Справа № 212/3035/15-ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
30 липня 2015 року м. Кривий Ріг
Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого - судді Колочко О.В.,
секретарі судового засідання Зіміної К.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі, відповідно до ст. 197 ЦПК України, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,
29 квітня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що йому на праві приватної власності належить квартира № 52 житлового будинку № 52 по вул. Ватутіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області. Дана квартира була придбана у власність позивачем за договором дарування. Відповідач після розірвання шлюбу з позивачем виїхала з спірної квартири, де була зареєстрована з дочкою ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка є спільною дитиною подружжя. ОСОБА_2 тривалий час не мешкає за зазначеною адресою, і її реєстрація в спірній квартирі унеможливлює здійснення позивачем права користуватися та розпоряджатися нею, крім того позивач несе додаткові витрати на оплату комунальних послуг, в звязку з чим позивач вимушений звернутися з даним позовом до суду.
Позивач в судове засідання не зявився, в наданій суду письмовій заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав, не заперечував проти заочного розгляду справи.
Відповідач в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила. Згідно ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів, також на підставі ст.ст. 224, 225, 226 ЦПК України, суд за згодою позивача вправі постановити заочне рішення.
Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 24 травня 2011 року між ОСОБА_4, Сацькою (до шлюбу ОСОБА_4) Ю.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_1 було укладено договір дарування, за яким ОСОБА_4, Сацька (до шлюбу ОСОБА_4) Ю.В., ОСОБА_5, ОСОБА_6 передали безоплатно, а ОСОБА_1 прийняв в дарАДРЕСА_1 житлового будинку № 52 по вулиці Ватутіна в м. Кривому Розі Дніпропетровської області (а.с. 37-38).
Вказаний договір посвідчено державним нотаріусом Другої Криворізької державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстровано в реєстрі за № 2-1930.
Згідно з Витягом про державну реєстрацію прав від 20 липня 2011 року, право приватної власності на спірну квартиру зареєстровано за позивачем (а.с. 4).
Як вбачається з рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 24 січня 2012 року про розірвання шлюбу між сторонами шлюбні відносини між сторонами припинено з січня 2011 року (а.с. 7).
Відсутність відповідача у спірному житлі підтверджують акти, наявні в матеріалах справи, складені представниками ТОВ»Керуюча компанія «ДОМ-КОМ» з опитуванням такими сусідів. Зазначені акти підтверджують обставину не проживання відповідача з січня 2012 року по теперішній час, а саме на час складання актів 09 червня 2015 року(а.с. 5, 29).
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування.
Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Ч. 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Таким чином, враховуючи факт належності спірної квартири позивачеві на праві особистої приватної власності, не проживання відповідача більше одного року у житловому приміщенні як колишнього члена сімї власника, який є підтвердженим, суд приходить до висновку, що є підстави для визнання відповідача такою, що втратила право користування цим житлом, та право позивача, в силу ст. 150 ЖК України, як порушене, підлягає захисту в судовому порядку, а тому в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню.
Що стосується вимог про зняття відповідача з реєстрації в задоволенні цієї частини позову слід відмовити, так як відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для звернення позивача до Головного управління державної міграційної служби в Дніпропетровській області для вирішення зазначеного питання.
Керуючись ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 321, 391, 405 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року № 1382-IV «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст.ст. 10, 60, 197, 208, 209, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням задовольнити частково.
Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права власності належною йому квартирою № 52 будинку № 52, по вулиці Ватутіна в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області, визнавши ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, такою, що втратила право користування квартирою № 52 будинку № 52, по вулиці Ватутіна в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача про його перегляд, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії вказаного рішення.
Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О. В. Колочко