Справа № 442/3449/15 Головуючий у 1 інстанції: Гарасимків Л.І.
Провадження № 22-ц/783/7841/15 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 І. В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 грудня 2015 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

Головуючого: Бермеса І.В.

суддів: Мусіної Т.Г., Савуляка Р.В.

за участі секретаря: Фейір К.О.

без участі сторін

розглянула у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по кредитному договору, -

встановила:

Оскарженим рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року позов задоволено.

Вирішено стягувати з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, уродженця та мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (01133, м. Київ, вул. Щорса,36-Б, р/р 2225, МФО 380236, ідентифікаційний код за ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 21 607 (двадцять одну тисячу шістсот сім) грн.

Вирішено питання судових витрат.

Рішення суду оскаржив ОСОБА_2.

В апеляційній скарзі зазначає, що рішення суду є незаконним, прийнятим з порушенням норм матеріального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Вважає, що судом порушено п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Зазначає, що оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно було здійснюватися ним частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Звертає увагу, що така позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року №6-116цс13. Вважає, що стягнення штрафних санкцій обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується у межах строку позовної давності за основною вимогою.

Крім того зазначає, що на момент ухвалення рішення по справі у представника позивача закінчилася дія довіреності.

Просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Сторони в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про дату судового засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштою судових повісток, тому відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим розгляд справи проводити у відсутності сторін та без фіксування судового засідання технічними засобами згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши в межах доводів апеляційної скарги та предявлених позовних вимог законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції лише в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 15.08.2011 року між Публічним Акціонерним Товариством «Дельта Банк» (правонаступник Товариство з обмеженою відповідальністю «Комерційний Банк «Дельта») та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 009-13525-150811.

Відповідно до пункту 1.2. вищевказаного Договору, Позивач відкриває відповідачеві картковий рахунок №2225 в національній валюті країни - гривні, випускає та надає Держателю платіжну картку, надалі за змістом - Картка, а також ПІН-код до картки; здійснює обслуговування Держателя на умовах, викладених Тарифному пакеті Visa Класичний, що міститься в Додатку №1 до Договору.

Відповідно до п.5.2. Договір набуває чинності з дати його укладання та діє до повного виконання зобов'язань за цим договором. Банк надає Держателю Кредит шляхом відкриття відновлюваної відкличної Кредитної лінії, що передбачена п.1.3 кредитного Договору. Відповідно до вказаного пункту банк відкриває відповідачеві кредитну лінію на загальну суму 100 000,00 грн. та на день укладання кредитного Договору встановлює ліміт Кредитної лінії на Рахунку в сумі 10 000,00 грн. Банк самостійно один раз на місяць може змінювати розмір ліміту Кредитної лінії в межах Кредитної лінії, при цьому сторони погодили, що у даному випадку Додаткова угода не складається. Відповідно до умов кредитного Договору кредитні кошти та власні кошти відповідача використовуються для розрахунків за товари чи послуги, які придбані відповідачем у суб'єктів господарювання, зняття готівки, виконання відповідача своїх зобов»язань перед банком за Договором, та вчинення інших операцій, передбачених Договором.

Станом на 14 квітня 2015 року відповідач не виконував належним чином зобов'язання за кредитним договором, в результаті чого виникла прострочена заборгованість на загальну суму 21607,00 грн. яка складається з: тіло кредиту - 11664,07 грн.; прострочене тіло кредиту - 3183,97 грн.; заборгованість за відсотками - 6758,96 грн.; заборгованість за комісіями - 0,00 грн.

А тому суд прийшов до висновку про підставність даного позову та стягнув з відповідача 21 607 грн.

З такими висновками суду погоджується й судова колегія виходячи з наступного.

Згідно ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (ст.ст. 1046-1053), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ст. 526 ЦК України - зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно де звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Згідно ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов'язання, має відшкодувати кредиторові завдані цин, збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов'язання, доказується кредитором. Збитки визначаються: урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов'язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред'явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 1048 ЦК України - Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Враховуючи вищенаведене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача в користь позивача 21 607 грн.

Жодного іншого розрахунку боргу апелянт на подав.

Посилання апелянта на те, що суд на врахував те, що оскільки за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно було здійснюватися ним частинами кожного місяця, то початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань, судова колегія не приймає до уваги оскільки встановлено, що позивачем строк позовної давності не пропущено.

Також безпідставними є посилання апелянта на те, що стягнення штрафних санкцій обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, оскільки встановлено, що позовні вимоги щодо стягнення тіла кредиту, простроченого тіла кредиту, заборгованості за відсотками, заборгованості за комісіями подані були в межах трьохрічного загального строку позовної давності.

Для окремих видів вимог законом установлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

З матеріалів справи встановлено, що не було заявлено позовних вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду.

Судом вірно встановлені фактичні обставини справи, правильно застосований матеріальний закон та дотримана процедура розгляду передбачена ЦПК України.

А тому, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Керуючись п.1 ч.1 ст.307, ст.308, п.1ч.1ст. 314, ст.315, ст.317 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 10 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ухвали законної сили.

Головуючий: Бермес І.В.

Судді: Мусіна Т.Г.

ОСОБА_3