Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

08 грудня 2015 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Закарпатської області у складі:

головуючого судді Леска В.В.

суддів Готри Т.Ю., Кондора Р.Ю.

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

21 листопада 2014 року ОСОБА_3 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України» (далі Банк), ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки.

Зазначав, що за договором поруки від 13 травня 2008 року, укладеним між ним та ВАТ «Державний ощадний банк України», він взяв на себе зобов'язання солідарно відповідати перед банком у повному обсязі за належне та своєчасне виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором відновлювальної кредитної лінії від 13 травня 2008 року.

Посилаючись на те, що між відповідачами 17 вересня 2008 року, без його відома та згоди, було укладено додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії, згідно з якою було підвищено процентну ставку за користування кредитом з 16,5% до 18% й відповідно збільшився обсяг його відповідальності перед банком, ОСОБА_1 просив позов задовольнити та визнати договір поруки припиненим.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Державний ощадний Банк України», ОСОБА_2 про визнання припиненим договору поруки відмовлено.

В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, незаконність та необґрунтованість оскаржуваного рішення, яке ухвалене при неповно зясованих обставинах, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи, позивач просить оскаржуване рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що встановлення додатковою угодою до договору відновлювальної кредитної лінії нових умов щодо збільшення розміру процентних ставок із 16,5% до 18%, за відсутності згоди поручителя на укладення такої додаткової угоди, призводить до збільшення відповідальності останнього, що відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України є підставою для припинення поруки.

ОСОБА_4, який представляє інтереси позивача, підтримав апеляційну скаргу.

Представник Банку ОСОБА_5 просив відхилити апеляційну скаргу з тих підстав, що Додаткова угода № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 81305 від 13 травня 2008 року була укладена між відповідачами 17 вересня 2008 року, тому підвищення процентної ставки відбулося правомірно та з дотриманням всіх вимог чинного на момент її укладення законодавства України.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справу розглянуто у відсутності ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які повідомлялись про час і місце судового засідання.

Заслухавши доповідача, зявившихся осіб, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності та підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам оскаржуване рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в задоволенні позову суд виходив із того, що 12 грудня 2008 року було прийнято Закон України № 661 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку», (закон набрав чинності з 10 січня 2009 року), яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір процентів не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору банківського вкладу щодо права банку змінювати розмір процентів на строковий вклад в односторонньому порядку є нікчемною, що обставини щодо укладення додаткової угоди № 1 від 17 вересня 2008 року вже досліджувались та були визнані відповідачи в повному обсязі при розгляді справи за позовом ПАТ «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_2 та ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості, тому відсутні підстави, передбачені ст. 559 ЦК України для припинення договору поруки.

Проте, з такими висновками суду погодитися не можна.

Судом установлено, що 13 травня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 81305, відповідно до якого Банк надав позичальнику кредит у сумі 1 000 000 грн. строком по 12 травня 2018 року зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 16,5% річних.

У забезпечення належного виконання позичальником взятих на себе зобов'язань, між банком, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у той же день було укладено договір поруки, за яким позивач зобов'язався перед кредитором відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання боржником своїх зобов'язань за Кредитним договором № 81305 від 13 травня 2008 року.

Відповідно до п. 4.4 вказаного договору поруки порука припиняється у разі зміни зобовязання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Встановлено, що 17 вересня 2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_2 було укладено Додаткову угоду № 1 до договору відновлювальної кредитної лінії № 81305 від 13 травня 2008 року про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом по договору відновлювальної кредитної лінії до 18% річних.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із ч. 1 ст. 553, ч. 1 ст. 554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

За змістом указаних норм матеріального права поручитель, хоча і пов'язаний з боржником певними зобов'язальними відносинами, є самостійним суб'єктом у відносинах із кредитором. Поручитель, зокрема, має право висувати заперечення проти кредитора і в тому разі, коли боржник від них відмовився або визнав свій борг (ч. 2 ст. 555 цього Кодексу).

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

До припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобов'язання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобов'язання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення, тощо.

Таким чином, у зобов'язаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобов'язань перед банком.

Отже, підставою для припинення договору поруки може бути здійснення без згоди поручителя зміни основного зобов'язання, яке забезпечене порукою, у даному випадку, це збільшення процентної ставки за користування кредитом, про що зазначав позивач, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

У п. 22 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» вказано, що якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ОСОБА_1 зазначав про припинення договору поруки в силу ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки збільшення процентної ставки за договором відновлювальної кредитної лінії відбулося без його повідомлення та згоди, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності.

Представник Банку визнав, що укладення Додаткової угоди № 1 від 17 вересня 2008 року про збільшення процентної ставки за договором відновлювальної кредитної лінії № 81305 від 13 травня 2008 року призвело до збільшення обсягу відповідальності позивача.

Таким чином, у порушення вимог закону та умов укладеного між ВАТ «Державний ощадний банк України» та ОСОБА_1 договору поруки, збільшення відсоткової ставки за кредитним договором відбулося без згоди й повідомлення останнього, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності, тому суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про припинення договору поруки.

З огляду на вищевикладене, рішення суду не може вважатися законним і обґрунтованим та відповідно до положень ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про задоволення позову про визнання припиненим договору поруки.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з Банку на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені витрати по оплаті судового збору в розмірі 513 грн. 10 коп.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 20 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати договір поруки від 13 травня 2008 року за № 81305-1п, укладений між ВАТ «Державний ощадний банк України» (правонаступник ПАТ «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 боржником і ОСОБА_1 - поручителем, припиненим.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті судового збору в розмірі 513 грн. 10 коп..

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: Судді: