РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 грудня 2015 року

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Тимощука О.Я.,

при секретарі Грібінчак К.П.,

представника позивачавідповідача - ОСОБА_1,

представника відповідача-позивача адвоката ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Рівне цивільну справу за позовом Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач, ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 15.02.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником, якого згідно статуту є ПАТ КБ ПриватБанк) та відповідачем було укладено договір №50385 cred, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 дол. США на термін до 15.02.2008 року.

Відповідач зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконав, станом на 18.07.2015 року має заборгованість в розмірі 12573,34 дол. США, та з врахуванням судового рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31.10.2012 року просить стягнути на користь позивача заборгованість по відсоткам в сумі 3936,21 дол. США.

ОСОБА_4 звернувся до суду з зустрічним позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв'язу з порушеннями його права на укладення договору на запропонованих ним умовах, не узгодження сторонами всіх істотних умов договору, ненадання позичальнику всієї необхідної інформації при укладенні договору та відсутності застережень в договорі щодо фінансових ризиків у зв'язку з укладення договору в іноземній валюті. Та, сам кредитний договір укладений з порушеннями Закону України Про захист прав споживача, а також Законів України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», та постанови НБУ №168 від 10.05.2007 року, так як не містить всіх умов визначених законодавством. Зазначені порушення, є підставою згідно ст. 215 ЦК України для визнання даного Кредитного договору недійсним.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги за первісним позовом підтримав повністю, просив суд їх задовольнити, в задоволенні зустрічного позову просить відмовити з підстав наведених у письмових запереченнях поданих на зустрічну позовну заяву. Крім того, вказав, що договір відповідає всім вимогам законодавства станом на день укладення договору, сторони визначили істотні умови договору підписавши угоду, недотримання Банком обов'язку щодо надання повної інформації, відповідно до ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів» не тягне за собою визнання кредитного договору недійсним, адже законодавець передбачив за таке порушення правові наслідки у виді штрафу. Також, просив застосувати до зустрічного позову наслідки спливу строку позовної давності.

Представник відповідача - адвокат ОСОБА_2 позовні вимоги за первісним позовом не визнала, вказавши на не обгрунтованість вимог, просила застосувати наслідки спливу строку позовної давності, зустрічну позовну заяву підтримала, просила задовільнити. Крім того, вказала, що позивачем не доведено факт отримання коштів позичальником, сторони не визначили всіх істотних умов для укладення договору в цілому, та угода не відповідає чинному законодавству.

Заслухавши думку сторін, дослідивши в судовому засіданні надані письмові докази, суд важає, що позовні вимоги Публічного Акціонерного Товариства ОСОБА_3 «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості підлягають до задоволення, а в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити виходячи з наступного.

Судом встановлено що відповідно до заяви на отримання кредитної картки, 15.02.2007 року між ЗАТ КБ ПриватБанк (правонаступником якого згідно статуту є ПАТ КБ ПриватБанк) та ОСОБА_4 було укладено договір №50385 cred, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 5000 дол. США на термін до 15.02.2008 року, щляхом перерахування коштів на рахунок відповідно до договору №50385 cаrd. З виписки по рахунку вбачається що кошти в розмірі 5000 дол. США були перераховані на картрахунок, з якого вже відбувалося зняття готівки.

З розрахунку заборгованості судом встановлено, що станом на 18.07.2015 року Відповідач має заборгованість в розмірі 12573,34 дол. США, з яких 2640,57 дол. США заборгованість за кредитом, 9932,77 дол. США заборгованість по процентам за користування кредитом. Останнній платіж здійснено 09.12.2008 року. Вимога щодо стягнення 3936,21 дол. США грунтується, як різниця між поточною заборгованістю та заборгованістю задоволеною судовим рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 31.10.2012 року.

Пунктом 3.2 кредитного договору сторони визначили, що при порушенні позичальником зобов'язань за договором, сплачуються відсотки у розмірі 48% річних від суми залишку заборгованості.

У відповідності до положень ст. 526 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 23 вересня 2015 року за №6-1206цс15, відповідно до якої, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання. Отже вимога кредитора про стягнення 3936,21 дол. США відсотків які виникли після судового рішення є правомірною та обгрунтованою.

Згідно ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» в редакції чинній на момент укладення договору від 13.01.2006 року, визначено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуги з оформлення договору про надання кредиту (перелік усіх витрат, пов'язаних з одержанням кредиту, його обслуговуванням та поверненням, зокрема таких, як адміністративні витрати, витрати на страхування, юридичне оформлення тощо); е) строк, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону.

Статтею 23 Закону України «Про захист прав споживачів» (п.7) передбачена відповідальність за порушення законодавства про захист прав споживачів, а саме: відсутність необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію - у розмірі тридцяти відсотків вартості одержаної для реалізації партії товару, виконаної роботи, наданої послуги, але не менше п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а у разі, коли відповідно до закону суб'єкт господарської діяльності не веде обов'язковий облік доходів і витрат, - у розмірі п'яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.

Отже, законодавець у разі недотримання банком надання повної інформації передбачив правові наслідки визначені ст. 23 Закону України «Про захист прав споживачів», що не тягне за собою визнання Кредитного договору недійсним.

З крединого договору вбачається, що він відповідає вимогам ч. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», у договорі визначено в пункті 1.1 сума кредиту, дата видачі кредиту, схема кредитування. Пунктами 3.1 - 3.4 визначений розмір відсоткової ставки та її зміни, право дострокового повернення п. 2.4.1, та детальний розпис загальної вартості кредиту для споживача в графіку погашення.

Положення Закону України «Про іпотечне кредитування, операції з консолідованим іпотечним боргом та іпотечні сертифікати», суд не застосовує до спірних правовідносин так, як договір не має іпотечної природи, а постанову НБУ № 168 від 10 травня 2007 року, так як нормативно-правовий акт не діяв в момент укладення кредитного договору.

При вирішенні позовних вимог за зустрічним позовом суд враховує правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові від 02 грудня 2015 року за №6-1341цс15. Так, як спірний кредитний договір підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконував його умови, банк надав графік погашення кредиту, який підписаний позивачем, в якому міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову суд не вирішує питання щодо застосування строків позовної давності. Задовольняючи первісний позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд враховує, пред'явлення вимоги кредитором відповідно до судового рішення 31.10.2012 року та пункту 5.6 договору, яким збільшено позовну давність до 5 років між сторонами, за чим, строк позовної давності банком не пропущений.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір за подання позовної заяви до суду у розмірі 1297,77 грн.

Керуючись ст. ст. 509, 525, 526, 530, 536, 549-552, 625, 1050, 1054 ЦК України, ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», ст.ст. 15, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ПАТ КБ Приват Банк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк (м. Дніпропетровськ, , р/р 3111, МФО 305299) заборгованість у розмірі 3936,21 доларів США, що за курсом 21,98 відповідно до службового розпорядження НБУ від 18.07.2015 року складає 86517,90 грн. за кредитним договором № 50385 сred від 15.02.2007 року.

Стягнути з ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 на користь ПАТ КБ ПриватБанк (м. Дніпропетровськ, , р/р 3111, МФО 305299) судовий збір в розмірі 1297 (одна тисяча двісті дев'яносто сім) грн. 77 коп.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Приват Банк» про визнання кредитного договору недійсним - відмовити.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

На рішення протягом десяти днів з дня його проголошення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд.

Повний текст рішення виготовлений 24 грудня 2015 року.

Суддя Рівненського

міського суду ОСОБА_5