Справа № 161/9020/15-ц
Провадження № 2/161/2959/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 грудня 2015 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого - судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2.

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним.

У поданій до суду заяві позивач зазначає, що 29.07.2014 року помер її батько ОСОБА_5 у віці 50 років. 04.11.2014 року померла її баба ОСОБА_6 Вона за правом представлення має право на успадкування тієї частини, яка б за законом належала її батькові якби він був живий на час відкриття спадщини.

Спадкоємцем першої черги за законом є і її тітка ОСОБА_3

10.02.2014 року вона звернулась із заявою в нотаріальну контору про прийняття спадщини. З відповіді на звернення вона дізналась, що її бабуся ОСОБА_6 на день смерті залишила заповіт, згідно якого належну їй частину квартири АДРЕСА_1 заповіла іншому спадкоємцю, ОСОБА_3

На день своєї смерті її баба проживала сама, відповідач її відвідувала рідко, не надавала жодної допомоги, а тому вважає що заповіт на користь ОСОБА_3 був вчинений ОСОБА_6, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними.

З урахуванням зазначеного просила суд визнати недійсним заповіт, складений ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3С, посвідчений державним нотаріусом другої Луцької державної нотаріальної контори.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили суд позов задовольнити.

Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили суд в його задоволенні відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в справі, свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає.

Між сторонами існує цивільно-правовий спір з приводу визнання заповіту недійсним.

Судом встановлено, що 29 липня 2014 року помер ОСОБА_5 (а.с.6) батько ОСОБА_1 04.11.2014 року померла її баба ОСОБА_6 (а.с. 7).

29 березня 2009 року ОСОБА_6 на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: належну їй частину квартири АДРЕСА_1 заповіла своїй дочці ОСОБА_3 (а.с. 12 зворот).

Згідно ч. 1 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин.

Як вбачається з матеріалів спадкової справи, то заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подали позивач ОСОБА_1 та відповідачка ОСОБА_3

В судовому засіданні ОСОБА_1 пояснила, що померла ОСОБА_6 в момент складання правочину не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки стояла на обліку та проходила курс лікування у Волинській обласній психіатричній лікарні з приводу психічного розладу здоровя.

У відповідності до ч. 2 ст. 1257 ЦК України, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Тих обставин, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, встановлено в судовому засіданні не було, оскільки належних доказів цих обставин позивачем не надано і в ході судового розгляду справи не здобуто.

Згідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно з положеннями постанови Пленуму Верховного Cуду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість.

Так, позивачем заявлялось клопотання про призначення по справі посмертної судово-психіатричної експертизи, однак, в її задоволенні судом було відмовлено, оскільки померла не перебувала на обліку та не лікувалася у Волинській обласній психіатричній лікарні, а тому медична документація в даній установі відсутня, що позбавляє експертів дати відповідь на поставлені питання.

Так, ст. 60 ЦПК України виключає можливість обгрунтування доказування шляхом припущень. Тому суд вважає, що позивачкою не доведений факт складання ОСОБА_6 заповіту за відсутності вільного волевиявлення і розуміння значення своїх дій, що згідно з вимогами ст. 1257 ЦК України, є підставами для визнання заповіту недійсним. Наведені обставини обумовлюють висновок суду про неможливість задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 8, 10, 11, 58, 59, 60, 88, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.. 1235, 1257 ЦК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання заповіту недійсним - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С.Крупінська