Номер провадження: 22-ц/785/1086/15
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Оверіна О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01.07.2015 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Оверіної О.В.

Суддів Фальчука В.П., Таварткіладзе О.М.

при секретарі Швець В.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, діючого в інтересах ОСОБА_3 на рішення суду першої інстанції, яке ухвалив Київський районний суд м. Одеси від 27.11.2014 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики та розписки недійсними та відсутність зобовязань за ними,-

В С Т А Н О В И Л А

20 лютого 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить визнати договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та розписку, надану від імені ОСОБА_4 про прийняття в борг від ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 568 000 гривень недійсними, а зобовязання за ними зі сторони ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 - відсутніми. А також стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги мотивує тим, що 12.01.2012 року ним ніби-то була написана розписка, згідно умов якої він отримав в борг від ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 568 000 гривень

Проте позивач стверджує, що на час укладення договору з відповідачем та видачі з його боку розписки на імя відповідача, він знаходився в стані, при якому не міг розуміти значення своїх дій, не міг ними керувати, воля його була пригнічена, жодних грошових коштів відповідач йому не передавав.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 - ОСОБА_5 позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_6 - ОСОБА_2 у судовому засіданні позов не визнав, в задоволенні позову просив відмовити в повному обсязі, посилаючись на його безпідставність та недоведеність.

Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року відмовлено в задоволенні клопотання представнику позивачу ОСОБА_2 про призначення повторної стаціонарної судової наркологічно-психіатричної експертизи.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2015 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про визнання договору позики та розписки недійсними та відсутність зобов'язань за ними - задоволено.

Суд визнав договір позики, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3 та розписку, надану від імені ОСОБА_4 про прийняття в борг від ОСОБА_3 грошової суми в розмірі 568 000 гривень недійсними, а зобовязання за ними зі сторони ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 - відсутніми.

Суд стягнутив з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 витрати по сплаті судового збору у розмірі 114, 70 гривень.

В апеляційні скарзі ОСОБА_2, діючий в інтересах ОСОБА_3, просить скасувати рішення суду та постановити нове рішення яким відмовити в задоволенні позовних вимог, вважаючи , що судом не досліджені всі обставини справи. Також апелянт просив скасувати ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 27.11.2014 року, якою відмовлено в задоволенні клопотання представнику позивачу ОСОБА_2 про призначення повторної стаціонарної судової наркологічно-психіатричної експертизи.

Представник позивача, ОСОБА_3 неодноразово викликався у судові засідання для надання особистих пояснень та можливих клопотань, але у судові засідання не зявлялись, письмових клопотань не надали.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, перевіривши доводи скарги, судова колегія вважає, що скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Відповідно ст..303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає , що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Розглядаючи справу суд повно та всебічно зясував всі обставини справи, дав належну оцінку зібраним доказам, обґрунтовано керувався нормами ЦПК України.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, на підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, якій посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_4 посилається на те, що на час укладення договору з відповідачем та видачі з його боку розписки на імя відповідача - він знаходився в стані, при якому не міг розуміти значення своїх дій не міг ними керувати, воля його була пригнічена, та стверджує, що жодних грошових коштів відповідач йому не передавав.

Представник відповідача заперечував проти задоволення позову , пояснював, що рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 23 березня 2013 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області від 21.05.2014 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 грошові кошти на загальну суму 571 441 гривень, які складаються з 568 000 гривень заборгованість за договором позики та 3441 гривень судовий збір.

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Частиною 3 цієї норми встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК України).

За змістом ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання.

Відповідно до ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати нами, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Постановою Пленума Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» пунктом 16 роз'яснено, що правила статті 225 ЦК поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до статті 145 ЦПК зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до статті 212 ЦПК.

Отже, для встановлення всіх дійсних обставин справи, ухвалою суду від 02 липня 2014 року було призначено судову комісійну психіатричну експертизу на вирішення якої поставлено наступне запитання: чи міг ОСОБА_4 на момент укладення та підписання розписки від 12 січня 2012 року розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Проведення експертизи було доручено експертам Одеської обласної психіатричної лікарні №1 (Одеський обласний медичний центр психічного здоровя).

ОСОБА_7 № 392 комісійної амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 23.07.2014 року вбачається, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, на момент складання та підписання розписки від 12.01.2012 року виявляв ознаки поплутаного стану свідомості інтоксикаційного ґенезу, галюцинаторно-маревного синдрому, в звязку з чим абсолютно не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними.

Вищевикладене також підтверджується показами свідків, допитаних у судовому засіданні: ОСОБА_8, ОСОБА_9ОСОБА_10, ОСОБА_11О.(а.с. 57 т.2)

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

Зважаючи на те, що під час укладання договору позики від 12.01.2012 року ОСОБА_4 абсолютно не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, суд обґрунтовано прийшов до висновку про те, що договір позики від 12.01.2012 року визнано недійсним.

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до ст.216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Постановляючи рішення суд обґрунтовано керувався нормами матеріального та процесуального права, належним чином перевірив права і обовязки сторін.

Рішення відповідає вимогам ст.ст.. 214 ,215 ЦПК України і підстав для його скасування немає.

Доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи та висновками суду.

Докази та обставини, на які посилається апелянт в скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обгрунтовано викладених в мотивувальної частині оскаржуваного рішення.

Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів.

ОСОБА_7 ч. 1 ст. 60. ч. З ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином колегія суддів вважає, що суд першої інстанції розглянув справу відповідно до ст. 11 ЦПК України: за зверненням фізичних осіб, в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих ними доказів, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Судова колегія відповідно, до вимог ст.293 ч.2 ЦПК України превірила заперечення викладені в апеляційній скарзі на ухвалу Київського раойнного суду м. Одеси від 27.11.2014 року та вважає їх не обгрунтованими.

ОСОБА_7 ч. 1 п. 1 ст. 307 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає рішення без змін, якщо судом першої інстанції постановлено рішення з додержанням вимог закону.

Керуючись ст. ст. 209, 303. 307 ч.І п.1, 308. 314, 315, 319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 діючого в інтересах ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Київський районний суд м. Одеси від 27.11.2014 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення , однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий О.В. Оверіна

Судді В.П. Фальчук

ОСОБА_12