ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ Справа № 636/4483/15-ц

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ Провадження № 2/636/2081/15

28 грудня 2015 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі:

головуючого судді Бондар С.Б., за участю секретаря судового засідання Веприцької С.О.,

представника позивача ОСОБА_1, представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Чугуївського міського суду Харківської області цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3 до Агрофірми «Базаліївський колос» товариства з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння,

В С Т А Н О В И В:

24 вересня 2015 року ОСОБА_3 (надалі за текстом позивач) звернулася до суду з позовною заявою до Агрофірми «Базаліївський колос» товариства з обмеженою відповідальністю (надалі за текстом відповідач), в якій просить витребувати та передати їй з чужого незаконного володіння відповідача належну їй на праві власності земельну ділянку, загальною площею 5,1935 га, розташовану на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка, загальною площею 5,1935 га, з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області. 10 квітня 2004 року між нею та відповідачем укладений договір оренди землі № 225, згідно п. 1 якого вона надає, а відповідач приймає в строкове платне користування зазначену вище земельну ділянку. Договір укладено відповідно до Типового договору оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 3 березня 2004 року № 220. Нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 62823,00 гривні (п. 5 договору оренди). Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років. Після закінчення строку договору, відповідач має переважне право поновлення його на новий строк. У цьому разі орендар повинен не пізніше ніж за 90 днів до закінчення строку дії договору повідомити письмово орендодавця про намір продовжити його дію. Орендна плата згідно умов договору вноситься відповідачем у формі та розмірі 1,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що становить 628,23 грн /рік (п. 9 договору оренди). Додатковою угодою від 10 січня 2010 року до договору оренди пункт 9 викладений у новій редакції: «орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки з урахуванням коефіцієнта індексації», тобто з 10.01.2010 орендна плата встановлена у розмірі 1884,69 гривень. Пунктом 10 договору оренди визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. Орендна плата вноситься у такі строки: 01.01 - 31.12 кожного року (п. 11 договору оренди). Розмір орендної плати переглядається один раз у 2 роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розмірів земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини відповідача, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом (п. 13 договору оренди). На виконання умов договору, оренди земельна ділянка була передана позивачем у користування ідповідача згідно акту приймання-передачі земельної ділянки до договору оренди від 30.06.2004. Згідно чинного на час реєстрації Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 р. № 2073, відповідачем подано документи на державну реєстрацію договору оренди, яка була проведена Чугуївським районним відділом реєстрації у червні 2006 року за №73. Позивач в позові зазначає, що зважаючи на те, що договір оренди укладено на 10 років, строк його дії з 10 квітня 2004 року припинився 10 квітня 2014 року. Правом на поновлення строку договору оренди відповідач не скористався. У визначений п. 8 договору строк (тобто до 10 січня 2014 року) про намір продовжити дію договору відповідач позивача письмо не повідомляв. Додаткова угода між сторонами про продовження строку дії договору оренди не укладалася. Статтею 1 Закону України «Про оренду землі» визначено, що «оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності». «Договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства» (ст. 13 Закону України «Про оренду землі»). За ст. 18 Закону України «Про оренду землі», в редакції чинній на момент укладення договору оренди становлено, що «договір оренди землі набирає чинності після його державної реєстрації». Згідно ч. 1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі» визначено, що «строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін, але не може перевищувати 50 років». Частинами 1 та 2 ст. 33 Закону України «Про оренду землі» закріплено, що «по закінченню строку, на який було укладено договір оренди землі, орендар, який належно виконував обовязки за умовами договору, має переважне право перед іншими особами на укладення договору оренди землі на новий строк (поновлення договору оренди землі). Орендар, який має намір скористатися переважним правом на укладення договору оренди землі на новий строк, зобовязаний повідомити про це орендодавця до спливу строку договору оренди землі у строк, встановлений цим договором, але не пізніше ніж за місяць до спливу строку договору оренди землі». Позивач у позові вказує, що наведені норми законодавства України свідчать про припинення 10 квітня 2014 року дії договору оренди, тобто після спливу 10 років з момента його укладення -10 квітня 2004 року. Проведення його державної реєстрації у червні 2006 року мало своїм правовим наслідком лише набуття чинності зазначеним договором, який вже було укладено між позивачем та відповідачем раніше, тобто державна реєстрація договору оренди не змінила самого моменту укладення цього договору, що відбулося 10 квітня 2004 року, що свідчить про безпідставність користування відповідачем земельною ділянкою після 10 квітня 2014 року. Позивач 25 лютого 2015 року направляв відповідачу листа про припинення договірних відносин з 10 квітня 2014 року, що було останнім днем дії договору, однак відповіді не отримував. Відповідач не повернув земельну ділянку після припинення договору оренди, всупереч приписам ч. 1 ст. 34 Закону України «Про оренду землі», якою передбачено, що «у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором». Стаття 387 регламентує, що «власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним».

З зазначених правових підстав позивач просить витребувати з чужого незаконного володіння відповідача належну їй на праві власності земельну ділянку, яку їй передати, як власнику.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_1 позов підтримав, надав пояснення, аналогічні до викладених в позовній заяві, представник відповідача, за довіреністю - ОСОБА_2 проти позову заперечував, про що надав письмові заперечення, просив у задоволенні позовних вимог відмовити за безпідставнію, посилаючись на те, спірною земельною ділянкою відповідач користується правомірно, так як строк дії договору оренди землі спливає 21 червня 2016 року, тобто після 10 років з моменту його державної реєстрації, яка проведена 21 червня 2006 року.

Вислухав пресдставніків сторін, перевіривши письмові докази, суд приходить до наступного.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

Матеріалами справи установлено, підтверджується наявними у справі доказами і не заперечується сторонами, що позивачеві на праві приватної власності належить земельна ділянка загальною площею 5,1935 га з цільовим призначенням (використанням) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Базаліївської сільської ради Чугуївського району Харківської області.

Право власності позивача на спірну земельну ділянку засвідчено Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ХР №061264, виданим 13 жовтня 2003 року та зареєстрованим в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 244 (а.с.13-15). 10 квітня 2004 року між сторонами укладений договір оренди землі № 225 (а.с.7).

Пунктом 8 договору оренди передбачено, що договір укладено на 10 років. Згідно чинного на час реєстрації Порядку державної реєстрації договорів оренди землі, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 1998 року № 2073, відповідачем подано документи на державну реєстрацію договору оренди, яка була проведена Чугуївським районним відділом реєстрації 21 червня 2006 року за №73 (а.с.9). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права індексний номер 48029321, наданого Чугуївським міськрайонним управлінням юстиції Харківської області 20 листопада 2015 року, відповідно до якого підставою виникнення договору оренди землі, серія та номер: 73, виданий 21 червня 2006 року.

Орендарем являється Агрофірма «Базаліївський колос» ТОВ, (а.с.64-66).

Суд вважає не доведеними посилання позивача в обґрунтування своїх позовних вимог на ч. 1 ст. 387 ЦК України, згідно з якою власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідач у відповідності до вимог закону та на підставі договору оренди землі № 225, укладеним між сторонами 10 квітня 2004 року та зареєстрованим 21 червня 2006 року, набув право оренди земельної ділянки, належної позивачу.

Зазначене повністю відповідає змісту ст. 1 Закону України «Про оренду землі», згідно з якою оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

У Договорі оренди зазначені і погоджені між сторонами всі істотні умови договору оренди землі, визначені в ст. 15 Закону України «Про оренду землі», а саме: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану обєкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві.

У відповідності до ст. 21 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, форма і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідач виконує свої обов'язки за договором оренди, в тому числі - із виплати орендної плати

позивачу, що підтверджується документально, із нарахованої орендної плати утримуються встановлені законодавством податки і збори. Позивач фактично отримала орендну плату за договором оренди в повному обсязі і за 2014, 2015 роки, тобто в той період, в який, як зазначає в позові, строк дії довору оренди закінчився

Позивач своїми діями з виконання умов договору - отримання орендної плати за весь 2014 рік та за весь 2015 рік підтвердила, що договір оренди є чинний і сторони добросовісно виконують його умови в межах строку дії цього договору - до 21 червня 2016 року, орендар сплачує, а орендодавець отримує орендну плату.

Таким чином, відповідач користується земельною ділянкою за наявності належних правових підстав - зареєстрованого договору оренди в межах строку його дії, що підтверджується фактичними діями позивача, тому правові підстави щодо витребування у відповідача земельної ділянки відсутні.

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Увідповідності до вимог ч. 1 ст. 251 ЦК України, строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Зі спливом строку договору оренди спірної земельної ділянки повязана подія - закінчення строку дії договору оренди та повернення земельної ділянки орендодавцеві у разі недосягнення згоди на продовження відносин оренди.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації, а порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість і підстави відмови в ній установлюються законом.

На підставі вимог ст.34 Закону України «Про оренду землі», у разі припинення або розірвання договору оренди землі орендар зобов'язаний повернути орендодавцеві земельну ділянку на умовах, визначених договором. Позивачем у позові не ставилася вимога про припинення, розірвання договору оренди землі, або визнання його недійсним оренди, без чого витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння є безпідставним. Договір оренди пройшов державну реєстрацію, він є укладеним, з дня його державної реєстрації у позивача виникло право на оренду землі.

Договірне використання відповідачем спірної земельної ділянки відповідає нормам ЗК України, ЦК України, Закону України від 06.10.1998 № 161-XIV «Про оренду землі» та Закону від 11.02.2010 №1878-VI «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень». .

Відповідно до Правової позиції, висловленої Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України при розгляді справи № 6-99цс13: «Договір оренди землі є укладеним з моменту його державної реєстрації, а отже - оспорюваним й витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання цього договору оренди землі недійсним не ґрунтується на вимогах, встановлених ст. 210, ст. 640 ЦК України, ст. 125 ЗК України й ст. 18 Закону України «Про оренду землі».

Спірний договір в установленому законом порядку пройшов державну реєстрацію, тобто є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним, тому витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння без визнання його недійсним не ґрунтується на вимогах закону, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України.

Згідно до вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За правилом ч. 3,4 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Вище приведені обставини та факти у їх сукупності дають суду можливість зробити висновок про те, що в ході судового розгляду справи обставини, на які позивач посилався в позові, як на підстави своїх вимог, - не доведені. Враховуючи викладене вище, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку про те, що позов задоволенню не підлягає як такий, що не знайшов своє підтвердження в ході судового засідання.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, ст. ст. 203, 210, 638, 640 ЦК України, ст. ст. 93, 125, 141 ЗК України, ст.ст. 13-19 Закону України «Про оренду землі», суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Агрофірми «Базаліївський колос» товариства з обмеженою відповідальністю про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Чугуївський міський суд Харківської області шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 грудня 2015 року.

Суддя: С.Б. Бондар