Справа № 209/1010/15-ц
Провадження № 2/209/847/15
РІШЕННЯ

Іменем України

20 липня 2015 року м. Дніпродзержинськ

Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області в складі:

головуючого, судді Шендрика К.Л.,

при секретарі Драгунцевій С.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення та зустрічним договором ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про припинення зобовязання, -

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою, в якій просить: в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року в розмірі 400835,24 грн. звернути стягнення на будинок, загальною площею 65,4 км.м, житловою площею 54,8 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Котельникова, 17, шляхом продажу позивачем вказаного предмету іпотеки (на підставі договору іпотеки № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року), з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру речових прав на майно, з реєстрацією правочину купівлі-продажу предмету іпотеки у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, з отриманням кадастрового номеру земельної ділянки, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях, незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки; виселити відповідача та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у житловому будинку (предмет іпотеки), розташованому за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Котельникова, 17; стягнути з відповідача судові витрати.

В обґрунтування своїх вимог позивач в позовній заяві зазначив, що відповідно до кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року позивач надав відповідачу кредит у розмірі 120000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення - 29 листопада 2010 року. Однак у порушення умов договору, відповідач зобовязання за вказаним договором належним чином не виконав, у звязку з чим виникла заборгованість відповідача перед позивачем, яка станом на 13 січня 2015 року становить 400835,24 грн. та складається з наступного: 47609,36 грн. - заборгованість за кредитом; 151124,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1440 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 200661,62 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором. В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором позивач та відповідач 30 листопада 2006 року уклали договір іпотеки № DZE0GA00000292, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 65,4 км.м, житловою площею 54,8 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Котельникова, 17, який належить йому на праві власності, з обумовленою ціною предмету іпотеки в розмірі 171700 грн. Позивач надсилав відповідачу повідомлення про порушення основного зобовязання та/або іпотечного договору, з вимогою добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення у разі продовження порушення.

Відповідач звернувся до суду з зустрічною позовною заявою, в якій просить: визнати порушеними ПАТ КБ "ПриватБанк" при виконанні кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року норм матеріального права, а саме регламенту ст. 1056-1 "Проценти за кредитним договором" ЦК України; визнати припинення кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року в зв'язку зі спливом строку виконання.

В обґрунтування зустрічних вимог відповідач в позовній заяві зазначив, що між ним та відповідачем за зустрічним позовом 30 листопада 2006 року був укладений кредитний договір № DZE0GA00000292, з остаточною датою дії договору 29 листопада 2010 року, за умовами якого він отримав від відповідача за зустрічним позовом кредит у розмірі 120000 грн. та зобов'язався, в свою чергу, здійснювати його погашення щомісяця в сумі 3659,50 грн. 30 листопада 2006 року між ним та відповідачем за зустрічним позовом також був укладений договір іпотеки № DZE0GA00000292, згідно якого він надав відповідачу за зустрічним позовом в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 65,4 км.м, житловою площею 54,8 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Котельникова, 17, та який належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу. 30 березня 2015 року він направив відповідачу за зустрічним позовом рекомендованим листом з повідомленням свою заяву про закінчення строку дії кредитного договору та про визнання договору іпотеки припиненим у зв'язку зі спливом строку виконання зобовязання. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року було стягнуто з нього заборгованість за кредитним договором № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року в розмірі 57395,59 грн., судовий збір в розмірі 573 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн. Рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 грудня 2011 року було змінено умови кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року, укладеного між ним та відповідачем за зустрічним позовом, визнано його виконаним в частині сплати ним тіла кредиту. Тобто ним виконано умови кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року в частині сплати тіла кредиту.

Представник позивача в судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив задовольнити первісний позов, надав пояснення, посилаючись на обґрунтування позову. Заперечував проти задоволення зустрічної позовної заяви в повному обсязі. Також пояснив, що ОСОБА_1 продовжував оплачувати внески за кредит і після закінчення строку дії договору, а тому строки позовної давності не пройшли.

Представник відповідача в судовому засіданні не визнала первісні позовні вимоги у повному обсязі, надала заперечення на позов та пояснила, що відповідач за первісним позовом після закінчення строку дії договору не сплачував жодних внесків на погашення кредиту. Зустрічні позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд вважає первісний та зустрічний позови не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню за наступних підстав:

В ході судового розгляду встановлено, що 30 листопада 2006 року між сторонами було укладено кредитний договір № DZE0GA00000292, згідно якого відповідач отримав від позивача кредит у розмірі 120000 гривень, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 29 листопада 2010 року. Ці обставини підтверджуються кредитним договором № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року, заявою на видачу готівки № 2 від 06 грудня 2006 року.

В забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором сторони 30 листопада 2006 року уклали договір іпотеки № DZE0GA00000292, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно будинок загальною площею 65,4 км.м, житловою площею 54,8 кв.м, який розташований за адресою: м. Дніпродзержинськ, вул. Котельникова, 17, який належить йому на праві власності, з обумовленою ціною предмету іпотеки в розмірі 171700 грн. та терміном дії договору до повного виконання позичальником та іпотеко держателем зобовязань за кредитним договором та всім додатковим угодам до нього, що підтверджується копією договору іпотеки № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року.

З відповідача було стягнуто заборгованість за кредитним договором № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року в розмірі 57395,59 грн., яка виникла у нього станом на 28 червня 2009 року, судовий збір в розмірі 573 грн. та витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 120 грн., а також було змінено умови кредитного договору № DZE0GA00000292 від 30 листопада 2006 року, укладеного між сторонами, та визнано його виконаним в частині сплати тіла кредиту, що підтверджується рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 19 жовтня 2010 року та рішенням Заводського районного суду м. Дніпродзержинська від 12 грудня 2011 року.

Не зважаючи на вищевикладене, представником позивача за первісним позовом до суду був наданий розрахунок заборгованості відповідача за первісним позовом, згідно якого, станом на 13 січня 2015 року, заборгованість ОСОБА_1 перед ПАТ КБ "ПриватБанк" становила 400835,24 грн. та складалася з наступного: 47609,36 грн. - заборгованість за кредитом; 151124,26 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1440 грн. заборгованість по комісії за користування кредитом; 200661,62 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязання за договором.

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства,

Згідно зі ст. 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

За правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-73 цс 13 про звернення стягнення на предмет іпотеки від 4 вересня 2013 року наявність рішення суду про стягнення заборгованості за кредитним договором, яке не виконане, не може бути перешкодою для звернення стягнення на майно, передане в іпотеку з метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором.

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно до ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю 3 роки.

У відповідності до ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Згідно ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За правовим висновком Верховного Суду України у справі № 6-116цс13 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 6 листопада 2013 року початок перебігу строку позовної давності відповідно до ст. 261 ЦК України співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Перебіг позовної давності за вимогами кредитора, які випливають з порушення боржником умов договору (графіка погашення кредиту) про погашення боргу частинами (щомісячними платежами) починається стосовно кожної окремої частини, від дня, коли відбулося це порушення. Позовна давність у таких випадках обчислюється окремо по кожному простроченому платежу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів. У разі встановлення у договорі різних видів цивільно-правової відповідальності за різні порушення його умов, одночасне застосування таких заходів відповідальності не свідчить про недотримання положень, закріплених у ст. 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України, докази встановлюються на підставі...пояснень сторін... допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів...

Згідно статті ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Враховуючи встановлені в судовому засіданні обставини, які підтверджені письмовими доказами, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні первісного позову, в звязку з пропуском первісним позивачем строку позовної давності, оскільки з моменту, коли йому стало відомо про порушення відповідачем основного зобовязання, тобто з 28 червня 2009 року, а також з моменту закінчення терміну повернення кредиту 29 листопада 2010 року, до дати його звернення до суду з позовом - 10 березня 2015 року, минуло більше трьох років.

Посилання представника первісного позивача на те, що перебіг строку позовної давності переривався, оскільки відповідач після закінчення терміну повернення кредиту здійснював декілька платежів за кредитом, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки надані суду письмові докази не містять відомостей про те, що саме відповідач здійснював платежі після закінчення терміну повернення кредиту, а сам відповідач за первісним позовом факт здійснення ним платежів після закінчення дії договору заперечував. Інших доказів на підтвердження цього факту суду надано не було, хоча судом неодноразово розяснювалося представникові первісного позивача про необхідність підтвердження доказами обставин, на які він посилається.

Вирішуючи питання про задоволення зустрічного позову, суд приходить до висновку про необхідність відмови в його задоволенні, виходячи з наступного:

Згідно положень ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, обєктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно положень ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути:

- визнання права;

- визнання правочину недійсним;

- припинення дії, яка порушує право;

- відновлення становища, яке існувало до порушення;

- примусове виконання обов'язку в натурі;

- зміна правовідношення;

- припинення правовідношення;

- відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди;

- відшкодування моральної (немайнової) шкоди;

- визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Проаналізувавши вищевикладені законодавчі норми, суд приходить до висновку, що такі способи захисту судом цивільних прав, як визнання порушеними норм матеріального права та визнання припинення кредитного договору в зв'язку зі спливом строку виконання не передбачено чинним законодавством, зокрема ст. 16 ЦК України, як спосіб захисту судом цивільних прав. Хоча судом неодноразово розяснювалося представникові позивача за зустрічним позовом право на уточнення позовних вимог, він не скористувався цим правом.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 253, 256, 257, 261, 267, 525, 526, 530, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 3, 88, 158, 169, 212-214 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні первісного позову Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про звернення стягнення відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" про припинення зобовязання відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя К.Л. Шендрик