АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Головуючий 1 інст - Богдан М.В. Доповідач- Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 вересня 2011 року

Судова колегія судової палати з цивільних справ апеляційного суду Харківської області в складі:

Головуючого судді - Швецової Л. А.

суддів -Малінської С.М., Даниленка В.М.,

при секретарі - Колісник Я В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2011 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, треті особи: Комунальне підприємство « Харківське бюро технічної інвентаризації», Харківська державна нотаріальна контора № 8 про поділ спільного майна подружжя, -

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2008 року ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до відповідача, в обґрунтування позову вказала, що 02.08.1996 року був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем. 19.08.2003 року шлюб між сторонами було розірвано. В період шлюбу сторонами була придбана двокімнатна квартира за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору довічного утримання, посвідченого 8-ю ХДНК 16.04.1999 року. Право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП «Харківське БТЬ> за відповідачем.

Оскільки відповідач у добровільно не бажає провести поділ спільного майна подружжя, просила визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2011 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину квартири № 56, розташовану в м. Харків, пр. Гагаріна б. 173-6.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позову, посилаючись на те, що вказане рішення було постановлено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Судова колегія, вислухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо встановлює, що суд першої інстанції постановив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Приймаючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд виходив з того, що спірна квартира придбана в період шлюбу та спільного пароживання сторін.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всеобічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що сторони знаходилися у зареєстрованому шлюбі з 1996 року по серпень 2003 року. 16.04.1999 року ОСОБА_1 була придбана квартира № 56 по пр. Гагаріна у м. Харкові на підставі договору довічного утримання, посвідченого 8 ХДНК та право власності на вказану квартиру зареєстровано у КП „ХМБТІ" на ім"я ОСОБА_1

Згідно зі ст. 22 КпШС України, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостийного заробітку.

Таким чином, законом встановлена презумпція права спільної сумісної власності. Під презумпцією вважається закріплене нормою права припущення про наявність або відсутність юридично значимої обставини, яке перерозподіляє доказові обов'язки учасників процесу. Презумпції можуть бути спростовані.

У зв'язку з наведеним, висновки районного суду про те, що позивач довів факт придбання спірної квартири на спільні кошти з відповідачем, є правомірним, оскільки зазначена вище норма матеріального права презумує, що ця квартира є сумісним спільним майном подружжя. Тому, факт того, що спірна квартира була придбана відповідачем в період шлюбу з позивачем за його власні кошти повинен доводити саме відповідач.

Ст. 28 КпШС передбачено, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки вважаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно з ст.44 КпШС шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадського стану.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на той факт, що він з позивачкою на час укладення договору довічного утримання не вів спільного господарства та разом не мешкав і тому квартира не може бути предметом поділу, безпідставне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 17.02.2003 року шлюб між сторонами було розірвано та встановлено, що шлюбні відносини припинені з 1999 року. Оскільки відповідачем в судове засідання як суду першої так і апеляційної інстанції не було надано належних та допустимих доказів в обгрунтування того, що з лютого 1999 року він з позивачем не мешкає та не веде спільного господарства, суд першої інстанції обгрунтовано прийшов до висновку, що спірна к квартира є спільним майном подружжя.

У зв'язку з наведеним, судова колегія вважає, що позов підлягає повному задоволенню, так як спосіб поділу спільно нажитого в період шлюбу майна відповідає вимогам ст. 29 КЗпШ України.

Також судова колегія вважає, що не знайшло свого підтвердження в судовому засіданні твердження відповідача щодо пропуску позивачем строку для звернення до суду, оскільки відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року „ Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім"ю", яка була чинна на час виникнення спірних правовідносин, передбачений ч. З ст. 29 КпШС трирічний строк позовної давності для вимог про поділ майна подружжя, що є спільною сумісною власністю подружжя, застосовується, коли ці вимоги заявлені після розірвання шлюбу, і обчислюється, починаючи з дня, коли котрий із розведеного подружжя дізнався або повинен був дізнатися про порушення його права на це майно після розірвання шлюбу. Вказане роз'яснення також міститься в постанові Пленуму

Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „ Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя". Таким чином, позивач звернулася за захистом свого порушеного права, коли дізналася про його порушення.

Крім того, доводи, викладені в апеляційній скарзі, були предметом судового розгляду, і їм дана належна оцінка у відповідності до ст. 212 ЦПК України, тобто з урахуванням належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємному зв"язку доказів у їх сукупності.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.І ст. 307, п. 1 ч. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набуває законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий - суддя -