У х в а л а

іменем україни

23 грудня 2015 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Висоцької В.С., ФаловськоїІ.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сім'єю, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним позовом, у якому просив встановити факт його спільного проживання однією сім'єю разом із ОСОБА_7 у період з 1989 до дня смерті останнього - ІНФОРМАЦІЯ_1, у будинку АДРЕСА_1.

В обґрунтування своїх позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_7 Після смерті останнього відкрилась спадщина у вигляді житлового буднику, розташованого за вищевказаною адресою. За життя ОСОБА_7 заповіту не склав, а через відсутність спадкоємців першої черги, позивач мав намір прийняти спадщину, як спадкоємець четвертої черги. Оскільки він не був зареєстрований у зазначеному будинку, у зв'язку з чим не має можливості надати докази на підтвердження факту постійного проживання разом із спадкодавцем. Враховуючи викладене просив позов задовольнити.

Рішенням Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року, у задоволені позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволені позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

При цьому, суди звертали увагу на те, що 30 березня 1982 року ОСОБА_7 на підставі договору довічного утримання спірний житловий будинок передав у власність ОСОБА_5

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Перечинського районного суду Закарпатської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

І.М. Фаловська