АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 серпня 2015 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Чернівецької області у складі:

Головуючого Заводян К.І.

Суддів: Половінкіної Н.Ю., Чупікової В.В.

Секретаря: Давньої Я.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" на заочне рішення Глибоцького районного суду від 07 липня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року публічне акціонерне товариство "Комерційний банк "Приватбанк" (далі: ПАТ КБ "Приватбанк") подало позов до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Посилалося на такі обставини.

01 листопада 2007 року ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № CVN0AE00000726 на суму 8559,53 дол.США до 30 жовтня 2012 року.

Відповідач зобов'язувався повернути кредит та сплачувати відсотки за користування кредитними коштами в строк і в порядку, визначеними кредитним договором.

Свої обов'язки за кредитним договором відповідач не виконував.

Станом на 01 квітня 2015 року заборгував банку 21146,70 доларів США, в тому числі:

- 6029,47 дол. - заборгованість за кредитом

- 761,21 дол. - заборгованість по процентах;

Провадж. №22-ц/794/1222/15 Головуючий у першій інстанції Григорчак Ю.П.

Категорія: 19/27 Доповідач: Заводян К.І.

- 551,08 дол. заборгованість по комісії за користування кредитом;

- 14222,90 дол. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року з ОСОБА_1 стягнуто 21146,70 дол.США. Різниця складає 417,96 дол.США.

ПАТ КБ "Приватбанк" просив суд стягнути з ОСОБА_1 на його користь 417,96 дол.США, що за курсом НБУ станом на 01 квітня 2015 року (23,45 грн) складає 9801,16 гривень.

Заочним рішенням Глибоцького районного суду від 07 липня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ "Приватбанк" відмовлено.

ПАТ КБ "Приватбанк" подало на рішення суду апеляційну скаргу. Вважає, що судом порушені норми матеріального і процесуального права.

Після стягнення боргу за рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року кредитний договір не був розірваний, правовідносини сторін не припинилися.

Незважаючи на рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року, належного виконання зобов'язань за договором не відбулося. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів до дня повернення позики.

Пред'явлення вимог в порядку частини 2 ст.625 ЦК України є додатковим правом кредитора та не позбавляє його права на стягнення сум, встановлених ст.ст.536,1048,1054 ЦК України.

Просить скасувати рішення суду і ухвалити нове, яким задовольнити вимоги ПАТ КБ "Приватбанк".

Колегія суддів вважає, що підстав для задоволення апеляційної скарги не убачається.

Незважаючи на належне повідомлення сторони у судове засідання не з'явилися.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Таке визначення розкриває сутність зобов'язання як правового зв'язку між двома суб'єктами (сторонами), відповідно до якого на одну сторону покладено обов'язок вчинити певну дію (певні дії) чи утриматись від її (їх) здійснення; іншій стороні зобов'язання надано право, що кореспондує обов'язку першої. Обов'язками боржника та правами кредитора вичерпується зміст зобов'язання (ст. 510 ЦК України).

Згідно з нормою ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч.1 ст.530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року № 6 - 116 цс 13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У абз. 1, 2 п. 17 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику розгляду судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» судам роз'яснено, що зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (ч. 1 ст. 598 ЦК України). Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України.

Відповідно до ст.536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами.

Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

За ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Договір позики вважається безпроцентним, якщо:

1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін;

2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом.

Судом установлено, що 01 листопада 2007 року ПАТ КБ "Приватбанк" і ОСОБА_1 уклали кредитний договір № CVN0AE00000726 на суму 8559,53 дол. США строком до 30 жовтня 2012 року, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,93 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, щомісячної винагороди в розмірі 0,14% від суми виданого кредиту на придбання автомобіля, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.10 договору (п.7.1).

Умови договору ОСОБА_1 не виконував. Згідно заочного рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 27 лютого 2013 року з нього на користь позивача стягнуто 21146,70 дол. США (169029.31 грн.). В тому числі: 4777,91 дол. США - борг за кредитом; 2253,48 дол. США борг по процентах; 551,08 дол. США - заборгованість по комісії; 121467 дол. США - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язання; 31,28 дол. США - штраф (фіксована частина); 1065,09 дол. США - штраф (процентна складова).

Судом встановлено, що прострочення кредитної заборгованості почалося з липня 2008 року, проте банк позов до суду пред'явив лише в січні 2013 року, скориставшись своїм правом дострокового повернення частини позики. в тому числі з нарахованими відсотками.

Разом з тим, вимагаючи стягнути із ОСОБА_1 417,96 дол. США, банк вказував на те, що це є різниця між загальним боргом позичальника та сумою, стягнутою за рішенням суду. Однак позивач не зазначив з яких складових (тіло кредиту, проценти, комісія, пеня і т.ін) складається вказана сума. Не убачається цього і з розрахунку заборгованості за договором (а.с.5-7).

Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проте, позовних вимог про відповідальність боржника за порушення грошового зобов'язання банк не подавав.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову ПАТ КБ "Приватбанк" у позові.

Рішення суду відповідає встановленим обставинам справи, вимогам матеріального і процесуального права, підстав для його скасування не убачається.

Керуючись ст.ст.307, 308. ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства "Комерційний банк "Приватбанк" відхилити.

Заочне рішення Глибоцького районного суду від 07 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді:

Відповідає оригіналу: