чи договору, має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника: 1) розірвання договору та повернення сплаченої за товар грошової суми; 2) вимагати заміни товару на такий же товар або на аналогічний, з числа наявних у продавця (виробника).

При цьому, визначення поняття «істотний недолік», «недолік» наведено у п. п. 12, 15 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів». Так, «недоліком» є будь-яка невідповідність продукції вимогам нормативно-правових актів і нормативних документів, умовам договорів або вимогам, що пред'являються до неї, а також інформації про продукцію, наданій виробником (виконавцем, продавцем); в той час як «істотним недоліком» є недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад чотирнадцять календарних днів; в) він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором.

Таким чином, товаром з істотним недоліком є товар, який містить всі три критерії істотності та одну факультативну ознаку, що визначені в Законі України «Про захист прав споживачів».

Згідно з ч. 2 ст. 679 ЦК України, якщо продавцем надані гарантії щодо якості товару, продавець відповідає за його недоліки, якщо він не доведе, що вони виникли після його передавання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Частиною 14 ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що вимоги споживача, передбачені ст. 8 Закону України «Про захист прав споживачів», не підлягають задоволенню, якщо продавець, виробник (підприємство, що задовольняє вимоги споживача, встановлені частиною першою цієї статті) доведуть, що недоліки товару виникли внаслідок порушення споживачем правил користування товаром або його зберігання. Споживач має право брати участь у перевірці якості товару особисто або через свого представника.

Саме на відповідача покладається законом обов'язок довести відсутність своєї вини щодо поставленого позивачу неякісного товару, довести, що недоліки поставленого товару виникли після його передавання покупцеві внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару, дій третіх осіб, випадку або непереборної сили.

Як вбачається із статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів», за умови виникнення необхідності у визначенні причин втрати якості товару під час гарантійного строку продавець зобов'язаний провести експертизу продукції.

Із змісту наведених норм матеріального права випливає, що тягар доказування наявності недоліку товару лежить на споживачеві (в даному випадку на позивачці), а за доведеності цього факту продавець для звільнення себе від цивільно-правової відповідальності, встановленої ст. 678 ЦК України відповідальності, повинен довести факт виникнення цього недоліку внаслідок порушення покупцем правил користування чи зберігання товару ( ч. 2 ст. 679 цього Кодексу).

Статтями 10 та 60 ЦПК України передбачено, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Виходячи із вищевикладеного, та обставин встановленим в суді першої інстанції, колегія погоджується з місцевим судом та вважає, що позивачем доведено наявність недоліку товару, а також придбання даного товару саме у відповідача.

Перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що відповідач не надав суду належні, допустимі докази на підтвердження своїх вимог зазначених в апеляційній скарзі, а також доказів, які б свідчили про наявність підстав для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, а тому погоджується із висновком суду першої інстанції щодо доведеності позову.

Що ж стосується доводів апеляційної скарги щодо неналежності такого доказу, як гарантійний талон наданий позивачем, то вони колегією суддів розцінюються критично, оскільки відповідно до ЗУ «Про захист прав споживачів» засобом доказування факту придбання товару є квитанція, товарний чи касовий чек, квиток, талон та інший письмовий документ.

Відповідне роз»яснення міститься також у п.9 постанови Пленуму ВСУ від 12 квітня 1996 року №5 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про захист прав споживачів».

Отже, колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції, щодо належності та допустимості гарантійного талону, у якості доказу придбання товару є правильними.

Також, на думку колегії суддів, не можуть бути прийняті до уваги доводи апеляційної скарги, щодо недоведеності позову, у зв»язку з тим, що позивачем не надано відповідного висновку експертизи, щодо якості товару та наявності істотного недоліку, оскільки вони спростовуються нормами ч.14 ст.8, ст.17 ЗУ «Про захист прав споживачів», відповідно до яких доведення цих обставин покладається саме на відповідача (продавця товару).

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, представнику відповідача в судовому засіданні апеляційним судом було роз»яснено його право на проведення відповідної експертизи, однак таке клопотання ним заявлено не було.

Інших підстав для скасування рішення суду та задоволення апеляційної скарги колегія суддів не вбачає, оскільки вважає, що судом першої інстанції правильно було встановлено правовідносини сторін та застосовано норми законодавства, які регулюють ці правовідносини.

Таким чином, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу фізичної особи підприємця ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Переяслав Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Р.В.Березовенко

Судді: С.М.Верланов

ОСОБА_3