Ухвала

іменем україни

09 грудня 2015 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

КоротунаВ.М., Дем'яносова М.В., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру, за касаційними скаргами ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом, який уточнила під час розгляду справи, до ОСОБА_4, Реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції Запорізької області про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним та скасування його реєстрації.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у березні 1994 року її батько - ОСОБА_6 та її мати, її бабуся - ОСОБА_7, приватизували двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 та отримали свідоцтво про власність на житло від 29 березня 1994 року № 833. Після смерті бабусі і батька при оформленні спадщини позивачем було з'ясовано, що вказана квартира з червня 1994 року зареєстрована за відповідачем.

Від родичів позивач дізналася, що ОСОБА_6 під впливом погроз його родичам та насилля над ним, під примусом його та введення в оману його матері ОСОБА_7 на біржі «Хортиця», підписали договір-доручення № 646 і довіреність на брокера ОСОБА_8, яка у подальшому від їх імені оформила з брокером ОСОБА_9, яка діяла за договором-дорученням № 647 від ОСОБА_4, договір від 06 квітня 1994 року № 555 купівлі-продажу квартири за 20 000 000 карбованців, не отримавши при цьому грошових коштів за її продаж. Згідно вказаного договору купівлі-продажу батько і бабуся позивача мали право проживати у квартирі тільки до 06 жовтня 1994 року, після чого повинні були її звільнити для ОСОБА_4 Зазначені довіреності не були посвідчені у встановленому законом порядку. Зазначав, що договір купівлі-продажу спірної квартири вчинений під впливом обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також такий, що укладений на вкрай невигідних умовах внаслідок збігу тяжких обставин.

Посилаючись на зазначені обставини, просив визнати недійсним та скасувати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 06 квітня 1994 року, зареєстрований за № 555, укладений між брокерами ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на універсальній біржі «Хортиця», здійснений за договором-доручення № 646 від ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та за довіреністю ОСОБА_4, зобов'язати Реєстраційну службу Запорізького МУЮ скасувати рішення державного реєстратора про державну реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_4 за № 1.

У липні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом, який уточнив під час розгляду справи, до ОСОБА_3, Запорізької міської ради, Департаменту житлово-комунального господарства Запорізької міської ради, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на квартиру.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 06 квітня 1994 року він уклав договір № 555 купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 з ОСОБА_7, яка померла 03 березня 2000 року та ОСОБА_6, який помер 21 серпня 2006 року.

Зазначав, що вказаний договір оформлений та зареєстрований Універсальною біржею «Хортиця». Право власності на спірну квартиру було зареєстровано 07 червня 1994 року в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». Договір був складений і підписаний брокерами брокерської контори № 161 ОСОБА_8, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_7 і ОСОБА_6 та ОСОБА_9, яка діяла на підставі довіреності від ОСОБА_4 Вказував, що при оформлені договору сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, відбулося часткове виконання договору, а саме ОСОБА_4 виконав свою частину договору - заплатив гроші за квартиру, а продавці: ОСОБА_7 та ОСОБА_6 ухилилися в подальшому звільнити продану квартиру та нотаріально посвідчити договір.

У зв'язку з цим, посилаючись на ч. 2 ст. 220 ЦК України, ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР просив суд визнати дійсним договір купівлі-продажу від 06 квітня 1994 року № 555 вказаної квартири, визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_1.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя Запорізької області від 22 липня 2014 року прийнято зустрічний позов ОСОБА_4 до спільного розгляду з первісним позовом та об'єднано в одне провадження.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року, в задоволенні первісного та зустрічного позовів відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні зустрічного позову та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні первісного позову та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, обґрунтовано виходив з того, що не надано належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 57, 58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування, а саме доказів того, що оспорюваний договір укладений внаслідок обману, насильства, погрози, зловмисної угоди представника однієї сторони з другою стороною, а також, що договір це - угода, яку ОСОБА_6 був змушений укласти на вкрай невигідних для себе умовах внаслідок збігу тяжких обставин, матеріали справи не містять та позивачем суду не надано.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання права власності на спірну квартиру, суди врахували вимоги ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», про те, що угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, та оскільки право власності на спірну квартиру вже зареєстровано за ОСОБА_4 в ТОВ «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», правильно виходили з того, що відсутні підстави для визнання права власності за ОСОБА_4 на спірну квартиру.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, отже, судові рішення ухвалено з додержанням норм процесуального та матеріального права.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги ОСОБА_5, який діє в інтересах ОСОБА_3, та ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 20 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 17 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.М. Коротун

М.В.Дем'яносов

А.В.Маляренко