Справа № 531/2244/14
Провадження № 2/531/54/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 грудня 2015 року Карлівський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Жмурко П.Я.

при секретарі - Клименко Т.М.

за участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача- Левошко Л.С.

представника третьої особи ССД Карлівської РДА ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Карлівці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи служби у справах дітей районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третьої особи служби у справах дітей районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про реєстрацію місця проживання дитини та вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом, в якому просить суд визнати відповідача таким, що втратила право користуватися жилим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 та належить ОСОБА_1 на підставі договору купівлі продажу від 30.03.2007 року № 1306.

Відповідач 26.05.2015 року подала зустрічну позовну заяву, в якій просить: зареєструвати місце проживання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, в жилому приміщені за адресою: АДРЕСА_2; Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2. Стягнути з відповідача судові витрати.

У своїй позовній заяві позивач ОСОБА_1 посилається на те, що 30.03.2007 року позивач на підставі договору купівлі продажу квартири, придбала квартиру № 12, по вул.Кузнечній, 3, м.Карлівка, Полтавської області . 16.04.2010 року син ОСОБА_5, позивача уклав шлюб з відповідачем ОСОБА_3В.і з цього часу вони почали проживати як подружжя у цій квартирі. 24.03.2014 року вище зазначений шлюб, рішенням Карлівського районного суду від 24.03.2014 року було розірвано. На даний час (26.11.2014 року, момент подачі позову) згідно акту обстеження житлового приміщення, що розташоване за вище вказаною адресою, складеного депутатом Карлівської міської ради, відповідач ОСОБА_3 з серпня 2013 року не проживає. На даний час після подачі позову до суду син з даної квартири виписався.У зв*язку з цим позивач вимушена нести витрати по сплаті комунальних послуг. Відповідач в добровільному порядку знятись з реєстраційного обліку за вказаною адресою не бажає це і змулило позивача звернутись до суду.

В судовому засіданні позивач підтримує позовні вимоги у повному обсязі з підстав вказаних у позовній заяві і просить суд задовольнити позов. Також позивач доповнила позов, що дійсно реєструвалась відповідач з її дозволу і вона реєструвала її як члена їх сім*ї. Коли народилась дитина то вона незаперечувала про їх проживання. Коли син розлучився то вона вважає, що відповідач втратила членство в сім*ї. На сьогодні позивач пропонує відповідачу зареєструвати дитину по іншій адресі. Відповідач відмовляється .

Як відповідач по зустрічному позові, ОСОБА_1 зустрічний позов не визнає , вважає його безпідставним і таким, що реєстрацію дитини повинні врегульовувати батьки добровільно, а не через суд.

Відповідач ОСОБА_3 позову не визнала і пояснила, що коли одружилась з ОСОБА_5 , 16.04.2010 року то 09.07.2010 року була зареєстрована по спірній адресі і стала проживати там. Ніяких угод під час вселення вона не укладала. Народилась дитина і вони продовжували жити в цій квартирі. На сьогодні вона нікої власності зареєстрованою за нею не має. На даний час вона хворіє хворобою якою захворіла, ще з 2008 року, Цим не афішувала. Із-за сварок які інколи виникали між ними , для збереження свого здоров*я вона інколи покидала своє місце реєстрації і переходила жити до своєї мами. Так сталось і в серпні 2014 року. Через певний час коли намагалась зайти в своє місце реєстрації то зрозуміла, що в квартирі змінені замки і доступу до квартири вона не має по сьогодні. Вважає, що позивач не може довести її відсутність з серпня 2014 року по місцю реєстрації одним актом і стверджувати без поважності причин її відсутності.

Як позивач по своєму зустрічному позові, то вона його підтримує і на підставами для його задоволення вважає, її незаконне виселення та незареєстрований статус своєї дитини.

Третя особа ,ССД Карлівської РДА ОСОБА_4покладається на розсуд суду але з урахуванням того, що рішення суду повинно захистини право дитини на її користування житлом.

Третя особа ОСОБА_5М, в судове засідання не з*явився, суд вирішив справу слухати у його відсутність.

Заслухавши пояснення позивача , її представника, відповідача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків.

Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно договору купівлі - продажу квартири від 30.03.2007 р. квартира № 12, по вул.Кузнечній, 3, м.Карлівка, Полтавської області належить ОСОБА_1 (а.с.5-6).

Як вбачається з домової книги в квартирі № 12, по вул.Кузнечній, 3, м.Карлівка, Полтавської області , на момент подачі позову до суду, зареєстровані дві особи : відповідач ОСОБА_3 та син власниці, позивача по справі ОСОБА_5 (а.с.8-10)

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2014 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано.(а.с.7)

Згідно акту депутата Карлівської міської ради ОСОБА_7 від 17.11.2014 р. при обстеженні квартири № 12, по вул.Кузнечній, 3, м.Карлівка, Полтавської області на момент перевірки ніхто в квартирі не проживає. ОСОБА_3 не проживає з серпня . Якого року з акта не видно. Напевно даний факт депутат встановив через сусідів. Нижня частина акту відсутня. (а.с.11)

З копії свідоцтва про народження, вбачається , що ОСОБА_6 народилась 20.10.2010 року (а.с.30)

Місце народження та батьківство в судовому засідання не оспорюється і визнається обома сторонами.

З домової книги в квартирі № 12, по вул.Кузнечній, 3, м.Карлівка, Полтавської області , вбачається, що син власниці, позивача по справі ОСОБА_5 05.12.2014 року знятий з реєстрації (а.с.34-38)

З довідки головного лікаря Карлівського ЦПМСД від 13.01.2015, вбачається, що 11.11.2013 р. та 03.03.2014 р. були виклики лікарів до ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою : м.Карлівка, пров.Спартака 3, кВ.47(а.с.51)

З ряду медичних документів, а саме: консультативного висновку спеціаліста, листка непрацездатності, направлення на консультацію в поліклініку облонкодипансера та виписки № 1403, вбачається, що ОСОБА_3 з 12.02.2015 по 18.02.2015 знаходилась на стаціонарі клінічному онкологічному диспансері м.Полтава з діагнозом вказаним у виписки. (а.с.88-90)

З копії позовної заяви яку було подано відповідачем по справі до Карлівського районного суду, на підставі якої було винесено рішення суду 24.03.2014 р.про різірвання шлюбу між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , зазначено «На даний момент з липня 2013 року ведення між нами спільного господарства та сумісне проживання припинено, та за моїм глибоким переконанням подальшого сенсу підтримувати сімейні відносини немає». (а.с.91).

З переписки датованої з 20.11.2014 року, вбачається, що відповідач ОСОБА_8 намагалась вирішити питання в досудовому порядку про реєстрацію своєї дитини ОСОБА_6 з свої бувшим чоловіком, сином позивача, ОСОБА_5 (а.с.92-99)

З довідки виданої державним виконавцем, 15.05.2015 р., вбачається, що у ОСОБА_5 перед ОСОБА_3 станом на 17.11.2014 складає 1856,49 грн.(а.с.111)

З розписки та заяви і підтвердження відправки почтового листа, вбачається, що ОСОБА_3 25.05.2015 р. намагалась домовитись з ОСОБА_1, щоб остання відчинила квартиру по адресі: АДРЕСА_2 та надала доступ до житла для її та доньки продовження проживання , (а.с.124-126)

З банківських квитанцій, вбачається що за різний період ОСОБА_3 здійснює «родітельску плату» за дитину ОСОБА_6 (а.с.127-130)

Рішенням Карлівського районного суду Полтавської області від 24.03.2014 р. шлюб між ОСОБА_5 та ОСОБА_3 було розірвано. Окрім цього в мотивувальній частині рішення зазначено, в частині посилання позивача ОСОБА_3 «оскільки з липня 2013 року вони не проживають однією сім*єю» (а.с.164)

В копії позовної заяви ОСОБА_3 адресованої до Карлівського районного суду про стягнення аліментів , місце проживання останньої вказано АДРЕСА_3, датована заява 02.09.2013 року (а.с.166)

З направлення на патологогістологічне дослідження від 29.07.2008 року, вбачається погожість діагнозу вказаного на а.с.88-90.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснив, що позивач по первісному позові є його дружиною. В серпні 2013 року його невістка, по справ відповідач ОСОБА_3 приїхала машиною і двома рейсами вивезла своє майно. Після того син декілька раз намагався налагодити з нею відносини але вона сказала, що нічого не вийде. Коли вони розлучились, то вони вирішили її виписати. Колись дійсно їм звонили, щоб вони підійшли до квартири але вони не пішли. Квартира закрита. Ключі відповідач відала сама. Доступу до квартири у неї немає. Це був не перший її похід. Вона часто ходила.

Свідок ОСОБА_10 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою по спірній адресі. Вона проживає на другому поверсі а відповідач ОСОБА_3 проживає на першому. Бачила як приї*жала машина і вона вибиралась. Свідок дома не постійно знаходиться. ОСОБА_3 уже два роки не проживає.

Свідок ОСОБА_11. у судовому засіданні дала аналогічні пояснення ОСОБА_10, добавивши лише , що була коли прийшли відповідач і намагались зайти в квартиру і телефонували, щоб позивач ОСОБА_1 прийшла але остання відмовилась.

Свідок ОСОБА_12 у судовому засіданні пояснила, що вона є сусідкою мами ОСОБА_3 і проживає з нею на одній площадки. На даний час відповідач проживає у мами. Проживає вона з моменту вигружання речей. Вигружати речі їй допомагав чоловік . Це було вона точно незнає коли начебто в прошлому році.

Відповідно до ч. 1 ст. 319, ч. 1 ст. 321, ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуватися та розпоряджатися своїм майном; право власності є непорушним; ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом (ст. 405 ЦК України).

Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

У ч. 2 ст. 64 ЖК України визначено, що до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або члена його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Поважність причин відсутності особи за місцем проживання визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та правил ст. 212 ЦПК України щодо оцінки доказів.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

У ст.6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей 25 січня 1996 року, ратифікованої Законом № 69-Y від 3 серпня 2006 року вказано, що під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган визначає, чи має він достатньо інформації для прийняття рішення в найвищих інтересах дитини, і в разі необхідності одержує додаткову інформацію, зокрема від суб'єктів батьківської відповідальності.

Як ,як було встановлено судом, наявності нерухомого майна, яке б належало відповідачу ОСОБА_3 на праві власності відсутні .

Суд зазначає, що відповідач ОСОБА_3 зареєстрована в зазначеній квартирі за згодою позивача ОСОБА_1.

Суд зауважує, що акт про обстеження житлово-побутових умов за адресою: АДРЕСА_1 складено 17.11.2014 року а 26.11.2014 року позивач звернулась до суду із зазначеним позовом. Також не можна звернути увагу, що надай акт суду не може бути доказом, оскільки з нього не можливо встановити року не проживання відповідача, також з нього не можливо встановити чи знаходились в квартирі речі ОСОБА_3.

Враховуючи положення ст.156 ЖК України суд приходить до висновку, що починаючи з 09.09.2010 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_3В.(дружини сина) виникли відносини власника та членів сім'ї власника, що кореспондується із положеннями ч.2 ст.64 ЖК України .

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач і члени його сім'ї.

При цьому суд зауважує, що у відповідності до положень ч.1 ст.162 ЖК України плата за користування жилим приміщеннямв будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін, належних доказів намагання укласти зазначену угоду із відповідачем, позивачем до суду не надано.

До відносин власника та членів його сім'ї не застосовуються положення, які передбачені ст.71, 72 ЖК України, в частині визнання осіб, такими, що втратили право користування житловим приміщенням.

На підставі наявних у справі доказів суд дійшов висновку про те, що ОСОБА_3 якщо і не проживає в спірній квартирі, як стверджує позивач, з серпня 2013 року то це у зв'язку з поважними причинами - наявність перешкод у користуванні будинком та вимушеність її залишення із-за своєї хвороби. Також суд вважає, що відповідач ніколи не втрачала інтересу до спірної квартири.

Тому, з урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи служби у справах дітей районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням не може бути задоволений, саме з підстав недоведеності обставин.

При цьому суд зауважує, що позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості захищати свої права в інший спосіб визначений законодавством України.

Щодо позовних вимог в частині заявленого зустрічного позову суд зазначає, що у відповідності до положень ч.4 ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Крім того у відповідності до положень ст.33 Конституції України кожному гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання.

Суд вважає, що відповідач ОСОБА_3 з поважних причин не можуть проживати у спірній квартирі, оскільки позивач ОСОБА_1, намагаючись розпорядись своїм житлом, чинить останній перешкоди у користуванні квартирою. Судом встановлено, що іншого житла у відповідача в тому числі дитини, не має.

Відносно реєстрації дитини позивача ОСОБА_3 на спірній квартирі, суд вважає, що на підставі ч.2 ст.. 156 ЖК України на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Окрім цього відповідно до ст. 29 ч. 4 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоровя, в якому вона проживає.

Тому суд приходить до висновку, що зустрічний позов може бути задоволений частково, а саме в частині вселиння ОСОБА_3 в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Керуючись ст. 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК України, ст.ст. 57, 60, 79, 169, 208, 214-215, 224-225 ЦПК України , суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третьої особи служби у справах дітей районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовити в повному обсязі.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 третьої особи служби у справах дітей районної державної адміністрації та ОСОБА_5 про реєстрацію місця проживання дитини та вселення задовольнити частково.

Вселити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, в житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2

В іншій частині вимог зустрічного позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати на суму 243.60 грн..

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Полтавської області через Карлівський районний суд Полтавської області протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час його проголошення, - протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Жмурко П.Я.