У х в а л а

іменем україни

9 грудня 2015 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до корпорації будівельних підприємств «Карпатбуд», приватного акціонерного товариства «Картонно-паперова компанія», третя особа - Львівська міська рада, про зобов'язання вчинити певні дії за касаційною скаргою приватного акціонерного товариства «Картонно-паперова компанія» на рішення апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом, в якому просили зобов'язати корпорацію будівельних підприємств «Карпатбуд» (далі - КБП «Карпатбуд») та приватне акціонерне товариство «Картонно-паперова компанія» (далі - ПрАТ «Картонно-паперова компанія») передати їм у власність дві благоустроєні двохкімнатні квартири загальною площею не менше 60 кв.м кожна у межах міста Львова у зв'язку з відселенням.

Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 13 грудня 2007 року у зв'язку з будівництвом нового житлового багатоповерхового будинку за адресою: м. Львів, вул. Черкаська, вони надали згоду на знесення їхнього будинку АДРЕСА_1 відповідачами. Вказували, що згідно проекту будівництва на місці їх будинку мала бути стоянка автомобілів. 16 грудня 2007 року КБП «Карпатбуд» надала їм гарантійний лист за № 216, в якому зазначила, що зобов'язується надати дві двохкімнатні квартири у новозбудованому багатоповерховому житловому будинку по вул. Черкаській у м. Львові, що розташовані на другому поверсі згідно з погодженим поверховим планом будинку. Проте до цього часу квартири, які мають бути надані за гарантійним листом, їм не передано. Збудований відповідачами 10-ти поверховий будинок істотно погіршив умови їх проживання в своєму будинку, зокрема зменшив рівень інсоляції.

Рішенням Личаківського районного суду м. Львова від 25 липня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову до ПАТ «Картонно-паперова компанія» скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Картонно-паперова компанія» передати у власність ОСОБА_1 у зв'язку з відселенням благовлаштовану двохкімнатну квартиру в межах м. Львова.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Картонно-паперова компанія», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що позовні вимоги є недоведеними (ст. 60 ЦПК України), оскільки позивачем не доведено якими саме діями відповідачів завдано шкоду.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та частково задовольняючи позов, виходив із того, що шкода майновим і житловим правам позивача була завдана неправомірними діями ПрАТ «Картонно-паперова компанія», оскільки воно є замовником будівництва багатоповерхового будинку, будівництво якого погіршило екологічну захищеність будинку позивача.

Проте погодитись з таким висновком апеляційного суду не можна з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Зазначеним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Відповідно до ч. 3 ст. 386 ЦК України , власник права, якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ст. 394 ЦК України власник земельної ділянки, житлового будинку, інших будівель має право на компенсацію у зв'язку із зниженням цінності цих об'єктів у результаті діяльності, що призвела до зниження рівня екологічної, шумової захищеності території, погіршення природних властивостей землі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Для відшкодування шкоди за цією правовою нормою, необхідним є доведення таких факторів: по-перше, неправомірність поведінки особи, якою можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої заподіяно шкоду, якщо її завдавач був уповноважений на такі дії; по-друге, наявність самої шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майнового або немайнового характеру. Шкода в такому випадку, є не лише обов'язковою умовою, але й мірою відповідальності, оскільки за загальним правилом, відображає грошову оцінку майнових та немайнових втрат потерпілого і повинна бути відшкодована в повному обсязі; по-третє, причинно-наслідковий зв'язок між протиправною поведінкою та шкодою, який виражається в тому, що шкода виступає об'єктивним наслідком поведінки завдавача шкоди, і по-четверте, обов'язково повинна бути вина завдавача шкоди, яка може виражатись як у формі умислу, так і формі необережності.

Наявність всіх перелічених умов в їх сукупності є обов'язковим для ухвалення рішення про відшкодування шкоди, і в силу ст. 60 ЦПК України, обов'язок щодо їх доведення законом покладено на позивача.

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки жодний договір, передбачений гарантійним листом між сторонами, укладено не було, не було погоджено істотних умов та порядок його виконання, та відповідальності за його невиконання.

На даний час будинок, що належить позивачу, не є знесеним, а тому підстави для надання квартиривідсутні.

Крім цього суд дійшов вірного висновку про те, що позивач в судовому засіданні так і не довела у чому самеполягає порушення її права власності зі сторони відповідачів.

Суд, надав відповідну оцінку рішенню Львівської міської ради від 1 лютого 2008 року № 54 та зазначив, що у ньому не прописане положення про наявність обов'язкової умови про надання позивачам квартир для отримання дозволу на будівництво будинку, а тому посилання позивачів на вказану обставину є безпідставним.

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, врахував, що проводячи будівництво інвестиційним способом (пайові внески) підприємство забудовник має право визначати господарську діяльність та фінансову можливість здійснення тих чи інших робіт, якщо невиконання таких не порушує прав та обов'язків третіх сторін.

Посилання позивача на те, що його житлові права порушені відповідачами при здійсненні будівництва багатоквартирного житлового будинку № 4 по вул. Черкаській у м. Львові не відповідають дійсності та суперечать матеріалам справи.

Як убачається з Декларації про готовність об'єкта до експлуатації, затвердженої інспекцією ДАБК у Львівській області 4 жовтня 2011 року, яка свідчить, що на об'єкті виконано всі роботи, передбачені проектною документацією згідно з державними будівельними нормами, стандартами і правилами роботи, обладнання встановлено згідно з актами про прийняття після випробування у визначеному порядку. Документи чи інші докази, а саме судові рішення чи висновки контролюючих спеціалізованих органів в сфері будівництва, які б свідчили про протилежне, про порушення законодавства у сфері будівництва з сторони відповідачів, відсутні.

Суду не надано доказів того, що будівництво зазначеного будинку проведено без дотримання встановленої процедури. Також позивачем не доведено, що тривалість інсоляції, яка не відповідає нормативам, спричинена саме будівництвом житлового будинку, а тому суд дійшов вірного висновку про те, що позивачем не доведено порушення будь-яких її прав.

Апеляційний суд, ухвалюючи рішення, у порушення вимог ст. ст. 212 -214, 316 ЦПК України, вищевказаного не врахував, дійшов помилкового висновку про те, що шкода була завдана позивачу з вини ПрАТ «Картонно-паперова компанія», оскільки вказане підприємство було замовником будівництва житлового будинку, яке призвело до зниження інсоляції житлового будинку позивача, яка стала нижчою від нормативної, тобто призвело до зниження екологічної захищеності вищезазначеного об'єкта нерухомості, який призначений для проживання, крім цього належна позивачу на праві спільної сумісної та спільної часткової власності земельна ділянка, на якій розташований її житловий будинок, стала обмеженою у її використанні для обслуговування жилого будинку; не звернув уваги на те, що право власності на будинок по АДРЕСА_2 за ПрАТ «Картонно-паперова компанія» не зареєстровано. Також врахував те, що позивач є власником земельної ділянки, яка не вилучалась для потреб будівництва новозбудованого відповідачами багатоповерхового житлового будинку із вбудованими громадськими приміщеннями на АДРЕСА_2, та розташованого на ній будинку по АДРЕСА_1, вказаний будинок не знесений, позивач продовжує проживати у ньому, будь - яке рішення про відселення позивача відсутнє, тобто докази щодо правомірності зобов'язання ПрАТ «Картонно-паперова компанія» надати ОСОБА_1 квартиру не надано.

Висновки апеляційного суду ґрунтуються на припущеннях, що є неприпустимим (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Таким чином рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим.

Суд апеляційної інстанції, в порушення зазначених законів, помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене згідно з законом, що відповідно до ст. 339 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду апеляційної інстанції і залишення в силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись п. 3 ч. 1 ст. 336, ст. 339, п. 4 ч. 1 ст. 344 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Картонно-паперова компанія» задовольнити.

Рішення апеляційного суду Львівської області від 24 квітня 2015 року скасувати, рішення Личаківського районного суду м. Львова від 25 липня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко