Справа № 464/9541/14 Головуючий у 1 інстанції: Бойко О.М.
Провадження № 22-ц/783/3958/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 М. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Шандри М.М.

суддів: Струс Л.Б., Шумської Н.Л.

з участю секретаря Бадівської О.О.

та з участю представників АГК «Темп» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3,

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до Автогаражного кооперативу ТЕМП про визнання права власності, -

встановила:

Оскаржуваним рішенням суду у задоволенні позову ОСОБА_5 до Автогаражного кооперативу «ТЕМП» про визнання права власності відмовлено.

Рішення суду оскаржили ОСОБА_5 та її представник ОСОБА_6

В апеляційній скарзі покликається на незаконність та необґрунтованість рішення суду, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначають, що відповідач частково визнав позов стосовно гаражних боксів №16, 39, 41, 42, 44, 86, 87, 97, 98, 110, 111, 36А, 61А, 71А, 15Б, 17Б, 18Б, 44Б, таким чином позивач не зобовязаний доводити вказані обставини і суд першої інстанції мав в даній частині позов задовольнити. Зазначає, що ОСОБА_5 має право на спадкування ? частини майна після смерті чоловіка та половина майна з тої частини майна, яку спадкують усі спадкоємці з врахуванням того, що дочка ОСОБА_7 відмовилась від своєї частки на користь позивача. Таким чином, з належних ОСОБА_8 мийки-шиномонтажу, 71 автомобільних гаража і 4 критих автомобільних стоянок, всього позивачці належить мийка шиномонтаж, 53 автомобільних гаража, 3 критих автомобільних стоянки, а отже, судом зроблено помилкові висновки про недоведеність обставин, що підлягають доказуванню. Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позов задоволити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку, або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

У відповідності до вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з»ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення таким вимогам відповідає.

Як убачається із матеріалів справи, після смерті ОСОБА_8, який помер 13.11.2013 року, відкрилась спадщина. Спадкоємцями першої черги після його смерті є позивач (дружина померлого), треті особи ОСОБА_9 (матір померлого), ОСОБА_10 (син померлого) та ОСОБА_7 (донька померлого), остання відмовилась від прийняття спадщини на користь позивачки.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 331 Цивільного кодексу України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Відповідно до ст. 376 ЦК України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно.

Згідно роз»яснень, які містить п.6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України» та п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» об»єкти самочинного будівництва не входять до складу спадщини, до спадкоємців в такому випадку переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Як вбачається із матеріалів справи, а саме з довідки АГК «Темп» №20814845 від 17.09.2015 року, за межами земельної ділянки, виділеної кооперативу під забудову знаходяться наступні гаражні бокси №86,87,88, 96, 97, 98, 103, 105, 65а, 801а, 82а, 83а, 85б, 88б, 91б, 94б, 95б, 96б, 97б, 98б, 106б, 107б. Дані бокси самовільно побудовані на земельній ділянці, яка кооперативу не належала і не належить /т. 2 а.с. 213/

Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи у позові ОСОБА_5, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що позивачем всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів в підтвердження належності померлому ОСОБА_8 мийки-шиномонтажу та автомобільних гаражів № 39, 41, 42, 44, 49, 55, 59, 61, 63, 75, 76, 86, 87, 88, 96, 97, 98, 103, 105, 36А, 38А, 41А, 44А, 45А, 54А, 61А, 65А, 71А, 80А, 82А, 15Б, 17Б, 18Б, 32Б, 33Б, 37Б, 39Б, 43Б, 44Б, 57Б, 82Б, 83Б, 85Б, 88Б, 89Б, 91Б, 94Б, 95Б, 96Б, 97Б, 98Б, 106Б, 107Б. Позивачем також не надано жодних доказів про прийняття вищевказаних обєктів до експлуатації. Крім того, майнові права на криті автостоянки не є обєктом права власності.

Доводи апеляційної скарги стосовно визнання права власності на мийку-шиномонтаж є безпідставними, оскільки, така зведена ОСОБА_8 на земельній ділянці, на якій ухвалою Львівської міської ради №2638 від 20 жовтня 2005 року заборонено капітальне будівництво. Крім того, будь-яка технічна документація, акти здачі в експлуатацію автомийки відсутні.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Апеляційним судом встановлено, і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права. Наведені в апеляційній скарзі доводи правильних висновків суду не спростовують. Підстав для скасування рішення суду колегією суддів не встановлено. Відтак, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, ст.317, ст.319 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 та її представника ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 15 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий М.М. Шандра

Судді: Л.Б. Струс

ОСОБА_11