Справа № 161/203/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Крупінська С.С.
Провадження № 22-ц/773/1566/15 Категорія: 27 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 жовтня 2015 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С.Ю.,

суддів - Грушицького А.І., Завидовської-Марчук О.Г.,

при секретарі Лимарі Р.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою позивача публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Луцького міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Луцького міськрайонного суду від 27 серпня 2015 року в задоволенні позову публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПАТ КБ «ПриватБанк») відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, позивач ПАТ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обємі, покликаючись на те, що судом були порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не зявились з невідомих суду причин, заяв про відкладення розгляду справи не подавали, були належним чином повідомленні про час та місце розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити а рішення залишити без змін, виходячи з наступного.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

З матеріалів справи вбачається, що згідно договору №VOА0RX04306201 від 03 жовтня 2006 року ПАТ КБ «Приватбанк» надав ОСОБА_1 строковий кредит в розмірі 4235,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03 жовтня 2008 року.

Так як відповідач належним чином не виконувала взяті на себе зобовязання за кредитним договором, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2012 року з ОСОБА_1 стягнуто заборгованість по кредитному договору в розмірі 52687,36 грн.. В позові зазначено, що на даний час борг не погашений, і станом на день звернення до суду з даним позовом, борг по тілу кредиту становив 22 529,81 грн., тому банк просить суд стягнути цей борг з відповідача.

Частиною 1 статті 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору.

Відповідач ОСОБА_1 передбачені договором зобов'язання щодо своєчасності погашення кредиту і сплати нарахованих відсотків не виконувала з початку отримання даного кредиту, внаслідок чого виникла заборгованість.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач звернувся до суду в січні 2015 року, тим самим пропустив строк позовної давності відповідно до вимог ст. ст. 257, 266 ЦК України.

З такими висновками суду погоджується колегія суддів, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, щодо стягнення неустойки (пені, штрафу) ст. 258 ЦК України встановлено строк позовної давності один рік.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Судом встановлено, що строк дії кредитного договору сплив у листопаді 2008 року, однак заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 22 березня 2012 року стягнуто заборгованість із ОСОБА_1 в сумі 52687,36 грн. та судові витрати.

Разом з тим, зазначене заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 22 березня 2012 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за даним кредитним договором у звязку із пропуском строку позовної давності.

Отже, колегія суддів при таких обставинах погоджується із висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позову ПАТ КБ «ПриватБанк» і вважає, що висновки суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону.

Суд першої інстанції, вірно ухвалив рішення про відмову у задоволенні позову, дослідивши докази у справі та давши їм належну оцінку.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду, оскільки є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства і обставин справи.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: