22-ц/775/1239/2015(м)
Головуючий в 1 інстанції Іванченко А.М.
Доповідач Супрун М.Ю.
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 грудня 2015 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Супрун М.Ю.

суддів Мироненко І.П., Лісового О.О.

при секретарі Собецькій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», в інтересах якого діє уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, про визнання дій неправомірними та вчинення певних дій щодо виплати банківського вкладу та процентів, про захист прав споживачів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, на заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И В :

Заочним рішенням Іллічівського районного суду м. Маріуполя від 19 жовтня 2015 року у задоволенні вищезазначеного позову ОСОБА_1 відмовлено.

Позивач не погодився з вказаним рішенням та його представником ОСОБА_3 була подана апеляційна скарга, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вона просила скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 та визнати дії відповідача неправомірними, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за строковим договором банківського вкладу у розмірі 48879,32 грн., три проценти річних від простроченої суми за період з 20 березня 2015 року по день ухвалення рішення, суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення з 20 березня 2015 року по день ухвалення рішення, 1000,00 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги представник позивача зазначила, що при розгляді справи суд першої інстанції допустив спрощений підхід та не зясував всю інформацію у повному обсязі, не призвів детальний аналіз і оцінку доказів. Вважає, що суд не прийняв до уваги те, що згідно особового рахунку ОСОБА_1, станом на день йому виплати вкладу у загальному розмірі 82221,19 грн, сума заборгованості за депозитним договором складала 5280,02 доларів США і, таким чином, залишок невиплаченого вкладу, згідно курсу долара Національного Банка України на день початку процедури ліквідації публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_2» (далі: ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2») складає 2107,72 доларів США і цей борг підлягає стягненню.

Позивач в судовому засіданні апеляційного суду підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представники відповідача та третьої особи у судове засідання апеляційної інстанції не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, апеляційний суд вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» був укладений депозитний договір №677016/2013 від 11 листопада 2013 року, у відповідності до умов якого позивач розмістив у відповідача вклад в іноземній валюті в сумі 5000 доларів США з виплатою йому 9% річних строком на 13 місяців з дня укладання договору до 11 грудня 2014 року (а.с.6)

11 листопада 2014 року ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» із заявою про припинення пролонгації вищезазначеного депозитного договору та повернення йому вкладу (а.с.7).

13 лютого 2015 року банком-агентом ПАТ «Альфа-банк» ОСОБА_1 були виплачені кошті за депозитним договором у розмірі 2248,74 грн. і 79972,45 грн., що загалом складає суму у розмірі 82221,19 грн.

Також встановлено, що постановою правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський ОСОБА_2» віднесено до категорії неплатоспроможних і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 21 листопада 2014 року ухвалено рішення №123 про запровадження в банку тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи (а.с.9-10).

Крім того, рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 березня 2015 року розпочата процедура ліквідації ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» та призначена уповноважена особа Фонду на ліквідацію банку (а.с.46-47)

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 посилався на те, що йому банком відшкодована на вся сума за депозитним договором, оскільки за курсом Національного банку України на день виплати вона склала 3172,30 долари США, отже залишок дорівнює 2107,72 долари США.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості за депозитним договором, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач сплатив позивачу в повному обсязі кошти за вкладом після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України на день прийняття рішення про віднесення банку ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» до категорії неплатоспроможних, що відповідає вимогам ч. 5 ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб ».

Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат, місцевий суд виходив з того, що під час дії тимчасової адміністрації фінансові санкції на невиконання чи неналежне виконання зобовязань перед кредиторами не здійснюються.

Також суд першої інстанції вважав, що позов в частині стягнення моральної шкоди задоволення не підлягає, оскільки ці вимоги є похідними від попередніх.

Зазначені висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Частиною 1 ст. 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Встановлено, що на підставі постанови Правління Національного банку України від 20 листопада 2014 року № 733 ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» віднесено до категорії неплатоспроможних» і виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, рішенням від 21 листопада 2014 року №123 в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб », який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » (далі: Закон) тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

У п. 6 ст. 2 цього Закону визначено, що ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб » є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно ч. 1 ст. 26 Закону Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200000 гривень.

Відповідно до ч. 5 ст. 26 Закону відшкодування коштів за вкладом в іноземній валюті відбувається в національній валюті України після перерахування суми вкладу за офіційним курсом гривні до іноземних валют, встановленим Національним банком України на день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до статті 36 цього Закону.

В силу ст. ст. 192,193 ЦК України, законним платіжним засобом обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всієї території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватись в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Види майна, що вважаються валютними цінностями, та порядок вчинення правочинів з ними встановлюються законом.

Отже, оскільки офіційний курс Національного банку України станом на 20 листопада 2014 року (день прийняття рішення Національним банком України про віднесення банку ПАТ «Всеукраїнський ОСОБА_2» до категорії неплатоспроможних та початку процедури виведення Фондом банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації) становив 1514,6067 грн. за 100 доларів США, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивач отримав кошті за його вкладом в сумі 82221,19 грн. в повному обсязі.

Крім того, враховуючи те, що Національним банком України з 19 березня 2015 року відкликано банківську ліцензію ПАТ«Всеукраїнський ОСОБА_2» (а.с.50), а також те, що згідно п.2.ч.2.ст. 46 Закону банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій, ПАТ«Всеукраїнський ОСОБА_2» фактично позбавлений права виконувати будь-які операції з рахунками клієнтів, в тому числі і з рахунком позивача, який на теперішній час закритий.

Також, приймаючи до уваги те, що згідно до вимог п. 3 ч.5 ст. 36 Закону нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов'язань щодо сплати податків і зборів (обов'язкових платежів), а також зобов'язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов'язань банку, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вимога ОСОБА_1 про стягнення з відповідача трьох відсотків річних на інфляційного збільшення не заснована на законі.

Крім того, зазначені позовні вимоги та позов в частині стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню, оскільки є похідними від вимог про стягнення банківського вкладу.

Доводи особи, яка подає скаргу, щодо порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме порушення строків розгляду справи та виготовлення повного тексту рішення не є підставою для зміни чи скасування рішення, оскільки не призвели до неправильного вирішення справи.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції зазначив невірну дату початку процедури ліквідації ПАТ«Всеукраїнський ОСОБА_2» 20 листопада 2014 року є неспроможними з огляду на те, що місцевий суд правильно встановив, що запровадження тимчасової адміністрації в установі відповідача відбулось 20 листопада 2014 року, а початок процедури ліквідації - 20 березня 2015 року.

Інші доводи апеляційної скарги також не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство повязує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного рішення.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції - залишити без

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314-315 ЦПК України, апеляційний суд

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Заочне рішення Іллічівського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: