Справа № 344/6175/15-ц
Провадження № 4-с/344/55/15
У Х В А Л А

29 липня 2015 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючої судді Бабій О.М.

секретаря Орнат Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Івано-Франківського міського суду скаргу ОСОБА_1, заінтересована особа відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 10.12.2014 року № 344/5045/2013 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 168 000 грн. заборгованості по орендній платі, яка полягає у невинесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виявлення майна та коштів боржника та просить зобовязати державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції винести постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також подати в орган реєстрації прав на нерухоме майно, податковий орган запити щодо реєстрації за боржником майна та банківських рахунків.

В судові засідання заявник не зявлявся, надіслав до суду заяву про розгляд скарги у його відсутності.

Державний виконавець відділу державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, про час та місце судового розгляду повідомлялися належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. Ухвала суду про витребування матеріалів виконавчого провадження не виконана державним виконавцем.

Боржник ОСОБА_4 в судове засідання не зявився, про час та місце судових засідань повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Дослідивши письмові матеріали скарги, судом встановлено наступне.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29.07.2014 року залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 05.11.2014 року у справі № 33/5045/2013 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення 168 000,00 грн. заборгованості по орендній платі та визнання правочину припиненим.

Виданий на підставі суду виконавчий лист від 10.12.2014 року направлений на примусове виконання до ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції (а.с.7).

Заявник стверджує, що державний виконавець не здійснює виконавче провадження та не проводить виконавчих дій відповідно до Закону України «Про виконавче провадження».

Тверджень заявник державний виконавець не спростував належними та допустимими доказами.

Також відділом державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції згідно до ухвали Івано-Франківського міського суду від 06 травня 2015 року не надано завірених копій всіх матеріалів виконавчого провадження по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 10.12.2014 № 344/5045/2013 року про стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 168 000,00 грн. заборгованості по орендній платі.

Згідно ч.1 ст. 11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець зобовязаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Відповідно до статті 387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст. ст. 1 та 5 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів. Державний виконавець зобов'язаний вжити заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Крім того, виконання судових рішень це заключна стадія цивільного процесу, а саме заключний етап у процесі реалізації захисту цивільних прав, а згідно з прецедентною практикою Європейського суду з прав людини для визначення розумного строку розгляду справи включається період із надходження до суду позовної заяви й закінчується виконанням рішення суду.

Отже, завданням державної виконавчої служби є своєчасне, повне і неупереджене примусове виконання рішень, передбачених законом, тому перевірка вчинення таких дій державним виконавцем є фактичною перевіркою дотримання положення статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду й належного виконання рішення суду.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах, винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї, винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника можу бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Державним виконавцем на вимоги ОСОБА_1 не повідомлено про вжиті заходи щодо виконання рішення суду. а саме накладення арешту на майно боржника, розшуку майна боржника та належних йому грошових коштів на банківських рахунках докази шляхом витребування відповідної інформації в органів та установ, які за законом нею володіють та є адміністраторами відповідних реєстрів. Відсутність вмотивованої відповіді на заяви стягувача, неотримання стягувачем копії відповідних постанов, ставить сумнів їх винесення та вчинення передбачених законом дій для виконання рішення суду.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши чи діяв державний виконавець відповідно до ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для вчинення дії; безсторонньо; добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямована ця дія; своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд вважає, що скарга підлягає до часткового задоволення.

В задоволенні вимоги скарги про зобовязання державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції винести постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а також подати в орган реєстрації прав на нерухоме майно, податковий орган запити щодо реєстрації за боржником майна та банківських рахунків слід відмовити, оскільки суд не вправі втручатись в повноваження державного виконавця та вказувати які виконавчі дії йому необхідно вчинити.

На підставі наведеного, відповідно до ст. 19 Конституції України, ст. ст. 1, 5, 11, 23, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», ст. ст. 60, 383-387 ЦПК України, керуючись ст. ст. 209-210, 386, 387 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1, заінтересовані особи відділ державної виконавчої служби Івано-Франківського міського управління юстиції та ОСОБА_2 про визнання незаконною бездіяльність державного виконавця та зобовязання вчинити дії задовольнити частково.

Визнати незаконною бездіяльність державного виконавця ВДВС Івано-Франківського міського управління юстиції у виконавчому провадженні по примусовому виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 10.12.2014 року № 344/5545/2013 року про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 168 000,00 гривень заборгованості по орендній платі, яка полягає у невинесенні постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, виявлення майна та коштів боржника та зобовязати державного виконавця вчинити дії передбачені Законом України «Про виконавче провадження» по виконанню рішення суду про стягнення з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 168 000,00 гривень заборгованості по орендній платі

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається через Івано-Франківський міський суд протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя О.М. Бабій