АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/7134/15 Справа № 2-3290/2005 Головуючий у 1 й інстанції - Присяжна Ж.І. Доповідач - Волошин М.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 серпня 2015 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді - Волошина М.П.

суддів - Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

при секретарі - Прудченко В.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2005 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житло за набувальною давністю, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2005 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності.

В обґрунтування позовних вимог вказував про те, що згідно із домашнім договором від 20 травня 1985 року придбав у відповідача житловий будинок по АДРЕСА_1.

Посилаючись на те, що ним проведений розрахунок за придбаний будинок, спірне нерухоме майно було передане йому, і з моменту укладення договору він відкрито володіє та користується вказаним жилим приміщенням більше 20 років, однак не має на нього правовстановлюючих документів, оскільки ОСОБА_4 вказаний будинок було придбано також за домашнім договором, позивач просив визнати за ним право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2005 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на домоволодіння АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування обставин справи просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача у повному обсязі.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Статтею 213 ЦПК України визначено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак зазначеним вимогам закону ухвалене у справі рішення суду не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив із того, що позивач є фактично власником спірного житлового будинку, заволодів нерухомим майном добросовісно за укладеним із ОСОБА_4 договором від 20 травня 1985 року та продовжує відкрито і безперервно володіти ним, тому набуває права власності на жиле приміщення згідно із ст. 344 ЦК України.

Проте з таким висновком суду погодитися не можна, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно п. 9 роз'яснень Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014р. №5, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Однак, суд першої інстанції посилаючись на вказану норму закону не з'ясував всі обставини справи.

Так судом першої інстанції встановлено, що 20 травня 1985 року між позивачем ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_4 було укладено договір купівлі-продажу будинку АДРЕСА_1, який був оформлений в письмовому виді, як домашня угода.

Відповідно до цього договору позивач ОСОБА_3 передав відповідачу ОСОБА_4 2 000 рублів, про що була складена розписка.

Зареєструвати договір купівлі-продажу у передбаченому законом порядку позивач не зміг у зв'язку з відсутністю у відповідача правовстановлюючих документів на спірне домоволодіння.

Задовольняючи позовні вимоги позивача на підставі ч. 1 ст. 344 ЦК України, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що за наявності укладеної між сторонами угоди положення ст. 344 ЦК на спірні правовідносини не поширюються.

Крім того, відповідно до п.8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, правила ст.. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Оскільки ЦК України набрав чинності з 01 січня 2004 року, норми ст.. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року, а отже звернутися з позовом про визнання права власності на житло за набувальною давністю позивач мав право лише з 01 січня 2011 року, а суд першої інстанції вирішив спір 06 грудня 2005 року.

Отже, суд першої інстанції, не звернувши уваги на зазначене, дійшов необґрунтованого висновку щодо визнання за ОСОБА_3 права власності на домоволодіння АДРЕСА_1, ухваливши рішення з порушенням норм матеріального права, що є підставою для скасування рішення суду та відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3

За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене при невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильному застосуванні норм матеріального права, а тому підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Кіровського районного суду м.Дніпропетровська від 06 грудня 2005 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на житло за набувальною давністю відмовити.

Рішення апеляційного суду чинне з моменту проголошення та може бути оскаржене до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів.

Головуючий: М.П.Волошин

Судді: Е.Л.Демченко

Т.Р.Куценко