22-ц/775/799/2015(м)
Категорія 29 Головуючий у 1-ій інстанції ОСОБА_1
Суддя доповідач Ткаченко Т.Б.
У х в а л а

І м е н е м У к р а ї н и

29 липня 2015 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області у складі:

Головуючого - Ткаченко Т.Б.,

Суддів - Супрун М.Ю., Мальцевої Є.Є.

При секретарі Меркуловій Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька, відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі Донецької області про визнання протиправної та скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька від 30 вересня 2002 року № 1373 та зобовязання вчинити певні дії за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

В лютому 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі міста Донецька (далі Фонд в Ворошиловському районі м.Донецька), відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в місті Маріуполі Донецької області (далі Фонд в м.Маріуполі), в якому просив визнати протиправною та скасувати постанову Фонду в Ворошиловському районі м.Донецька від 30 вересня 2002 року № 1373, зобовязати Фонд в м.Маріуполі призначити одноразову допомогу в розмірі 13076 грн. та виплатити недоплачену суму у розмірі 6742 грн. з урахуванням встановленого індексу інфляції, коефіцієнтів індексації та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплат, починаючи з 25 липня 2002 року, а також зобовязати Фонд в м.Маріуполі призначити щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 130,76 грн. та виплатити недоплачені суми з урахуванням встановленого індексу інфляції, коефіцієнтів індексації та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплат, починаючи з 25 липня 2002 року.

В обґрунтування позовних вимог вказав, що Фондом в Ворошиловському районі м.Донецька не враховано, що підприємство-роботодавець позивача ОСОБА_3 обєднання «Донецьквугілля» Мінтопенерго України (далі ВО «Донецьквугілля») не ліквідовано, а тільки було змінено назву одного з структурних підрозділів, тому відповідачем не правильно ідентифіковано роботодавця та призначено йому страхові виплати із розрахунку місячної тарифної ставки проходчика аналогічного професії (посади) у галузі, до якої належало ліквідоване підприємство, із розрахунку 383 грн. Позивач вважає, що відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» та враховуючи довідку № 3-133 від 26.07.2002 року ВО «Донецьквугілля», в якому він отримав професійне захворювання, що спричинило страховий випадок, про середньомісячну заробітну плату проходчиків в розмірі 653,80 грн., він має право на страхові виплати з розрахунку 653,80 грн. На даний час страхова справа позивача перебуває на виконанні в Фонді в м.Маріуполі, тому він має здійснити відповідний перерахунок регулярних страхових виплат.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2015 року закрито провадження по справі за позовом ОСОБА_2 до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі м.Донецька, до відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі, про визнання протиправної та скасування постанови відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в Ворошиловському районі м.Донецька від 30 вересня 2002 року за № 1373 та зобовязання відділення виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Маріуполі призначити одноразову допомогу у розмірі 13076 гривень та виплатити недоплачену суму у розмірі 6742 гривень з урахуванням встановленого індексу інфляції, коефіцієнтів індексації та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплат, починаючи з 25 липня 2002 року та зобовязання призначити щомісячну грошову суму, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 130,76 гривень та виплатити недоплачені суми з урахуванням встановленого індексу інфляції, коефіцієнтів індексації та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплат, починаючи з 25 липня 2002 року.

Не погоджуючись з зазначеною ухвалою і посилаючись в апеляційній скарзі на порушення норм матеріального та процесуального права, позивач ОСОБА_2 просить апеляційний суд скасувати ухвалу суду і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зокрема, вказує, що судом допущено помилковий підхід до правозастосування з пріоритетом в реалізації владних управлінських функцій відповідачів над реалізацію цивільних прав позивача, які встановлені спеціальними законами, що відносяться до нормативно-правових актів цивільного законодавства.

Судом не звернуто увагу на те, що спірні правовідносини не випливають із адміністративного підпорядкування або іншої владно-управлінської залежності однієї сторони від іншої.

Вважає, що спірні правовідносини зачіпають його трудові права та похідні від них права соціального забезпечення, страхування на випадок професійного захворювання та отримання належних страхових виплат, у звязку із ушкодженням здоровя.

Зазначив, що в ухвалі Донецького апеляційного адміністративного суду від 03 липня 2014 року у справі 256/3056/14-а обґрунтовано зазначено, що даний спір підлягає розгляду в порядку цивільно-процесуального судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України апеляційний суд розглядає справу у відсутності позивача та представника Фонду в Ворошиловському районі м.Донецька, які належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, телефонограмою, про що свідчать записи в книзі телефонограм апеляційного суду за №№ 508, 539. Позивач ОСОБА_2 повідомлений через свого представника ОСОБА_4 ОСОБА_1 заявою про відкладення розгляду справи до суду не звернулись.

Заслухавши суддю-доповідача, заперечення представника відповідача: Фонду в м.Маріуполі ОСОБА_5, яка просила апеляційну скаргу відхилити, ухвалу суду залишити без змін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду першої інстанції скасуванню з направленням справи для розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду з таких підстав.

Згідно з п.3 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Закриваючи провадження по справі на підставі ст.205 ч.1 п.1 ЦПК України, суд виходив з того, що позивач оспорює дії відповідача при виконанні ним владних управлінських функцій, оскільки не згодний саме з порядком призначення йому страхових виплат, вважаючи, що відповідач при їх призначенні не вірно керувався Порядком обчислення середньої заробітної плати для розрахунку виплат за загальнообовязковим державним соціальним страхуванням, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України за № 1266.

Суд також виходив з того, що у даному спорі відповідачі являються робочим органом Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України та відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування» наділені контролюючими функціями, які є складовою владних управлінських функцій.

Суд прийшов до висновку, що спір відноситься до публічно-правового, оскільки виник за участю субєктів, які здійснюють владні управлінські функції, тому підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.

Але з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів не може погодитися з наступних підстав.

Згідно з п.1 ч.1 ст.205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2 звернувся із позовом до Фонду в Ворошиловському районі м.Донецька, Фонду в м.Маріуполі, в якій просив визнати незаконною та скасувати постанову від 30 вересня 2002 року № 1337 про призначення йому одноразової допомоги та щомісячної страхової виплати виходячи із розміру тарифної ставки проходчика аналогічної професії (посади) у галузі, до якого належало ліквідоване підприємство 383 грн., застосування якого позивач вважає неправильним, призначити та виплатити недоплачену суму одноразової допомоги та щомісячної грошової суми, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виплат.

Відповідно до ч.1 ст.15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних сімейних, трудових відносин, а також інших відносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 КАС України справою адміністративної юрисдикції є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

У ст.ст. 2, 17 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є захист прав, свобод та інтересів субєктів права у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку органів державної влади, органів місцевого самоврядування при здійсненні ними владних управлінських функцій; компетенція адміністративних судів поширюється на спори фізичних чи юридичних осіб із субєктами владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.

Вжитий у цій процесуальній нормі термін «субєкт владних повноважень» означає орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхню посадову чи службову особу, інший субєкт при здійсненні ними владних управлінських функцій на основі законодавства, у тому числі на виконання делегованих повноважень (п.7 ч.1 ст.3 КАС України).

Таким чином, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органами державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), відповідно й прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій.

Згідно з ч.2 ст.4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом встановлений інший порядок судового вирішення.

Критеріями розмежування справи цивільного судочинства від справи адміністративного судочинства є одночасно: субєктивний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Як розяснено у пункті 9 постанови № 3 від 1 березня 2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» завданням страхування від нещасних випадків на виробництві відповідно до статті 1 Закону України від 23 вересня 1999 року № 1105-XIV «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» є проведення профілактичних заходів, спрямованих на усунення шкідливих і небезпечних виробничих факторів, запобігання нещасним випадкам на виробництві, професійним захворюванням та іншим випадкам загрози здоровю застрахованих, викликаним умовами праці; відновлення здоровя та працездатності потерпілих від нещасних випадків або професійного захворювання на виробництві; відшкодування шкоди, повязаної з втратою застрахованими особами заробітної плати або відповідної її частини, надання їм соціальних послуг у звязку з ушкодженням здоровя, а також у разі смерті здійснення страхових виплат непрацездатним членам їх сімей. Спори щодо суми страхових внесків, а також щодо розміру шкоди та прав на її відшкодування, накладення штрафів та з інших питань вирішуються у судовому порядку (стаття 55 вказаного Закону).

Відповідно до положень розділів I і II зазначеного Закону Фонд соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України не здійснює владні управлінські функції, тому з урахуванням наведеного та враховуючи субєктний склад сторін такі спори підлягають розгляду в порядку цивільного судочинства.

У порядку цивільного судочинства підлягають розгляду позови виконавчих органів Фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності та Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України за зворотною вимогою (у порядку регресу) до фізичної особи, з вини якої ушкоджено здоровя застрахованого, що призвело до витрат на допомогу у звязку з тимчасовою непрацездатністю чи страхових виплат, оскільки спір є цивільно-правовим (стаття 1191 ЦК).

З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виник спір про розмір страхового відшкодування, який виникає з трудових відносин.

Заявлені позивачем вимоги відповідають основним завданням цивільного судочинства, визначеним ст.15 ЦПК України, а тому підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства.

За таких обставин підстав для закриття провадження у справі не вбачається.

З огляду на наведене та враховуючи, що судом першої інстанції допущені порушення норм процесуального права, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити, ухвалу суду скасувати, справу направити до суду першої інстанції для розгляду справи в іншому складі суду, оскільки відповідно до ч.1 ст.21 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участь у новому розгляді її судом першої інстанції після скасування ухвали про закриття провадження в справі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 ЦПК України, колегія суддів,

У х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 01 липня 2015 року скасувати, справу направити для розгляду до суду першої інстанції в іншому складі суду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня набрання чинності шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Т.Б.Ткаченко

Судді : М.Ю.Супрун

ОСОБА_6