Номер провадження: 22-ц/785/9618/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Заїкін А. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.12.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

- головуючого судді Заїкіна А.П.,

- суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

за участю секретаря Томашевської К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за поданням державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

У травні 2015 року державний виконавецьвідділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області ОСОБА_5 (далі - Державний виконавець) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України, у звязку з його ухиленням від виконання рішення Овідіопольського районного суду Одеської області про стягнення з нього на користь ОСОБА_6 суми боргу у розмірі 285 904,14 грн..

Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 15.05.2015 р. тимчасово заборонено виїзд з України ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, який мешкає за адресою Одеська область, Овідіопольський район, с. Калаглія, вул. Бр. Піроженка, 17 до виконання зобовязань за рішенням.

В апеляційній скарзіОСОБА_4 просить ухвалу суду скасувати. Посилається на те, що ухвалу постановлено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм матеріального (ст. 2 Протоколу № 4 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», ст. 37 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. ст. 11, 12, 90 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України») та процесуального (ст. ст. 213, 377-1 ЦПК України) права.

Представник апелянта у судовому засіданні підтримала доводи та вимоги, які викладені в апеляційній скарзі. Додатково пояснила, що відсутні докази ухилення боржника від виконання рішення суду.

Державний виконавець у письмових запереченнях на апеляційну скаргу вважав необхідним скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін. Посилався на те, що на сьогоднішній день рішення суду не виконано, не дивлячись на те, що з його боку вжито усіх заходів щодо примусового виконання рішення суду. Боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду, що підтверджується невиконанням останнім вимог виконавчого документа у добровільному порядку в наданий йому строк.

Державний виконавець, стягувач в судове засідання не зявилися, про час і місце розгляду справи сповіщені належним чином. Причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань не надали.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України, неявка сторін, або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) державний виконавець може звернутися до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника фізичної особи у праві виїзду за межі України.

Згідно зі ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» від 21.01.94 р. № 3857-ХІІ, з подальшими змінами, громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1-9 частини першої цієї статті, у тому числі, у випадку, якщо він ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції зазначеним вимогам не відповідає.

Тимчасово забороняючи виїзд з України ОСОБА_4, суд першої інстанції послався на надходження подання державного виконавця, положення ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України». Мотивувальна частина ухвали не містить обґрунтувань висновків щодо необхідності тимчасового обмеження боржника у праві виїзду за межі України (а. с. 17).

Колегія суддів не погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, вважає, що ці висновки суду не в повній мірі відповідають фактичним обставинам по справі, які підтверджені наданими боржником доказами.

Матеріали, які додані до подання державного виконавця, містять відомості про отримання боржником постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження (а. с. 9, 10), пояснення боржника щодо наявності у нього житлового будинку та земельної ділянки, які знаходиться в іпотеці банку, які за своєю вартістю значно перевищують розмір боргу, наявності у боржника іншої земельної ділянки, реалізація якої на прилюдних торгах, на виконання рішення суду, не відбулося (а. с. 11 13), відсутності рухомого майна за місцем проживання боржника, яке може бути реалізоване на виконання рішення суду (а. с. 14 15).

З доданих до апеляційної скарги ОСОБА_4 документів (а. с. 29 30) вбачається, що з пенсії останнього відраховуються певні суми, у встановленому діючим законодавством розмірі, на погашення боргу за рішенням суду по даній справі.

Вищевказаним законом України № 3857-ХІІ передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України не за наявність факту невиконання зобовязань (наявність боргу), а за ухилення від їх виконання. У звязку з цим, з метою всебічного і повного зясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обовязків учасників спірних правовідносин, державному виконавцю необхідно надавати докази, а суду належить зясовувати чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобовязання в повному обсязі або частково.

Підставою задоволення подання державного виконавця про обмеження громадянина України у праві виїзду за межі України є доведення факту ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду. Ухилення полягає у навмисному чи іншому свідомому невиконанню боржником покладених на нього обовязків. Особа, яка має невиконані зобовязання (борг), не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне. Тому посилання державного виконавця на ухилення від виконання боржником покладених на нього рішенням суду обовязків, як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Тягар доказуванню цього лежить на державному виконавцеві.

З подання державного виконавця вбачається, що останнім здійснено низку заходів для стягнення заборгованості з боржника, які не привели до виконання рішення суду у повній мірі. Однак, доказів свідомого ухилення боржника від покладених на нього рішенням суду обовязків матеріали справи не містять.

На вищевказані обставини звертає увагу Верховний Суд України в узагальненнях від 01.02.13 р. «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України».

Крім того, колегія суддів звертає увагу на те, що вказівка у резолютивній частині на тимчасову заборону виїзду до виконання зобовязань за рішенням, не встановлює моменту до якого діють ці обмеження. Тобто, виконання якого зобовязання (конкретного рішення суду) є підставою для їх припинення. У випадку задоволення подання державного виконавця в резолютивній частині, зокрема, необхідно вказувати до моменту фактичного виконання якого рішення суду діє обмеження у праві виїзду за межі України.

За правилами, передбаченими п. 2 ч. 2 ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд за наслідками розгляду апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції має право скасувати ухвалу і постановити нову ухвалу з цього питання, якщо питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм матеріального та процесуального права.

На підставі вищевикладеного, колегія судів вважає, що ухвалу суду першої інстанції постановлено при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням вищевказаних норм матеріального та процесуального права, а тому вона підлягає скасуванню. Необхідно постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313, 314, 315, 317, 319, 371-1 ЦПК України колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити.

Ухвалу Овідіопольського районного суду Одеської області від 15 травня 2015 року про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України - скасувати.

У задоволенні подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції Одеської області про тимчасове обмеження боржника ОСОБА_4 у праві виїзду за межі України - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: Л. А. Гірняк

ОСОБА_3